Справа № 826/18372/16
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “ТЕМП-3000”

до

Головного управління ДФС у місті Києві

про

визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В судовому засіданні 16 березня 2017 року представники позивача позовні вимоги підтримали, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив; на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Зазначені податкові повідомлення-рішення прийнято на підставі акта від 21 липня 2016 року №118/26-15-14-07-02-31778043 “Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю “НВП “ТЕМП-3000” (код 31778043) з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення фінансово-господарських операцій з постачання Міністерству оборони України (код ЄДРПОУ 00034022) бронежилетів та шоломів кулезахисних за період з 01 травня 2014 року по 30 червня 2015 року” (далі по тексту – акт перевірки).

В акті перевірки встановлено порушення позивачем пункту 32 підрозділу 2 розділу XX Прикінцевих положень, пункту 187.1 статті 187, пункту 198.5 статті 198, пункту 199.2, пункту 199.3 статті 199 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення податку на додану вартість на 4 792 262,00 грн., у тому числі за липень 2014 року на 2 093 764,00 грн., за серпень 2014 року на 1 429 044,00 грн., за вересень 2014 року на 1 189 285,00 грн. та за жовтень 2014 року на 80 169,00 грн., пункту 32 підрозділу 2 розділу XX Прикінцевих положень, підпункту 14.1.56 пункту 14.1 статті 14, підпункту 135.5.15 пункту 135.5 статті 135, пункту 199.2 статті 199 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток підприємств за 2014 рік на 964 114,00 грн.

Вказані в акті перевірки порушення мотивовані тим, що ТОВ “НВП “ТЕМП-3000” при здійсненні господарських операцій з постачання Міністерству оборони України бронежилетів та шоломів кулезахисних відповідно до пункту 32 підрозділу 2 розділу XX Прикінцевих положень Податкового кодексу України, який набрав чинності з 23 липня 2014 року, повинно було застосовувати пільгу з податку на додану вартість, однак, не застосувало а тому товариством завищено податкові зобов’язання з податку на додану вартість та занижено доходи, що враховуються при визначенні об’єкта оподаткування податком на прибуток, на суму коштів у розмірі 25 031 090,00 грн., яка надійшла на рахунок ТОВ “НВП “ТЕМП-3000” як податок на додану вартість у складі ціни поставленого Міністерству оборони України товару, оскільки відповідні операції були звільненні від оподаткування податком на додану вартість.

Позивач вважає протиправними податкові повідомлення-рішення, оскільки ТОВ “НВП “ТЕМП-3000” не було звільнено від обов’язку сплати податку на додану вартість в рамках договорів поставки, укладених із Міністерством оборони України, а тому відсутні порушення податкового законодавства при здійсненні взаєморозрахунків у межах даних операцій. Крім того позивач звертає увагу на добровільність застосування пільги та презумпцію правомірності рішень платника податку в разі неоднозначного трактування прав та обов’язків платника податків.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову повністю підтримав висновки акта перевірки.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред’явлених позовних вимог, зазначає наступне.

Як підтверджується матеріалами справи та зафіксовано в акті перевірки, за перевірений період ТОВ “НВП “ТЕМП-3000” мало господарські відносини із Міністерством оборони України на підставі відповідних договорах поставки для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України), відповідно до умов яких постачальник (ТОВ “НВП “ТЕМП-3000”) зобов’язувався поставити та передати у власність покупцю (Міністерству оборони України) бронежилети відповідної марки та шоломи кулезахисні, а покупець зобов’язувався прийняти у оплатити їх в кількості і за цінами, вказаними у договорах, видаткових накладних та специфікаціях. Перелік договорів та додаткових угод до них наведено у таблиці на стор. 8-9 акта перевірки.

Загальна вартість товару згідно договорів, укладених між Міністерством оборони України та позивачем, визначена з урахуванням податку на додану вартість.

На виконання вказаних договорів ТОВ “НВП “ТЕМП-3000” за період червень-грудень 2014 року виписало на адресу Міністерства оборони України податкові накладні на загальну суму 270 548 192,80 грн., у тому числі податок на додану вартість – 31 301 090,00 грн.

За постановлені товари Міністерство оборони України перерахувало на рахунок ТОВ “НВП “ТЕМП-3000” грошові кошти, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, копії яких знаходяться в матеріалах справи. Між сторонами складено акти звіряння взаєморозрахунків.

ТОВ “НВП “ТЕМП-3000” відображено в податковій звітності податкові зобов’язання з податку на додану вартість за відповідні періоди.

При цьому суд звертає увагу, що правильність оформлення первинних та податкових документів, реальність та фактичне виконання спірних операцій із поставки бронежилетів та шоломів кулезахисних на адресу Міністерства оборони України в акті перевірки під сумнів не ставились, та під розгляду справи відповідачем не заперечувались.

У свою чергу позивач надав до матеріалів справи копії договорів поставки, укладених на підставі акцептів тендерних пропозицій, належним чином оформлених первинних документів та податкових накладних по взаємовідносинах із Міністерством оборони України.

Підпункт 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (тут і далі – в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає звичайну ціну як ціну товарів (робіт, послуг), визначену сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України при укладанні господарських договорів сторони зобов’язані у будь-якому разі погодити, зокрема, ціну договору. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

За приписами статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Частиною першою статті 691 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов’язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Як встановлено вище, загальна вартість товару згідно договорів, укладених між Міністерством оборони України та позивачем, визначена з урахуванням податку на додану вартість.

Згідно з підпунктом 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

У пункті 185.1. статті 185 Податкового кодексу України передбачено, що об’єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об’єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об’єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 187.7. статті 187 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення податкових зобов’язань у разі постачання товарів/послуг з оплатою за рахунок бюджетних коштів є дата зарахування таких коштів на банківський рахунок платника податку або дата отримання відповідної компенсації у будь-якій іншій формі, включаючи зменшення заборгованості такого платника податку за його зобов’язаннями перед бюджетом.

Разом з тим, згідно з пунктом 188.1. статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв’язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб’єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв’язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов’язань.

У відповідності до пунктів 200.1. та 200.2. статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов’язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

У той же час, Законом України від 01 липня 2014 року №1561-VII “Про внесення зміни до Податкового кодексу України щодо спеціальних засобів індивідуального захисту та лікарських засобів”, який набрав чинності з 23 липня 2014 року, підрозділ 2 розділу XX Податкового кодексу України доповнено пунктом 32.

Так, відповідно до пункту 32 підрозділ 2 розділу XX Податкового кодексу України тимчасово, на період проведення антитерористичної операції та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та постачання на митній території України, зокрема таких товарів: спеціальних засобів індивідуального захисту (каски, виготовлені відповідно до військових стандартів або технічних умов, чи їх еквіваленти та спеціально призначені для них компоненти (тобто підшоломи, амортизатори), що класифікуються у товарній підкатегорії 6506 10 80 00 згідно з УКТ ЗЕД, бронежилети, що класифікуються у товарній підкатегорії 6211 43 90 00 згідно з УКТ ЗЕД), виготовлених відповідно до військових стандартів або військових умов для потреб правоохоронних органів, Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, інших суб’єктів, що здійснюють боротьбу з тероризмом відповідно до закону; ниток для виготовлення бронежилетів, що класифікуються у товарних підкатегоріях 5402 11 00 00 та 5407 10 00 00 згідно з УКТ ЗЕД; тканин (матеріалів) для виготовлення бронежилетів, що класифікуються у товарних підкатегоріях 3920 10 89 90, 3921 90 60 00, 5603 14 10 00, 6914 90 00 00 згідно з УКТ ЗЕД.

Зміст вказаної правової норми свідчить про можливість її неоднозначного тлумачення, а саме: звільненню від оподаткування підлягають операції з ввезення спеціальних засобів індивідуального захисту на митну територію України та постачання їх на митній території України; або постачання таких товарів на митній території України без попереднього ввезення.

Як зазначає ТОВ “НВП “ТЕМП-3000”, виходячи із неоднозначного трактування норм пункту 32 підрозділ 2 розділу XX Податкового кодексу України, воно не вважало запроваджену пільгу такою, що розповсюджується на операції з поставки товарів для Міністерства оборони України.

Відповідно до підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України діє принцип презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов’язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Так само пункт 56.21 статті 56 Податкового кодексу України встановлює, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов’язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Отже, з урахуванням того, що пункт 32 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України припускає неоднозначне (множинне) трактування прав та обов’язків платників податків, дії ТОВ “НВП “ТЕМП-3000” щодо не застосування за перевірений період пільги при оподаткуванні податковим на доданку вартість спірних господарських операцій вважаються правомірними та не тягнуть негативних наслідків для нього.

При цьому, у пункті 32 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України передбачено звільнення від сплати податку на додану вартість суб’єктів, що поставляють відповідну продукцію саме для потреб антитерористичної операції та/або при запровадженні воєнного стану.

Разом з тим, укладені ТОВ “НВП “ТЕМП-3000” із Міністерством оборони України договори поставки не міститься будь-яких посилань на те, що бронежилети “Корсар 4”, “Корсар МЗ-1-4”, “Корсар М3с-1-4” та шоломи кевларові “Каска-1М” підлягають використанню саме в оборонних цілях при проведенні антитерористичної операції та/або при запровадженні воєнного стану, а тому не вбачається беззаперечних умов застосування режиму звільнення від сплати податку на додану вартість до цих правовідносин на підставі пункту 32 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга – це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов’язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Згідно з пунктами 30.2 - 30.4 статті 30 Податкового кодексу України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об’єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат. Платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії. Платник податків вправі відмовитися від використання податкової пільги чи зупинити її використання на один або декілька податкових періодів, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Податкові пільги, не використані платником податків, не можуть бути перенесені на інші податкові періоди, зараховані в рахунок майбутніх платежів з податків та зборів або відшкодовані з бюджету.

Пунктом 30.8. статті 30 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи здійснюють контроль за правильністю надання та обліку податкових пільг, а також їх цільовим використанням, за наявності законодавчого визначення напрямів використання (щодо умовних податкових пільг) та своєчасним поверненням коштів, не сплачених до бюджету внаслідок надання пільги, у разі її надання на поворотній основі. Податкові пільги, використані не за призначенням чи несвоєчасно повернуті, повертаються до відповідного бюджету з нарахуванням пені в розмірі 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що встановлений пунктом 32 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України режим звільнення від оподаткування податком на додану вартість не є обов’язковим для застосування, і, на розсуд сторін, може як застосовуватись, так і не застосовуватись, оскільки інше не передбачено Податковим кодексом України.

У взаємозв’язку із наведеним суд також вважає за необхідне зазначити, що основними засадами податкового законодавства є принципи, в яких визначено зміст і спрямованість правового регулювання податкових правовідносин.

Принципи, проголошені у статті 4 Податкового кодексу України, повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку так і на стадії застосування норм, якими визначений обов’язок сплати податку та звільнення вій такої сплати.

Серед таких принципів є принцип стабільності, закріплений у підпункті 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, що має на меті встановлення незмінних умов оподаткування, елементів податків протягом певного часу.

Так, згідно з підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України стабільність означає, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Фактично цей спеціальний принцип податкового законодавства спрямований на конкретизацію одного з аспектів принципу правової визначеності – вимоги розумної стабільності права, яка передбачає необхідність незмінності правових приписів протягом певного часу.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги те, що Закон України від 01 липня 2014 року №1561-VII “Про внесення зміни до Податкового кодексу України щодо спеціальних засобів індивідуального захисту та лікарських засобів”, відповідно до якого підрозділ 2 розділу XX Податкового кодексу України доповнено пунктом 32, ухвалений 01 липня 2014 року, суд приходить до висновку, що в силу основних принципів податкового законодавства застосування контролюючим органом положень пункту 32 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, в контексті встановлення порушень режиму звільнення від оподаткування податком на додану вартість, можливо було не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2015 року.

Таким чином, на думку суду, однозначна позиція відповідач про обов’язковість пільгового оподаткування податком на додану вартість спірних господарських є помилковою.

Відповідно до пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) доходи, що враховуються при обчисленні об’єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Пункт 135.2 статті135 Податкового кодексу України вказує, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов’язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно підпунктом 135.5.15 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України інші доходи включають інші доходи платника податку за звітний податковий період.

Однак, з огляду на правомірність відображення позивачем у податковому обліку та у складі податкових зобов’язань з податку на додану вартість відповідних сум податку по взаємовідносинах із Міністерством оборони України, отримані суми не підлягають включенню до складу доходів що враховуються при обчисленні об’єкта оподаткування.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “ТЕМП-3000” задовольнити повністю.

3. Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробниче підприємство “ТЕМП-3000” понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 89 961,01 грн. (вісімдесят дев’ять тисяч дев’ятсот шістдесят одна гривня одна копійка) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у місті Києві.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко