Справа № 810/389/17
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2017-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2017 року м. Київ № 810/389/17

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціального захисту населення ОСОБА_1 обласної державної адміністрації та ОСОБА_1 обласної державної адміністрації про визнання незаконними дій та зобовязання вчинити певні дії.

Суть спору: ОСОБА_2 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення ОСОБА_1 обласної державної адміністрації, у якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Департаменту соціального захисту населення ОСОБА_1 обласної державної адміністрації у видачі ОСОБА_2 посвідчення постраждалого першої категорії із числа постраждалих четвертої категорії;

- зобовязати Департамент соціального захисту населення ОСОБА_1 обласної державної адміністрації повторно розглянути подання Управління соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації в Київській області про встановлення ОСОБА_2 статуту особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видати посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.02.2017 залучено до участі у справі в якості другого відповідача ОСОБА_1 обласну державну адміністрацію.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про те, що він є особою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, та має статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 4-ї категорії. Внаслідок постійного проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю в місті Богуслав позивач захворів та згідно експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 06.05.2016 №8212 захворювання позивача повязане із впливом аварії на ЧАЕС.

Позивач зазначає, що на виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 21.10.2016 у справі №810/2962/16 Управлінням соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації в Київській області було внесено до Департаменту соціального захисту населення ОСОБА_1 обласної державної адміністрації подання для видачі позивачеві посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 1 категорії, проте у видачі такого посвідчення Департамент відмовив листом від 06.12.2016 №05-59-2280 з посиланням на Закон України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України від 28.12.2014 №76-VІІІ, яким виключено абзац п'ятий частини другої статті 2 Закону України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме: виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

Позивач не погоджується зі вказаною позицією субєкта владних повноважень та зазначає, що виданим експертним висновком підтверджено причинний зв'язок хвороби позивача із впливом аварії на ЧАЕС, а отже саме зазначене захворювання було підставою для встановлення позивачу 2 групи інвалідності.

Відповідачі, заперечуючи проти позову, зазначили про те, що Законом України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України №76-VІІІ від 28.12.2014, який набрав чинності 01.01.2015, було виключено абз.5 ч.2 ст.2 Закону України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, було виключно зону посиленого радіоекологічного контролю з переліку територій, що зазнали радіоактивного забруднення.

Таким чином, оскільки позивач проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, яка з 01.01.2015 не відноситься до території забрудненої зони, а також з огляду на те, що на момент видачі ОСОБА_1 обласною спеціалізованою МСЕК позивачу довідки серії АВ №0513346 від 21.06.2016 ОСОБА_2 не мала статусу потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, наведене, на думку відповідачів, свідчить про відсутність підстав для видачі їй відповідного посвідчення.

Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про що свідчить рекомендоване повідомлення з відміткою про вручення, у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив.

Присутні у судовому засіданні представники відповідачів заявили клопотання про здійснення розгляду справи у порядку письмового провадження.

Вказані клопотання представників відповідачів були задоволені судом, про що було постановлено усну ухвалу без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до журналу судового засідання.

У звязку з цим, подальший розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження.

Так, частиною 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з п.10 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Вищий адміністративний суд України в пункті 11 Листа від 30.11.2009 р. № 1619/10/13-09 зазначив, що під час вирішення справи у порядку письмового провадження його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки в такому разі не проводиться судове засідання і, відповідно, справа розглядається без участі секретаря.

На підставі цього, справа розглядається без проведення судового засідання.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 є особою, яка постійно проживає на території посиленого радіоекологічного контролю, категорія 4, що підтверджується посвідченням серії В-П №184112 від 04.10.1993.

Згідно з експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 06.05.2016 №8212 за результатами розгляду звернення позивача та зареєстрованої в ЦМЕК 28.04.2016 документації на предмет встановлення причинного зв'язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, встановлено основний діагноз: рак лівої молочної залози, ст. ІІ-А, T2N0M0, кл.гр.ІІ. Згідно експертного висновку захворювання позивача пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС.

ОСОБА_1 обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності з 10.06.2016 внаслідок захворювання, пов`язаного з впливом аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою серії АВ №0513346 від 21.06.2016.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 21.10.2016 у справі №810/2962/16 визнано протиправною відмову Управління соціального захисту населення Богуславському районної державної адміністрації Київської області в оформленні подання до ОСОБА_1 обласної державної адміністрації щодо видачі ОСОБА_2 посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, викладену у листі від 15 вересня 2016 р. № 01-25/2173.

Зобов'язано Богуславську районну державну адміністрацію Київської області оформити та направити відповідне подання для розгляду до ОСОБА_1 обласної державної адміністрації, для вирішення питання про присвоєння ОСОБА_2 статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Зобов'язано ОСОБА_1 обласну державну адміністрацію розглянути подання Богуславської районної державної адміністрації Київської області про встановлення ОСОБА_2 статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

З метою виконання вимог вказаного судового рішення, Управлінням соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації Київської області було направлено на адресу Департаменту соціального захисту населення ОСОБА_1 обласної державної адміністрації подання від 09.11.2016 та направлено документи позивача для подальшого розгляду питання.

Крім того, позивач 07.11.2016 звернувся із заявою до Департаменту соціального захисту населення ОСОБА_1 обласної державної адміністрації про видачу посвідчення потерпілого категорії І серії А.

Разом з тим, Департамент соціального захисту населення ОСОБА_1 обласної державної адміністрації листом №05-59-2280 від 06.12.2016 повідомив, що на підставі Закону України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України від 28.12.2014 №76-VІІІ виключено абзац п'ятий частини другої статті 2 Закону України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме: виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

На думку Департаменту, з 01.01.2015 позивач не проживає на забрудненій території, а отже відсутні підстави для видачі ОСОБА_2 посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови у видачі посвідчення особи, постраждалої від Чорнобильської катастрофи 1 категорії, позивач звернувся до суду з позовом про визнання таких дій протиправними та зобовязання відповідача повторно розглянути відповідне подання та видати позивачу посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, з приводу чого суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що з 17.08.1979 року зареєстрованим місцем проживання позивача ОСОБА_2, є наступна адреса: Київська область, м. Богуслав, вул. Шкільна, буд.15.

З матеріалів справи вбачається, що вказана адреса є фактичним місцем проживання позивача.

Зважаючи на те, що позивач більше 4 років проживав у зоні посиленого радіоекологічного контролю, йому 04.10.1993 було видано посвідчення потерпілого категорії 4 серії В-П №184112.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, соціального захисту потерпілого населення, визначено Законом УРСР від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із змінами і доповненнями (далі Закон №796).

Відповідно до ст.9 Закону №796 особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За приписами п.4 ч.1 ст.11 Закону №796 до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4 належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Зважаючи на те, що позивач постійно проживав та працював на території зони посиленого радіоекологічного контролю, і станом на 1 січня 1993 року прожив та відпрацював у цій зоні не менше чотирьох років, ОСОБА_2 в розумінні Закону №796 безумовно є потерпілою від Чорнобильської катастрофи.

За змістом статей 14 і 65 Закону №796 для встановлення пільг і компенсацій вказаним особам встановлюється категорія 4 та видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом ОСОБА_3 України.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи регулює Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 20 січня 1997 року №51, із змінами і доповненнями (далі - Порядок №51).

За визначенням, наведеним у Порядку №51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Відповідно до п.6 Порядку №51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Статтею 15 Закону №796 передбачено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Положення ст. 15 Закону №796-XII кореспондуються з приписами пункту 10 Порядку №51, відповідно до якого особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років посвідчення видаються на підставі довідки встановленого зразка (додаток N 7).

Отже, особи, які станом на 1 січня 1993 року постійно проживали або працювали на території зони посиленого радіоекологічного контролю понад чотири роки, визнаються потерпілими від Чорнобильської катастрофи та мають право на встановлення пільг і компенсацій, передбачених Законом №796I.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.14 Закону №796, до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи належать інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Підставою звернення позивача до суду із цим позовом є саме відмова відповідача у видачі позивачу посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Відмовляючи у видачі вказаного посвідчення, Департамент соціального захисту населення ОСОБА_1 обласної державної адміністрації посилається на Закон України від 28.12.2014 № 76 Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України, яким внесено зміни до Закону України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи від 27.02.1991 № 791а-XII та, зокрема, зону посиленого радіоекологічного контролю, в тому числі місто Богуслав Київської області, виключено з числа зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи від 27.02.1991 №791а-XII (зі змінами та доповненнями на час виникнення спірних правовідносин, далі-Закон №791а-XII) залежно від ландшафтних та геохімічних особливостей ґрунтів, величини перевищення природного доаварійного рівня накопичення радіонуклідів у навколишньому середовищі, пов'язаних з ними ступенів можливого негативного впливу на здоров'я населення, вимог щодо здійснення радіаційного захисту населення та інших спеціальних заходів, з урахуванням загальних виробничих та соціально-побутових відносин територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону №791а-XII такими зонами, зокрема, є:

1) зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році;

2) зона безумовного (обов'язкового) відселення - це територія, що зазнала інтенсивного забруднення довгоживучими радіонуклідами, з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0 Кі/кв. км та вище, або стронцію від 3,0 Кі/кв. км та вище, або плутонію від 0,1 Кі/кв. км та вище, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 5,0 мЗв (0,5 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період;

3) зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,15 до 3,0 Кі/кв. км, або плутонію від 0,01 до 0,1 Кі/кв. км, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

До 01.01.2015 року до зон, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, належала й зона посиленого радіоекологічного контролю - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 1,0 до 5,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,02 до 0,15 Кі/кв. км, або плутонію від 0,005 до 0,01 Кі/кв. км за умови, що розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів перевищує 0,5 мЗв (0,05 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період, яка була передбачена абзацом п'ятим частини другої статті 2 Закону № 791а-XII.

Суд зазначає, що згідно із Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України абзац п'ятий частини другої статті 2 Закону №791а-XII виключено, відтак із зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

Суд зазначає, що Законом України від 28.12.2014 №76-VIII виключено також статтю 23 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка встановлювала компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4.

Вказані норми згідно Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 №76-VIII набрали чинності з 1 січня 2015 року.

Спираючись саме на вищевикладені зміни у законодавстві відповідач обґрунтовує свою відмову у видачі позивачу посвідчення особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, зокрема, зазначаючи, що оскільки з 01.01.2015 зону посиленого радіоекологічного контролю виключено з переліку зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, не може бути й осіб зі статусом потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, які мали такий статус до 01.01.2015.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог суд зазначає, що правова позиція відповідачів у даному спорі є необґрунтованою, виходячи з такого.

Суд зазначає, що необхідною умовою реалізації пільг і компенсацій, передбачених Законом "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є встановлення відповідній особі статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 4, яке видається на підставі довідки про період проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Аналізуючи зміни у законодавстві, зокрема, внесені Законом України від 28.12.2014 №76-VIII Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України, суд прийшов до висновку про те, що виключення із правового регулювання такої зони, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, як зона посиленого радіоекологічного контролю, мало наслідком лише скасування компенсацій та пільг особам, віднесеним до категорії 4, які були гарантовані державою до 01.01.2015.

В той же час висновки, до яких дійшли відповідачі, пов'язуючи виключення такої зони як зона посиленого радіоекологічного контролю із наявністю у особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідного статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, - є безумовно помилковими, адже жодних змін у правовому регулюванні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не відбулось.

Крім того, суд вважає, що виключення законодавцем з 01.01.2015 з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу пов'язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 року у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015.

Отже, суд вважає, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно, оскільки його отримання до 01.01.2015 відбулось правомірно, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не вплинули на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, який було отримано до 01.01.2015.

При цьому суд зазначає, що отримане 04.10.1993 та наявне у позивача на час розгляду справи посвідчення потерпілого категорії 4 серії В-П №184112, є діючим. Суд вважає помилковими доводи відповідачів про те, що дія посвідчення потерпілого категорії 4 позивача автоматично припинена з 01.01.2015, оскільки, як вже вказано судом, статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно.

Тому на момент звернення із заявою про видачу посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії позивач мав статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Відтак у відповідності до приписів пункту 1 частини 1 статті 14 Закону№796 та п.10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 20.01.1997 № 51, позивач має право на отримання статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Статтею 12 Закону №796 передбачено, що причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян,які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Суд зазначає, що матеріали справи безсумнівно свідчать про наявність у позивача всіх юридичних підстав для встановлення статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачі посвідчення потерпілого 1 категорії, оскільки статтею 14 Закону №796 визначено, що до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії можуть бути віднесені інваліди з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, який встановлений, зокрема, ОСОБА_1 обласною медико-соціальною експертною комісією.

Суд відзначає, що позивач дійсно проходив огляд в МСЕК 21.06.2016 тобто після набрання чинності Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VІІІ, але на думку суду для вирішення питання про встановлення позивачу статусу потерпілого 1 категорії не має правового значення факт проходження позивачем огляду у МСЕК після 01.01.2015, оскільки як вже встановлено судом, на момент проходження огляду МСЕК позивач мав статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, який зберігається у нього довічно, якщо не буде змінений на іншу категорію.

Крім того, суд приймає до уваги постанову Київського окружного адміністративного суду від 21.10.2016 у справі №810/2962/16, якою визнано протиправною відмову Управління соціального захисту населення Богуславському районної державної адміністрації Київської області в оформленні подання до ОСОБА_1 обласної державної адміністрації щодо видачі ОСОБА_2 посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З приводу дотримання порядку розгляду заяви позивача про видачу позивачу посвідчення особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії суд зазначає наступне.

Абзацом третім пункту 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 20.01.1997 № 51, передбачено, що видача посвідчень провадиться іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою - ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, ОСОБА_1 та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Відповідно до абзаців 4 та 9 пункту 10 вказаного Порядку посвідчення видаються інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до п.10 вищевказаного Порядку рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Інших вимог щодо надання документів вказаний Порядок не містить, відтак до заяви додаються копії документів для встановлення особи, зокрема, паспорт та довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, копія виписки-довідки МСЕК із експертним висновком та посвідчення потерпілого 4 категорії.

З матеріалів справи слідує, що 07.11.2016 позивач звернувся із заявою на адресу повноважного органу - ОСОБА_1 облдержадміністрації про видачу посвідчення потерпілого категорії І серії А, для чого надав передбачені законодавством документи.

В той же час Департамент соціального захисту населення ОСОБА_1 обласної державної адміністрації, розглянувши заяву позивача відмовив у прийнятті документів.

При цьому відмова обумовлена позицією, протиправність якої була встановлена постановою Київського окружного адміністративного суду від 21.10.2016 у справі №810/2962/16.

Суд зазначає, що Департамент соціального захисту населення ОСОБА_1 обласної державної адміністрації діє на підставі Положення про департамент соціального захисту населення ОСОБА_1 обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови ОСОБА_1 обласної державної адміністрації від 05.02.2013 №43, згідно пункту 1 якого Департамент соціального захисту населення ОСОБА_1 обласної державної адміністрації є структурним підрозділом ОСОБА_1 обласної державної адміністрації, що утворюється головою облдержадміністрації, підзвітним і підконтрольним голові облдержадміністрації та Міністерству соціальної політики України.

Серед повноважень Департаменту, визначених у п.34 вищевказаного Положення, є, зокрема, виконання таких функцій, як організація та координація роботи, пов'язаної з визначенням статусу осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи.

Судом встановлено, що саме Департамент на території Київської області опікується питаннями, пов'язаними із визначенням статусу осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, та, зокрема, має делеговані повноваження від ОСОБА_1 облдержадміністрації щодо видачі відповідних посвідчень особам, постраждалим від Чорнобильської катастрофи першої категорії.

При цьому суд констатує, що прийняття рішення про присвоєння особі відповідного статусу особи, постраждалої від Чорнобильської катастрофи першої категорії, у вигляді письмового документу чи протокольного рішення не передбачено Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому лише на підставі поданих документів Департаментом готується до видачі відповідне посвідчення, яке підписується головою ОСОБА_1 обласної державної адміністрації.

Судом встановлено, що Департамент соціального захисту населення ОСОБА_1 обласної державної адміністрації протиправно відмовився приймати на розгляд документи райдержадміністрацій та міськвиконкомів на оформлення громадянам посвідчень постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, зокрема, й щодо позивача, відтак такі особи були позбавлені можливості подати документи, а отже позбавлені права на належний розгляд документів уповноваженими компетентними органами та отримати рішення по суті поставленого питання.

За таких обставин, враховуючи підтверджене наявними в матеріалах справи належними та допустимим доказами право позивача на оформлення та отримання посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, позовні вимоги ОСОБА_2 до Департаменту соціального захисту населення ОСОБА_1 обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій щодо відмови у видачі посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача повторно розглянути подання позивача та видати ОСОБА_2 посвідчення потерпілої від аварії на ЧАЕС 1 категорії із числа потерпілих від ЧАЕС категорії 4, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету ОСОБА_3 України від 20.01.1997 №51, видача посвідчень провадиться, зокрема, потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою - ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, ОСОБА_1 та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Отже, видача посвідчень потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у тому числі 1 категорії у даному випадку належить до компетенції ОСОБА_1 обласної державної адміністрації.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об'єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету ОСОБА_3 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_3 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого субєкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 №1380/5, дискреційні повноваження сукупність прав та обовязків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов'язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб'єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб'єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні субєктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у субєкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобовязання судом субєкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Так, Пленум Вищого адміністративного суду України в пункті 10.3 Постанови від 20 травня 2013 року N 7 Про судове рішення в адміністративній справі зазначив, що суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Суд зазначає, що дискреційні функції ОСОБА_1 обласної державної адміністрації як суб'єкта владних повноважень щодо надання особі статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 на етапі, коли особа, яка звернулась, є інвалідом та вже має статус потерпілого 4 категорії, а також має докази на підтвердження причинного зв'язку інвалідності з Чорнобильською катастрофою, досить жорстко обмежені в законодавчому порядку, а тому зазначені відповідачем підстави відмови, зокрема, пов'язані із набранням чинності змінами, внесеними Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України про виключення зони посиленого радіоекологічного контролю із зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, що на думку відповідача взагалі позбавляє позивача статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, - не належить до передбачених законом підстав відмови в наданні позивачу статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі відповідного посвідчення.

З урахуванням тієї обставини, що оскаржувані дії ОСОБА_1 обласної державної адміністрації в розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях, позаяк право позивача на отримання статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1 підтверджується матеріалами справи, суд вважає за необхідне зобов'язати ОСОБА_1 обласну державну адміністрацію видати позивачеві відповідне посвідчення на підставі подання Управління соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації Київської області.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відмова відповідача у видачі позивачеві такого посвідчення була мотивована єдиною підставою, яка визнана судом у цій справі неправомірною, що свідчить про те, що будь-які інші перешкоди для видачі посвідчення відсутні.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає, що у відповідачів були наявні законні підстави для встановлення позивачу статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачі відповідного посвідчення.

Відповідно до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Необхідність здійснення правосуддя саме на підставі принципу верховенства права (а не законності) закріплена також в статті 129 Конституції України, яка є нормою прямої дії.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідачами, як суб'єктами владних повноважень, не надано суду достатніх доказів, які б спростовували твердження позивача, а відтак, не доведено правомірності своєї позиції відносно відсутності у осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, категорії 4 права на отримання статусу постраждалих від Чорнобильської катастрофи категорії 1 за умови наявності причинного зв'язку інвалідності з Чорнобильською катастрофою після 01.01.2015.

Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі також зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у ході розгляду справи, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

При цьому суд бере до уваги, що позивач є інвалідом другої групи довічно, за станом здоров'я та діагнозом є особою, яка першочергово та невідкладно потребує судового захисту, який має бути ефективним та результативним, відтак суд зазначає, що позивач обрав належний спосіб захисту порушеного права.

З урахуванням цього, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Київського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2015 у справі №810/2623/15 та від 06.12.2016 у справі №810/2118/16.

Відповідно до частини 1 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Приймаючи до уваги обставини справи, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача, який є суб'єктом владних повноважень, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, з таким розрахунком, щоб суб'єкт владних повноважень мав реальну можливість виконати судове рішення у визначений законом і цим рішенням спосіб з урахуванням об'єктивних обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.160-163,267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправними дії Департаменту соціального захисту населення ОСОБА_1 обласної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_2 у видачі посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

3. Зобов'язати ОСОБА_1 обласну державну адміністрацію повторно розглянути подання Управління соціального захисту населення Богуславської районної державної адміністрації Київської області про встановлення ОСОБА_2 статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та прийняти рішення про встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1 та видати ОСОБА_2 відповідне посвідчення.

4. Встановити для ОСОБА_1 обласної державної адміністрації строк для надання суду звіту про виконання судового рішення один місяць з дня набрання законної сили судовим рішенням.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Дудін С.О.