Справа № 2а-2884/10/0770
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року м. Київ К/800/27718/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А. (доповідач)
СуддівМороз Л.Л.
Стрелець Т.Г.
провівши у касаційному порядку попередній розгляд адміністративної справи за позовом Державної фінансової інспекції у Закарпатській області до Державного підприємства "Берегівське лісове господарство" про зобов'язання виконати вимогу за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2012 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2015 року

в с т а н о в и л а:

У липні 2010 року Контрольно-ревізійне управління (далі - КРУ) у Закарпатській області (правонаступником якої є Державна фінансова інспекція у Закарпатській області) у Закарпатському окружному адміністративному суді пред'явило позов до Державного підприємства (далі - ДП) "Берегівське лісове господарство" про зобов'язання виконати вимогу.

Просило зобов'язати директора ДП "Берегівське лісове господарство" виконати вимогу від 10 червня 2009 року № 03-16/366 щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2012 року позов задоволено частково.

Зобов'язано директора ДП "Берегівське лісове господарство" забезпечити виконання вимоги об'єднаного контрольно-ревізійного відділу у м. Берегово та Берегівському районі від 10 червня 2009 року за № 03-16/366 в пункті 1 вимоги - в частині забезпечення повернення недоотриманих доходів підприємства внаслідок реалізації лісопродукції за заниженими цінами на загальну суму 49 472,98 грн. та пунктів 2, 3, 4 вимоги - повністю.

В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2015 року постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2012 року скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ДФІ у Закарпатській області подало касаційну скаргу.

Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що Об'єднаним контрольно-ревізійним відділом у м. Берегово та Берегівському районі проведено ревізію фінансово-господарської діяльності ДП "Берегівське лісове господарство" за період з 01 жовтня 2007 року по 31 грудня 2008 року, за результатами якої складено акт від 12 травня 2009 року.

10 червня 2009 року Об'єднаним контрольно-ревізійним відділом у м. Берегово та Берегівському районі винесено вимогу № 03-16/366 "Про усунення недоліків та порушень виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності ДП "Берегівське лісове господарство"", якою вимагалось від відповідача:

- забезпечити повернення недоотриманих доходів підприємства внаслідок реалізації лісопродукції за заниженими цінами на загальну суму 58 283,30 грн. (пункт 1);

- перерахувати до спеціального фонду державного бюджету (30 відсотків) та спеціального фонду місцевого бюджету (70 відсотків) кошти в сумі 5 772,94 грн. за порушення термінів вивезення деревини з лісосіки (пункт 2);

- забезпечити повне відшкодування зайво нарахованої та виплаченої заробітної плати внаслідок завищення в нарядах об'ємів виконаних робіт в сумі

1 378,97 грн., зайво нарахованої премії в сумі 100 грн., нарахувань на заробітну плату в сумі 566,92 грн., незаконно списаних коштів на суму 1 646,61 грн., наданої спонсорської допомоги на загальну суму 1 894,00 грн., недостач будівельного лісу на суму 690 грн., дизпалива на суму 3 768,20 грн., бензину на суму 515,74 грн. (пункт 3);

- розмір збитків від недостач в загальній сумі 3169,83 грн. перерахувати до Державного бюджету України (пункт 4);

- привести у відповідність до вимог чинного законодавства використання ТОВ СП "Керамнадра" земельних ділянок лісогосподарського призначення та домогтися відшкодування ТОВ СП "Керамнадра" шкоди, заподіяної внаслідок використання вказаної земельної ділянки не за цільовим призначенням в загальній сумі 97 154,31 грн. (пункт 5);

- при веденні бухгалтерського обліку дотримуватися вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положень (Стандартів) бухгалтерського обліку, Інструкції по застосуванню плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій (пункт 6).

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що заявлені контролюючим органом вимоги про усунення ДП "Берегівське лісове господарство" недоліків та порушень, виявлених ревізією його фінансово-господарської діяльності, відповідають законодавству. Проте, Підприємство безпідставно відмовилося від виконання вказаних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції, проаналізувавши Закон України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" та Положення про Контрольно-ревізійні управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, затверджене наказом Головного контрольно-ревізійного управління України від 09 січня 2001 року № 111, зазначив про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути кошти на відшкодування виявлених в ході перевірки збитків.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із правовою позицією суду апеляційної інстанції із огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-XII "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні" (далі - Закон № 2939-XII) головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

За змістом пунктів 1, 7, 10 статті 10 Закону № 2939-XII контрольно-ревізійним управлінням в областях надається право перевіряти у підконтрольних установах грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (грошових сум, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до підпункту 3.1.12 пункту 3.1 Положення про Контрольно-ревізійні управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, затвердженого наказом Головного контрольно-ревізійного управління України від 9 січня 2001 року № 111, управління, відповідно до покладених на нього завдань, а також через підпорядковані йому контрольно-ревізійні підрозділи, має право, зокрема, звертатись до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на приведення роботи підконтрольної організації у відповідність із вимогами законодавства у майбутньому є обов'язковою до виконання. Що ж стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово відшкодовані шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом.

Отже, орган державного фінансового контролю має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, яка розглядається, Об'єднаним контрольно-ревізійним відділом у м. Берегово та Берегівському районі винесено вимогу від 10 червня 2009 року № 03-16/366 "Про усунення недоліків та порушень виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності ДП "Берегівське лісове господарство". При цьому оскаржувані пункти вимоги вказують, зокрема, на виявлені збитки та їх розмір.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряється судом, який розглядає такий позов, а тому, вони не можуть бути стягнуті за адміністративним позовом про зобов'язання вчинити певні дії.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 28 жовтня 2014 року у справі № 21-462а14, від 17 лютого 2015 року у справі № 21-4а15, від 21 квітня 2015 року у справі № 21-96а15.

Тому, суд апеляційної інстанції правильно відмовив у задоволенні позову, скасувавши помилкове рішення суду першої інстанції про задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновок суду апеляційної інстанції та встановлених обставин справи.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без зміни, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, підстав для задоволення касаційної скарги немає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції у Закарпатській області залишити без задоволення, а оскаржувану постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2012 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2015 року в адміністративній справі за позовом Державної фінансової інспекції у Закарпатській області до Державного підприємства "Берегівське лісове господарство" про зобов'язання виконати вимогу - без зміни.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Стрелець Т.Г.