Справа № 490/12011/15-а
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2017 р.м.ОдесаСправа № 490/12011/15-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Черенкова Н.П.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду, у складі:

головуючого судді - Запорожана Д.В.,

судді - Романішина В.Л.,

судді - Шляхтицького О.І.

при секретарі: Вишневській А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про стягнення заборгованності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до УПФ України в Центральному районі м. Миколаєва про стягнення 1752,52 гривень заборгованості з виплати пенсії.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував незаконністю спірної бездіяльності.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 травня 2016 року вищенаведений позов було задоволено частково. Стягнуто з відповідача 1708,28 гривень спірної заборгованості.

В апеляційній скарзі УПФ України в Центральному районі м. Миколаєва просить скасувати вищенаведену постанову, як таку, що прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права і прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні даного позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває на обліку у відповідача де отримує пенсію за віком.

Відповідачем було встановлено, що позивач працює головою ОНПС «Солідарність» ГАХК «Чорноморський суднобудівельний завод», тому не може вважатись непрацюючим пенсіонером.

З квітня 2015 року відповідачем пенсію позивача було приведено у відповідність до норм ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та зменшено її виплату до 85% призначеного розміру пенсії.

Нормами ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

З аналізу даної норми вбачається, що зменшення розміру виплачуваної пенсії до 85 відсотків можливо у разі наявності двох умов, а саме: пенсіонер повинен перебувати на роботі, тобто відноситись до зайнятого населення у період отримання пенсії; розмір пенсії повинен перевищувати 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, розмір пенсії позивача перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Що стосується роботи позивача у період отримання пенсії, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

З наведеного вбачається, що фізична особа яка працює за наймом, фактично являється зайнятою особою. При цьому такий статус не залежить від економічних результатів діяльності особи, зокрема факту та розміру отриманих доходів (заробітної плати).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач як фізична особа що працює за наймом, пенсія якого перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, підпадає під дію ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплата його пенсії повинна бути обмежена до 85 відсотків від нарахованої.

Доводи позивача про те, що він не отримував доходу заробітної плати колегія суддів вважає безпідставними, оскільки Закону України «Про зайнятість населення» не містять застережень щодо нерозповсюдження статусу зайнятої особи на фізичних осіб які не отримують доходу (заробітної плати).

Крім того, заборгованість з заробітної плати може бути погашена роботодавцем в майбутньому в межах цивільної або кримінальної справи.

Також, колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в ухвалі «Великода проти України» від 03.06.2014 р., в якій Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що зменшуючи виплату пенсії до 85 відсотків відповідач діяв у межах наданих повноважень та відповідно до норм чинного законодавства, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Отже, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість даного позову та наявність підстав для його задоволення.

Відповідно до п. 4 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив вищенаведені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи по суті, внаслідок чого його постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні даного позову у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва - задовольнити.

Постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 5 травня 2016 року - скасувати.

Прийняти нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про стягнення 1752,52 гривень заборгованості з виплати пенсії - відмовити у повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Головуючий /Д.В. Запорожан/

Судді /В.Л. Романішин/

/О.І. Шляхтицький/