Справа № 154/604/17,2-а/154/64/17
Суддя: Богаченко Сергій Іванович
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року м. Львів Справа № 876/4259/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Богаченка С. І.,

суддів - Мікули О. І., Старунського Д. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Володимир-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на постанову Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 09 березня 2017 року у справі № 154/604/17 за позовом ОСОБА_2 до Володимир-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

15 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Володимир-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати йому підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком та зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплату йому підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» починаючи з належного моменту з урахуванням виплачених сум і до настання обставин, з якими закон пов'язує зміну чи припинення таких виплат.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він як громадянин, який необґрунтовано зазнав політичних репресій та згодом був реабілітований, має право на отримання підвищення до пенсії в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», однак відповідач протиправно здійснив йому виплату такого підвищення в значно меншому розмірі.

Постановою Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 09 березня 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Володимир-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо невиплати ОСОБА_2 надбавки до пенсії як члену сім'ї політично репресованого, згодом реабілітованого і якого було примусово переселено, в розмірі, передбаченому пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», із розрахунку 25 % мінімальної пенсії за віком, встановленої статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 15 серпня 2016 року з врахуванням виплачених сум. Зобов'язано Володимир-Волинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області проводити нарахування та виплату ОСОБА_2 підвищення до пенсії відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 15 серпня 2016 року з врахуванням виплачених сум і до настання обставин, з якими Закон пов'язує зміну чи припинення таких виплат. В решті позовні вимоги залишено без розгляду.

Не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, Володимир-Волинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області подало апеляційну скаргу на неї, в якій просило постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії як члену сім'ї громадянина, який необґрунтовано зазнав політичних репресій та згодом був реабілітований, проведено правомірно, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України 16 липня 2008 року № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян». Крім цього зазначає, що Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено застосування положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» в частині визначення права на надбавки та підвищення.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому на підставі пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції було встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Володимир-Волинському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Волинської області та отримує пенсію за віком з врахуванням підвищення до пенсії примусово переселених членів сім'ї реабілітованих громадян в розмірі 43,52 грн на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 року № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян».

Позивач звернувся до Володимир-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області з письмовою заявою про перерахунок та виплату йому підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», однак, листом від 16 грудня 2016 року № 337/Г-02 відповідач у задоволенні такої заяви відмовив.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції керувався тим, що при визначенні позивачу розміру підвищення до пенсії застосуванню підлягає пункт «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а не положення постанови Кабінету Міністрів України 16 липня 2008 року № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», які істотно звужують обсяг встановлених законом прав; що позовні вимоги, заявлені з пропуском строку звернення до суду, підлягають залишенню без розгляду.

Суд частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» встановлено, що реабілітованими є, зокрема, особи, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначені пенсії підвищуються громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані - на 50%, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідно до пункту 6 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Враховуючи загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами, до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу в порівнянні з постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 року № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян».

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» частини 1 статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком підлягають задоволенню починаючи з 15 серпня 2016 року.

Разом з тим, суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_2 не є громадянином, який необгрунтовано зазнав політичних репресій і згодом був реабілітований, а є членом сім'ї громадян, яких було примусово переселено, що впливає на відсотковий розмір підвищення до пенсії, повинен був в задоволенні позовних вимог в частині розміру відмовити.

Суд звертає увагу на те, що до суду позивач звернувся лише 15 лютого 2017 року, тобто позовні вимоги за період до 14 серпня 2016 року заявлені ним після спливу шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України. Обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку звернення до суду ним зазначено не було.

Відповідно до частини першої статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Оскільки частина позовних вимог подана до суду після спливу шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, та без викладу обставин, які б свідчили про поважність причин його пропуску, позовні вимоги за період до 14 серпня 2016 року слід залишити без розгляду.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що оскаржену постанову суду першої інстанції в частині залишення без розгляду позовних вимог необхідно скасувати та зазначений вище адміністративний позов в цій частині щодо позовних вимог за період до 14 серпня 2016 року залишити без розгляду та в решті відмовити.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Володимир-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області задовольнити частково.

Постанову Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 09 березня 2017 року у справі № 154/604/17 - скасувати в частині залишення позовних вимог без розгляду та прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 до Володимир-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії за період до 14 серпня 2016 року залишити без розгляду, а в задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

В решті постанову Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 09 березня 2017 року у справі № 154/604/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя С. І. Богаченко

Суддя О. І. Мікула

Суддя Д. М. Старунський