Справа № 337/3444/16-а(2-а/337/158/2016)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

13 квітня 2017 рокусправа № 337/3444/16-а(2-а/337/158/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2016 року по справі № 337/3444/2017 (2-а/337/6/2017) за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя про відновлення нарахування і виплати пенсії з квітня 2010 р., про продовження її нарахування і виплати безстроково та відшкодування матеріальної і моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 подала до суду позов до управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя, в якому просила:

визнати незаконними бездіяльність та дії відповідача, задовольнити позов та зобовязати відповідача нарахувати (з належним перерахунком) та сплатити невиплачену своєчасно пенсію за період з 01.03.2009 року по 01.09.2016 року та продовжувати нараховувати і сплачувати належну пенсію безстроково;

відшкодувати за рахунок відповідача матеріальну і моральну шкоду у розмірі 427 758,80 грн.

При подачі адміністративного позову позивачем судовий збір сплачено не було.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя про відновлення нарахування і виплати пенсії з квітня 2010 р., про продовження її нарахування і виплати безстроково та відшкодування матеріальної і моральної шкоди було залишено без руху та встановлено строк до 23.09.2016 року для надання доказів сплати судового збору за декілька вимог майнового та немайнового характеру, конкретизації позовних вимог та надання довіреності на підтвердження повноважень представника позивача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала на неї апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2016 року, оскільки остання, на її думку, постановлена з порушенням норм процесуального права, та постановити нове рішення про задоволення адміністративного позову, а також винести окрему ухвалу відносно судді Салтан Л.Г.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що у відповідності до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» за подання даного адміністративного позову судовий збір не сплачується. З приводу конкретизації позовних вимог зауважено, що як у вступній частині адміністративного позову, так і зі змісту його резолютивної частини чітко визначено позовні вимоги. Крім того, адміністративний позов підписано та подано позивачем особисто, з огляду на що подання довіреності на представника не вимагається.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Залишаючи без руху адміністративний позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було заявлено до суду декілька вимог майнового і немайнового характеру, судовий збір за які сплачено не було. Крім того, було запропоновано конкретизувати свої позовні вимоги, чітко визначити їх у найменуванні позову та в його резолютивній частині і надати довіреність на імя представника.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, станом на дату подання адміністративного позову) за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано субєктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою-підприємцем сплачується 1 розмір мінімальної заробітної плати, фізичною особою 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі Закон № 3674-VI) у разі, коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну з них.

Системний аналіз частини першої статті 6 та частини другої статті 162 КАС України дає підстави для висновку, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобовязати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою.

Зі змісту позову ОСОБА_1 вбачається, що остання заявила одну позовну вимогу немайнового характеру, за яку має бути сплачено судовий збір, адже заявлено взаємопов'язані позовні вимоги про визнання протиправними дій (бездіяльності) і зобов'язання вчинити дії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 14 березня 2017 року (справа № 21-3944а16).

Крім того, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства (частина друга статті 21 КАС України).

Зміст цієї норми вказує на те, що вимозі про відшкодування шкоди передує вимога про встановлення порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду (пункт 13 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір»).

За такого правового врегулювання вимога про відшкодування шкоди не є об'єктом, за який справляється судовий збір. Водночас за вимогу, яка їй передує, такий платіж сплачується.

Вказаної правової позиції дотримується і Вищий адміністративний суд відповідно до ухвали від 23 березня 2017 року (справа № К/800/15447/16).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що розмір судового збору судом першої інстанції було обраховано не вірно, оскільки зазначено про необхідність сплати судового збору за декілька вимог майнового та немайнового характеру, в той час, як фактично позивачем була заявлена одна вимога немайнового характеру, а інші є похідними.

При цьому судом першої інстанції не було визначено ні чітку кількість вимог, за які позивач має сплатити судовий збір, ні розмір належних до сплати сум, ні посилань на приписи відповідних нормативно-правових актів, які б дали змогу позивачу встановити відповідний розмір судового збору.

Частиною 1 статті 105 КАС України визначено, що адміністративний позов подається до адміністративного суду у формі письмової позовної заяви особисто позивачем або його представником. Позовна заява може бути надіслана до адміністративного суду поштою.

Статтею 106 КАС України, встановлено вимоги до адміністративного позову, зокрема, відповідно до ч. 4 вказаної статті позовна заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дати підписання, згідно із ч. 5 наведеної статті одночасно з позовною заявою подається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника.

Статтею 56 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що сторона в адміністративній справі може брати участь в адміністративному процесі особисто і (або) через представника. Представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 48 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність. Представники беруть участь в адміністративному процесі на основі договору або закону.

Як вбачається з адміністративного позову, ОСОБА_1 просила визнати ОСОБА_2 її представником в судах всіх інстанції та органах виконання судових рішень, в той же час, відповідної довіреності на представника дійсно надано не було.

Разом з тим, зі змісту позовної заяви вбачається, що вона подавалась та підписувалась позивачем особисто, у звязку з чим колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що перешкоди у відкритті провадження, саме з огляду на відсутність довіреності представника, у суду першої інстанції були відсутні. При цьому в подальшому, під час підготовки справи до судового розгляду у відповідності до ст. 110 КАС України, суд першої інстанції міг витребувати такий документ.

Крім того, слід зазначити, що в подальшому судом першої інстанції було надано ОСОБА_2 копію оскаржуваної ухвали після предявлення нею довіреності, що додатково свідчить про відсутність у суду підстав для залишення адміністративного позову без руху із вказаних підстав.

Щодо необхідності конкретизувати позовні вимоги, то колегія суддів апеляційного суду зазначає, що виходячи зі змісту ст. ст. 105, 106 КАС України визначення змісту позовних вимог та викладення обставин, якими вони обґрунтовуються, є виключною прерогативою позивача. При цьому, суд першої інстанції при розгляд справи не позбавлений права уточнити позовні вимоги, з урахуванням приписів ст. ст. 111, 135, 137 КАС України, а відповідно вимоги останнього щодо конкретизації позовних вимог є такими, що не ґрунтуються на приписах Закону.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що судом першої інстанції було винесено ухвалу про залишення адміністративного позову без руху із порушенням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із скасуванням оскаржуваної ухвали та направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду із врахуванням при вирішенні питання про відкриття провадження вищезазначених обставин.

При цьому колегія суддів зазначає, що у відповідності до приписів ст. ст. 198, 199 КАС України, суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями щодо розгляду адміністративного позову по суті заявлених вимог за відсутності відповідного рішення (постанови) суду першої інстанції, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Щодо винесення окремої ухвали відносно судді Салтан Л.Г., колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. ст. 166, 208 КАС України, суд апеляційної інстанції не наділений відповідними процесуальними повноваженнями щодо суддів.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 204 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання

Керуючись пунктом 3 статті 199, статтями 204-206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2016 року по справі № 337/3444/2017 (2-а/337/6/2017) скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України є остаточною та самостійному оскарженню в касаційному порядку не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко