Справа № 161/15355/16-а
Суддя: Івасюта Л. В.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/25/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2017 року м.Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Івасюти Л.В.

при секретарі Заболотько Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку адміністративний позов ОСОБА_1 до департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги учаснику бойових дій,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є учасником бойових дій, відповідно має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, а саме: Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Департаментом соціальної політики Луцької міської ради у 2016 році йому було нараховано та виплачено щорічну разову грошову допомогу у розмірі 920 грн, про що вказано у письмовій відповіді Департаменту соціальної політики Луцької міської ради №С-1578/060/20-11 від 10.10.2016р. на його заяву. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998р. №367-ХІV закріплена виплата та розмір щорічної разової грошової допомоги, і відповідно до нової редакції, ст. 12 вказаного Закону, до 05 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Зазначає, що оскільки він є учасником бойових дій, тому наділений державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема, право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 05 травня. Наділивши учасників бойових дій зазначеною соціальною гарантією, держава взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які є учасниками бойових дій. Відповідач у своїй відповіді на заяву посилається на ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції, згідно якої щорічно до 05 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Проте, таку редакцію цієї норми, викладену в Законі України від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 було визнано такою, що не відповідає Конституції України і вона втратила чинність з дня ухвалення цього рішення. Таким чином, на час виникнення спірних відносин діяла редакція ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно з якою щорічно до 05 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач покликається на те, що в порушення зазначених вимог Закону ( ст.12 Закону №3551-ХІІ), відповідачем у 2016 році виплачено йому таку допомогу у значно меншому розмірі, а саме, в сумі 920 грн., як це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141 «Про розмір разової грошової допомоги», що вважає незаконним, оскільки недоплата такої допомоги склала 4730 грн. На його звернення, департамент соціальної політики Луцької міської ради відмовив у перерахунку та виплаті недоплаченої суми разової допомоги у передбаченому Законом №3551-ХІІ розмірі, мотивуючи свою відмову тим, що така разова грошова допомога виплачується у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Вважає таку відмову відповідача безпідставною, оскільки вона не відповідає рішенню Конституційного Суду України від 22.05.2008 року, яким відновлено положення ст.12 Закону №3551-ХІІ щодо розміру допомоги у 5 мінімальних пенсій за віком, а сама ж постанова КМ України від 02.03.2016 року №141 звужує обсяг, встановлених Законом №3551-ХІІ прав та пільг учасників бойових дій, в той час, як Закони України мають вищу юридичну силу, ніж акти органу виконавчої влади - Кабінет Міністрів України, тому приписи останнього не можуть бути застосовані при нарахуванні виплат учаснику бойових дій, оскільки дане питання врегульовано органом законодавчої влади. Крім цього вказує, що мотиви відповідача щодо зниження розміру такої одноразової допомоги, які прив'язуються до меж бюджетних призначень, суперечать Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, рішенням Європейського Суду з прав людини, Конституції України, так як гарантовані державою виплати не можуть бути поставлені у залежність від бюджетних асигнувань.

Посилаючись на наведене, позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність департаменту соціальної політики Луцької міської ради щодо нарахування та виплати йому у 2016 році щорічної разової грошової допомоги до 05 травня, у розмірі, встановленому статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік протиправною; зобов'язати здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити 4730 (чотири тисячі сімсот тридцять) гривень щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2016 рік, відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

Позивач подав суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, позов не визнає, подала суду письмові заперечення та заяву про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши представлені по справі письмові докази, суд прийшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, суть спірних правовідносин полягає у правомірності нарахування та виплати позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік як інваліду війни, відповідно до ст. п. 27 ст. 13, ч. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, згідно посвідчення серії НОМЕР_1, виданого Північним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України, яке є безтерміновим і дійсне на всій території України, має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. (а.с.5)

Судом встановлено, що у 2016 році позивачу було здійснено виплату допомоги до 05 травня в розмірі 920 гривень, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016 р. «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Як вбачається із змісту позовної заяви, на думку позивача, Департаментом соціальної політики Луцької міської ради йому повинно було бути нараховано у 2016 році 5650 грн. разової грошової допомоги. При цьому, у 2016 році позивач отримав лише 920 грн. Тобто недоплата за 2016 рік становить 4730 грн.

Вирішуючи питання правомірності виплати допомоги до 05 травня за 2016 рік позивачу, суд виходить з наступного.

Як вбачається з листа департаменту соціальної політики Луцької міської ради, як відповіді на заяву позивача від 13.10.2016р. №Ш-1728/060/20-11, останньому повідомлено, що разова грошова допомога йому як учаснику бойових дій, нарахована та виплачена правомірно в розмірі 920 грн., на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.(а.с.6)

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, врегульовані Конституцією України, Бюджетним кодексом України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно із ч.4 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції від 25.12.1998 року, щорічно до 05 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Редакція вказаної норми змінювалась Законами України від 20.12.2005 року №3235-IV, 19.12.2006 року №489-V, 28.12.2007 року №107-VI; Законом України від 04.07.2002 року №52-IV змінено порядковість частини з четвертої на п'яту.

Пунктом 18 ст.77 Закону України від 20.12.2005 року №3235-IV на 2006 рік зупинена дія частини п'ятої статей 12, 13, 14 та 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни.

Аналогічні положення містив п.13 ст.71 Закону України від 19.12.2006 року №489-V в частині зупинення дії норм Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 визнано неконституційними положення ст.29 та п.13 ст.71 Закону України від 19.12.2006 року №489-V в частині встановлення розміру виплати грошової допомоги ветеранам війни, в тому числі, учасникам бойових дій в сумі 280 гривень.

Згідно із Законом України від 28.12.2007 року №107-VІ, встановлено нову редакцію ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 цю нову редакцію визнано неконституційною. При цьому визнані неконституційними положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, з 22.05.2008 року відновлено дію редакції ч.5 ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка передбачає виплату учасникам бойових дій разової допомоги у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Разом з цим, пунктом 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ) визначено, що норми і положення, серед іншого, ст.ст.12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 1 частини 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах, зокрема, учасникам бойових дій - 920 грн.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин діяли два нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 05 травня учасникам бойових дій.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності до ч.2 ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

В рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

В рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України, зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості. Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Крім цього, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03 жовтня 1997 року у справі набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом частини 3 статті 150 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Положення Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 року № 79-VIII, яким розділ VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, згідно якого, норми і положення, серед іншого, ст.ст.12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, прийняті пізніше та неконституційними не визнавались.

Отже, на виконання вимог п.26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 02 березня 2016 року №141, якою встановлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»…, здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах, зокрема, учасникам бойових дій, - 920 гривень.

З огляду на викладене та з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше, слід дійти висновку, що департамент соціальної політики Луцької міської ради, здійснюючи позивачеві нарахування та виплату одноразової допомоги до 05 травня, правомірно застосувало положення постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141, яка ґрунтується на вимогах Бюджетного кодексу України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що підстави для визнання дій відповідача по виплаті позивачу разової грошової допомоги до 05 травня в 2016 році, - відсутні, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судових витрат, то понесені судові витрати компенсуються за рахунок Державного бюджету України, у відповідності до положень частини 5 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 71, 159-163 КАС України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Постановою Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016р., «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і «Про жертви нацистських переслідувань», ст.19, ч.2 ст.95 Конституції України, п.26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги учаснику бойових дій - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови .

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В.Івасюта