Справа № 2а/381/275/13 (381/6688/13-а)
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2017 року м Київ К/800/10269/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Черпака Ю.К. (судді-доповідача), Мойсюка М.І., Іваненко Я.Л.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві, головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області, про скасування постанови, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,
за касаційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2013 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2014 року,

в с т а н о в и в:

Улистопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом, в якому просив:
- поновити строк на звернення до суду;
- визнати протиправною бездіяльність відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києвіщодо проведення виконавчих дій з виконання виконавчого листа Фастівського міськрайонного суду Київської області №5559/06 від 21 грудня 2009 року та винесення 6 червня 2013 року постанови про закінчення виконавчого провадження №22470490;
- скасувати постанову відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві від 6 червня 2013 року про закінчення виконавчого провадження;
- зобов`язати поновити виконавче провадження та провести відповідні виконавчі дії з виконання виконавчого листа №5559/06 від 21 грудня 2009 року.
В обґрунтування позову посилався на те, що державний виконавець протиправно закінчив виконавче провадження з виконання рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 4 грудня 2006 року №2а-5559/06 на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (чинного на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон №606-XIV). Вказував на те, що воно не виконане у повному обсязі, оскільки рішенням суду встановлено здійснювати належну йому виплату пенсії на майбутнє.
Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2013 року в задоволенні позову відмовлено з підстав пропуску строку звернення до суду.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2014 року скасовано постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2013 року та прийнято нову, якою у задоволені позову відмовлено з інших мотивів.
У касаційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. Зазначає, що у постанові Фастівського міськрайонного суду Київської області від 4 грудня 2006 року №2а-5559/06 не вказано кінцевого строку проведення виплат пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а тому постанова від 6 червня 2013 року не може вважатися такою, що виконана в повному обсязі, та є протиправною.
Заперечення на касаційну скаргу не надходили.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 4 грудня 2006 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Київського міського військового комісаріату про перерахунок пенсії задоволені. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 перерахувати і виплатити йому пенсію у повному обсязі без будь-яких обмежень. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 провести перерахунок та виплату підвищеної пенсії ОСОБА_1 за вислугу років як учаснику бойових дій на 150% мінімальної пенсії за віком, із розрахунку прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 23 листопада 1995 року № 488/95 -ВР (далі Закон № 488/95 ВР) з 19 грудня 2003 року. Зобов`язано в подальшому виплачувати підвищення до основного розміру пенсії за вислугу років як учаснику бойових дій на 150% мінімальної пенсії за віком із розрахунку прожиткового мінімуму для непрацездатних, відповідно до Закону № 488/95-ВР без будь-яких обмежень її максимального розміру.
На підставі даної постанови Фастівським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист.
9 листопада 2010 року державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа Фастівського міськрайонного суду Київської області №2а-5559/06 від 21 грудня 2009 року.
21 грудня 2009 року ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області було замінено сторону виконавчого провадження з Київського міського військового комісаріату на Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві.
6 червня 2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з фактичним виконанням рішення у повному обсязі, відповідно до пункту 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV.
Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущений строк звернення до суду, встановлений частиною другою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, Київський апеляційний адміністративний суд вважав строк звернення не пропущеним, однак відмовив у задоволенні позову з підстав правомірності прийняття оскаржуваної постанови відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві від 6 червня 2013 року №22470490.
Суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.
Відповідно до норм частини четвертої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищуються в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком.
Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 5 жовтня 2005 року № 2939-IV внесено зміни до пункту 25 частини першої статті 12 вказаного Закону 3551-XII, яким частину четверту статті 12 викладено в такій редакції: «Учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність» (замість 150 процентів, як було до внесення змін).
Частиною 4 прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» установлено, що у 2013 році норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425 із наступними змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.
За загальноприйнятим у праві прийомом із усунення колізій між однопредметними законодавчими актами закон, що прийнятий пізніше, має пріоритет над законом, прийнятим раніше. Відтак, у даному випадку пізніше прийняті норми Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік".
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачу нараховувалася та виплачувалася пенсія на виконання виконавчого листа Фастівськогоміськрайонного суду Київської області № 2а-5559/06 від 21 грудня 2009 року по 1 серпня 2013 року.
В резолютивній частині судового рішення, на виконання якого видано виконавчий лист № 2а-5559/06 від 21 грудня 2009 року, зазначено про зобов`язання виплачувати позивачу пенсію в майбутньому.
Проте, оскільки з 2013 року змінилось правове регулювання, на підставі якого позивачу здійснювалась виплата пенсії згідно з судовим рішенням, то постанова Фастівського міськрайонного суду Київської області від 4 грудня 2006 року підлягала виконанню до моменту внесення у чинне законодавство України змін, що встановлюють новий порядок обчислення та нарахування цих виплат.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 2 червня 2015 року ( справа № 21-317а15).
Відповідно до приписів пункту 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому, зокрема, у рішеннях у справах «Аррас» та інші проти Італії», «Сухобоков проти Росії».
У рішенні Європейського суду з прав людини за заявою Великоди проти України № 43331/12 від 3 червня 2014 року щодо невиконання рішення суду від 19 січня 2010 року про нарахування та виплату заявниці пенсії у розмірі, встановленому статями 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» після внесення у 2011 році змін до законодавства, Європейський суд з прав людини констатував, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов`язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 1 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року, і таким чином для скарги немає підстав.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 19 березня 2013 року (справа № 21-53а13) та від 5 листопада 2013 року (справа № 21-293а13), виплату пенсії не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка має виплачуватись постійно,один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії. Порядок та строки нарахування пенсій можуть бути змінені за умов іншого законодавчого регулювання.
Оскільки у виконавчому документі не зазначено кінцевої дати, за якою боржник зобов`язаний вчинити певні дії, а вказана лише дата початку вчинення відповідних дій, у будь-якому разі існує певний період у часі, що розглядався судом як спірний, тобто період часу, за який суд встановив наявність порушеного права і який фактично закінчився ухваленням судового рішення у справі.
Таким чином, датою винесення постанови про закінчення виконавчого провадження може бути будь-яка дата, станом на яку здійснено відповідні виплати на виконання такого судового рішення.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2016 року (справ № 21-3677а15).
На підставі викладеного, суд касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного суду щодо правомірності прийняття оскаржуваної постанови з підстав фактичного виконання судового рішення в повному обсязі, так як подальша дія постановиФастівського міськрайонного суду Київської області від 4 грудня 2006 року закінчилася з моменту внесення змін у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати позивача.
Згідно з частиною першою статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Зважаючи на те, що ухвалене у справі судове рішення суду апеляційної інстанції, відповідає наведеним критеріям, його необхідно залишити без змін.
Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2014 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді: Черпак Ю.К.

Мойсюк М.І.

Іваненко Я.Л.