Справа № 815/7223/16
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2017-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/7223/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2017 року м.Одеса

13год.45хв.

Зала судових засідань №19

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Аракелян М.М.

Розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 комісія №9 ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача підполковника поліції ОСОБА_4 про визнання протиправними дій, визнання недійсним та скасування наказу, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Судом розглядається адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (в редакції уточненого адміністративного позову від 07.02.2017р.), в якій позивач просить суд визнати дії ОСОБА_2 Управління Національної поліції в Одеській області щодо звільнення начальника Чорноморського відділення поліції Овідіопольського відділу поліції ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області, молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 протиправними; визнати недійсним та скасувати наказ ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області №1485 о/с від 15 листопада 2016 року, в частині звільнення ОСОБА_1, начальника Чорноморського відділення поліції Овідіопольського відділу поліції ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області, молодшого лейтенанта поліції, за п.5 ч.1 ст. 77 (через службову невідповідність) Закону України «Про національну поліцію», прийнятий на підставі протиправного, не відповідаючого обєктивній інформації рішення (висновку) атестаційної комісії, що оформлене протоколом від 25 лютого 2016 року та зазначене в розділі IV «Результати атестування (висновок атестаційної комісії)» атестаційного листа, а саме: « 4 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність»; стягнути з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 16.11.2015 до дати ухвалення рішення суду, виходячи з середньомісячного грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказом ГУНП в Одеській області №1485 о/с від 15.11.2016 відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за п.5 ч. 1 ст. 77 (через службову невідповідність) молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_1, начальника Чорноморського відділення поліції Овідіопольського відділу поліції ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області з 16 листопада 2016 року. Підставою для звільнення став висновок атестаційної комісії №9 ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області від 25.02.2016 щодо того, що ОСОБА_1 визнаний таким, що « 4 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність».

Позивач з висновками атестації не згодний, вважає, що його включення до списку осіб, які підлягають атестуванню, є незаконним, прийнятим за відсутності підстав для проведення атестації, порядок проведення атестування був порушений, склад атестаційної комісії позивач вважає неправомочним, висновки атестування такими, що не враховують критерії, встановлені розділом IV Інструкції, із змістом протоколів засідань АК №9 ОСОБА_1 не був ознайомлений, а тому прийняте за результатами такого атестування рішення є протиправним, що свідчить також про протиправність звільнення позивача з займаної посади на підставі наказу начальника ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області №1485 о/с від 15.11.2016.

Так позивач наголошує, що в ході проведення атестації було вчинено ряд порушень, а саме: позивачу до початку співбесіди не повідомили персональний склад АК, номер АК та не ознайомили з наказом згідно якого вони мали право атестувати позивача, чим порушено його право на відвід члену АК ГУНП в Одеській області, передбачене абз.2 п.4 розділу III інструкції. Також ОСОБА_1 не надали можливості ознайомитись з протоколами, в яких викладене рішення АК про проведення співбесіди з позивачем, про обрання Голови і секретаря на момент співбесіди з позивачем - обовязковість фіксування всіх рішень АК у протоколах визначена п.20 розділу IV Інструкції. Позивачем пройдений тест «на доброчесність та лояльність» (тест MIDOT), який не передбачений Інструкцією, його результати не повідомлені, а також при проведенні співбесіди членами АК інші матеріали, в т.ч. і такі, які можуть свідчити про невідповідність позивача критеріям, визначеним п.16 розділу IV Інструкції, не досліджувались. В розпорядженні АК були відомості, які свідчать про можливість позивача якісно виконувати покладені на нього функціональні обов'язки та відповідність його займаній посаді, які безпідставно не були враховані. Крім того, при проведенні атестації АК показники ОСОБА_1 по 7 критеріям, визначеним п.16 розділу IV Інструкції, безпідставно не були враховані, відповідно до ч.9 ст.11 Закону від 12.01.2012 № 4312-VI "Про професійний розвиток працівників" не допускається проведення оцінки професійного рівня та кваліфікації працівника за ознаками, що безпосередньо не повязані з виконуваною роботою. До складу атестаційної комісії №9 не входив представник виборного органу первинної профспілкової організації. Таким чином, на думку позивача, персональний склад атестаційної комісії №9 ГУНП в Одеській області був сформований ГУНП в Одеській області з порушенням вимог законодавства, що дає підстави вважати прийняті такою комісією рішення неправомірними.

Враховуючи зазначені обставини, позивач вважає, що при його звільненні була порушена процедура звільнення, оскільки жодних порушень службової дисципліни позивачем не було вчинено; позивач відповідає займаній посаді, висновок про невідповідність позивача займаній посаді не обґрунтований та не підтверджений належними доказами; атестація позивача проведена за відсутності підстав, передбачених законодавством; порядок проведення атестації порушений; право позивача на відводи складу комісії порушено; порядок формування складу комісії порушений, тому наказ ГУНП в Одеській області №1485 о/с від 15.11.2016 року про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність) прийнятий не у відповідності до вимог законодавства та підлягає скасуванню.

Представник відповідача ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області та представник ОСОБА_3 комісії №9 ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області в судове засідання 20.04.2017р. не зявилися, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином та завчасно, заперечень проти позову до суду не надали.

Третя особа також в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином та завчасно.

30.03.2017 року від представника позивача до суду надійшло письмове клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження за правилами ч.6 ст.128 КАС України після поновлення провадження у справі ухвалою від 20.04.2017р.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з березня 2007 року проходив службу в органах МВС України, з листопада 2015 року по грудень 2015 року працював старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах відділу швидкого реагування ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області, а з грудня 2015 року призначений на посаду начальника Іллічівського відділення поліції Овідіопольського відділу поліції ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області (наказ №436 о/с від 11.12.2015р.).

Наказом ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області від 11.12.2015 року за №436 о/с молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Іллічівського відділення поліції Овідіопольського відділу поліції ОСОБА_2 управління поліції в Одеській області, звільнивши з посади старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу швидкого реагування ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області.

Наказом Національної поліції України від 23 листопада 2015 року № 102 Про організацію заходів з тестування особового складу Національної поліції України з метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої можливості та відповідно до пункту 10 розділу IV Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 17 листопада 2015 року №1465, наказано керівникам структурних підрозділів Національної поліції України серед іншого забезпечити доведення до відома всього особового складу під підпис умови проведення атестування працівників, визначені згаданою Інструкцією.

29 січня 2016 року ОСОБА_2 управлінням Національної поліції в Одеській області виданий наказ №133, яким прийнято рішення про проведення атестування поліцейських ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області та підпорядкованих йому підрозділів, починаючи з 19.02.2016 року; утворити атестаційні комісії ГУНП №№ 1-10, засідання яких проводити в робочі дні з 29.02.2016 року за адресою м. Одеса, вул. Преображенська, 44.

Вищезазначеним наказом зобов'язано керівників структурних підрозділів апарату ГУНП, підрозділів, підпорядкованих ГУНП, начальників відокремлених структурних підрозділів ГУНП скласти списки поліцейських підпорядкованих підрозділів, скласти атестаційні листи на поліцейських, підготувати для надання до атестаційних комісій додаткові матеріали, надати документи до управління кадрового забезпечення ГУНП в Одеській області.

Наказом ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області від 18.02.2016 року № 285, серед інших, затверджено персональний склад ОСОБА_3 комісії № 9 ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області:

Голова комісії - майор поліції ОСОБА_5, старший слідчий в особливо важливих справах ОСОБА_2 слідчого управління Національної поліції України;

Члени комісії: капітан поліції ОСОБА_6, головний інспектор Департаменту організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Національної поліції України; ОСОБА_7, представник Одеської обласної організації учасників АТО «Побратими»; ОСОБА_8, представник Одеського peгiонального представництва МДО «Депутатський контроль»; ОСОБА_9, представник ГО «Український Антикорупційний Проект « 368.media».

Секретар комісії - ОСОБА_10, інспектор батальйону 4 Управління патрульної поліції у м. Одеса Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Дорученням ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області від 05.02.2016 № 53 керівникам підрозділів ГУ НП в Одеській області доручено з 05.02.2016 року до 10.02.2016 року організувати та провести реєстрацію працівників, які виявили бажання пройти атестування, шляхом заповнення web-форми у внутрішній мережі МВС.

Першим заступником начальника Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області підполковником поліції ОСОБА_11 складено атестаційний лист відносно начальника Іллічівського відділу поліції Овідіопольського відділу поліції ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_1 з висновком: «займаній посаді відповідає».

За результатами тестування загальних навичок позивач набрав 25 балів з 60 можливих, з професійного тестування 18 балів з 60 можливих, усього 43 балів.

В адміністративному позові позивач вказує, що він 20.02.2016 року також пройшов тестування на доброчесність (тест «MIDOT»), разом з чим, результатів проходження зазначеного тесту його повідомлено не було.

Після проходження тестування позивача було направлено на атестування шляхом включення його до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, а також направлено на проходження співбесіди.

Як вбачається з протоколу ОП №15.00003823.0028409 від 25.02.2016 року, члени атестаційної комісії №9 у складі: голова комісії ОСОБА_5, секретар комісії ОСОБА_10 та член комісії ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 під час проведення атестування ОСОБА_1 дослідили атестаційний лист та інші матеріали, які було зібрано на особу, яка проходила атестування, а саме: декларацію про доходи, послужний список, інформаційну довідку, висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини пятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», інформацію з відкритих джерел. Членами комісії також були поставлені питання, які стосувалися професійної діяльності поліцейського та мотивації особи щодо подальшого проходження служби в Національній поліції України та інше.

За результатами розгляду матеріалів, проведеної співбесіди та обговорення проголосовано рішення: 4- займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність (за 5, проти - 0, рішення підтримано).

За даними Додатку №1 до Відомості-Протоколу засідання АК №9 ГУПН в Одеській області №00003823 від 25.02.2016р. «Список осіб, щодо яких атестаційна комісія прийняла рішення, що вони не відповідають займаній посаді» (Список) ОСОБА_1: крайній низький рівень знань як законодавчої бази так і функціональних обовязків, не орієнтується в принципах роботи підконтрольних служб, проявляє абсолютну некомпетентність (підстави для прийняття рішення).

В атестаційний лист ОСОБА_1 внесено в розділ IV Результати атестування аналогічний висновок комісії від 25.02.2016р., підписаний головою та секретарем Атестаційної комісії №9, стосовно позивача.

З даним висновком ОСОБА_3 комісії №9 ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області позивач ознайомлений 04 березня 2016 року, про що свідчить його підпис в самому атестаційному листі.

Не погодившись з вказаним висновком атестаційної комісії, позивач подав скаргу до Апеляційної атестаційної комісії Південного регіону №1, проте згідно протоколу ОП №15.00004722.0028409 від 14.03.2016 року членами апеляційної атестаційної комісії Південного регіону №1 за результатами розгляду матеріалів встановлено, що скаржником не набрано 60 і більше балів за професійний тест та тест на загальні здібності та навички, у звязку з чим подана скарга розгляду не підлягає.

В подальшому ОСОБА_2 управлінням Національної поліції в Одеській області видано наказ від 16.11.2016 року №1485 о/с, яким молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (М-226062), начальника Чорноморського відділення поліції Овідіопольського відділу поліції ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області звільнено зі служби в поліції за п.5 ч.1 ст.77 (службова невідповідність) з 16.11.2016 року, виплативши грошову компенсацію за 28 доби невикористаної чергової відпустки за період роботи з 01.01.2016 року по день звільнення. Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні для виплати за вислугу років складає 09 років 10 місяців 16 днів. Підстава: висновок атестації від 25.02.2016 року.

Не погодившись з наказом про звільнення, позивач звернувся з даним позовом до суду про його скасування, та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Оскільки позивач вважає наказ про звільнення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, посилаючись на незаконність висновку атестування, при цьому наказ від 16.11.2016 року №1485 о/с прийнято на підставі висновку атестації від 25.02.2016 року, суд вважає, що в даному випадку необхідно дослідити саме правомірність висновку АК№9, оформленого відповідним протоколом засідання АК №9 ГУНП в Одеській області.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Аналогічний обовязок Національної поліції України та її посадових й службових осіб щодо застосування положень Конвенції у своїй діяльності встановлений положеннями ч.2 ст.6 Закону України Про Національну поліцію.

Відповідно до ч.1 ст.6 Європейської Конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно практики Європейського суду з прав людини орган влади, який не є судом держави, для виконання ч.1 ст.6 Європейської Конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, може розглядатись як суд у змістовному значенні цього терміну (рішення у справі Срамек проти Австрії (Sramek v. Austria), п.36).

Отже суд може являти собою орган, заснований з метою вирішення обмеженої кількості питань, за умови, що він завжди забезпечує відповідні гарантії (рішення у справі Літгоу та інші проти Сполученого Королівства (Lithgow and Others v. United Kingdom), п.201).

У пункті 108 Рішення Європейського суду з прав людини у справі ОСОБА_12 проти України (Заява №21722/11), яке набрало статусу остаточного 27.05.2013 року, суд, розглядаючи цю справу зазначає, що ВРЮ та парламент виконували функцію розгляду справи щодо заявника та винесення обовязкового рішення. Отже, спершу суд повинен розглянути, чи були дотримані принципи незалежного та безстороннього суду на стадії розгляду справи заявника та винесення обовязкового для виконання рішення.

Наведене свідчить про те, що ЄСПЛ визначає терміном суд не тільки суди загальної юрисдикції, але й інші органи влади, які розглядають справи осіб, а тому повинні дотримуватись принципу незалежного та безстороннього суду на стадії розгляду справи заявника та винесення обовязкового для виконання рішення.

ОСОБА_3 комісія № 9 ГУ НП в Одеській області (далі - АК № 13) створювалась відповідно до положень п.2 Розділу ІІ Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом МВС України від 17.11.2015 року №1465 (надалі-Інструкція) з метою вирішення конкретних питань забезпечення проведення атестації поліцейських п.п.1 п.2 Розділу ІІ Інструкції, законом передбачена процедура відводу членам цієї комісії (п.4 Розділу ІІ Інструкції), порядок здійснення її функцій визначений Розділом ІV Інструкції, також передбачено прийняття нею рішення (висновку) п.15 Розділу ІV Інструкції, яке згідно п.24 Розділу ІV Інструкції є обовязковим для виконання.

Таким чином, АК № 9 має всі необхідні ознаки суду у розумінні ч.1 ст.6 Європейської Конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року.

Виходячи з наведеної позиції Європейського суду з прав людини, суд при розгляді цієї справи повинен встановити, чи були дотримані АК № 9 ГУ НП в Одеській області принципи незалежного та безстороннього суду на стадії розгляду справи позивача 25.02.2016 року та винесення нею обовязкового для виконання рішення.

У пункті 150 Рішення Європейського суду з прав людини у справі ОСОБА_12 проти України (Заява №21722/11), яке набрало статусу остаточного 27.05.2013 року, суд зазначає, що згідно з практикою Суду, метою терміну встановлений законом у статті 6 Конвенції є гарантування того, що функціонування судової системи у демократичному суспільстві не залежить від виконавчої влади, а регулюється законом, прийнятим парламентом. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути залишена на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не матимуть певної свободи тлумачення відповідного національного законодавства (див. рішення від 21 червня 2011 року у справі Фруні проти Словаччини (Frunі v. Slovакіа), заява № 8014/07, п.134, з подальшими посиланнями).

Далі у п.151 цього ж Рішення ЄСПЛ констатовано, що фраза встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на склад колегії у кожній справі (див. ухвалу щодо прийнятності від 4 травня 2000 року у справі Бускаріні проти Сан-Маріно (Вuscarini v. San Marino), заява № 31657/96, та Посохов проти Росії (Роsоkhov v. Russia), заява № 63486/00, п. 39, ЕСНR 2003- IV).

Таким чином, ЄСПЛ зазначає, що дотримання прав особи, визначені ч.1 ст.6 Конвенції щодо розгляду її справи встановленим законом судом, буде забезпечено лише тоді, коли її справу буде розглядати суд, який створений як орган та за персональним складом призначений у відповідності до вимог діючого законодавства.

Відповідно до п.п.2 п.2 Розділу ІІ Інструкції у Національній поліції України створюються атестаційні комісії органів поліції, персональний склад яких затверджується наказом керівника відповідного органу за погодженням із Національною поліцією України.

Як вже встановлено судом вище, Наказом ГУ НП в Одеській області від 18.02.2016 року № 285 було затверджено персональний склад ОСОБА_3 комісії №9 ГУНП в Одеській області у кількості 6 осіб, з яких 3 особи кадрові працівники органів Національної поліції України, 3 особи є представниками громадських організацій (ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9В.).

Відповідно до абз.2 п.4 Розділу ІІ Інструкції кандидати з числа народних депутатів України, працівників МВС, громадських, правозахисних організацій, проектів міжнародної технічної допомоги, громадськості та засобів масової інформації включаються до складу атестаційних комісій за пропозиціями, які були отримані після розміщення відповідних оголошень на офіційних сайтах МВС чи органів поліції, та за наявності їхньої згоди.

Відповідно до процедури підготовки та проведення атестування, визначеної п.п.4 п.1 Розділу ІV Інструкції за наказами відповідних керівників органів Національної поліції України здійснюється розміщення на офіційному сайті МВС, Національної поліції України чи відповідних органів поліції оголошень про набір до атестаційних комісій.

Відповідачем не доведено, що відповідні оголошення на офіційному сайті ГУ МВС України в Одеській області та на офіційному сайті ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області щодо прийняття пропозицій з формування складу ОСОБА_3 комісії №9 були розміщені. Тобто, відсутні відомості, що ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9В, як представники громадських організацій, були включені ОСОБА_2 управлінням Національної поліції в Одеській області до складу членів ОСОБА_3 комісії №9 ГУНП в Одеській області, із дотриманням встановленого п.п.4 п.1 Розділу ІV Інструкції порядку розміщення оголошення по набору та отримання пропозицій щодо формування складу комісії.

З протоколу ОП №15.00003823.0028409 від 25.02.2016 року не зрозуміло, які питання були поставлені позивачу під час проходження співбесіди, яким чином ОСОБА_3 комісія №9 дійшла висновку про невідповідність позивача займаній посаді, встановила низький рівень знань та некомпетентність.

Також судом встановлено, що за час перебування на посаді начальника Чорноморського відділення поліції Овідіопольського відділу поліції ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області , покладені на позивача функціональні обовязки (посадові інструкції) він виконував в повному обсязі. Будь-яких зауважень чи дисциплінарних стягнень за невиконання чи неналежне виконання функціональних обовязків не має.

Зі змісту атестаційного листа вбачається, що ОСОБА_1 службу в органах внутрішніх справ проходив з березня 2007 року, в органах поліції працює з листопада 2015 року. За період служби в органах внутрішніх справ та в органах поліції зарекомендував себе з позитивного боку. До виконання службових обовязків відноситься сумлінно, проявляючи при цьому розумну ініціативу та наполегливість. Володіє теоретичним та практичним досвідом. Дотримується стійких моральних принципів. Володіє такими позитивними якостями як сміливість, рішучість, організованість, здатність контролювати власні емоції та переносити психофізичні навантаження, а також труднощі служби. Користується авторитетом та повагою серед співробітників та громадян. Закони України та інші нормативні документи знає та вміло користується ними в повсякденній діяльності. Має добрі організаторські здібності, постійно спрямовує зусилля підлеглих на виконання поставлених завдань та на покращення форми і методів роботи. Постійно працює над підвищенням свого професійного рівня. Здатний якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості. Прагне до вдосконалення службової діяльності, до виконання доручень керівництва відноситься відповідально. На критику та зауваження реагує правильно, прагне до усунення недоліків. У стройовому відношенні фізично розвинений, добре володіє табельної зброєю, прийомами рукопашного бою, спеціальними засобами індивідуального захисту та активної оборони. Державну та службову таємницю зберігає. У спілкуванні з громадянами ввічливий, тактовний. Неодноразово перебував у відрядженні до ГУМВС Луганській та Донецькій областей, для виконання завдань, визначених Законом України «Про боротьбу з тероризмом». Безпосередньо брав участь в антитерористичних операціях та здійсненні заходів із забезпечення порядку на території зазначених областей.

Суд констатує, що рішення ОСОБА_3 комісії №9, викладене у протоколі від 25.02.2016р., є невмотивованим, не містить суджень щодо особи ОСОБА_1, особливостей проходження ним атестування та результатів співбесіди, мотивів прийнятого рішення з урахуванням відомостей атестаційного листа та інших даних, що характеризують особу ОСОБА_1

Відповідно до п.16 розділу IV Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 17.11.2015р. №1465, атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: 1) повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); 2) показники службової діяльності; 3) рівень теоретичних знань та професійних якостей; 4) оцінки з професійної і фізичної підготовки; 5) наявність заохочень; 6) наявність дисциплінарних стягнень; 7) результати тестування; 8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

На думку суду, такі приписи Інструкції покладали на АК №9 ГУПН В Одеській області обовязок оформити документально своє рішення таким чином, щоб висновки за кожним з критеріїв, що мав бути врахований, були вмотивовано повно, чітко, з відображенням фактів, даних та обставин, які досліджувались в ході співбесіди та у сукупності призвели до спірного висновку про невідповідність займаній посаді.

Згідно розяснень постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 року №11 Про судову практику оскарження рішень атестаційної комісії органів (закладів, установ) Національної поліції України про звільнення працівників поліції внаслідок непроходження ними атестації, необгрунтованим, а тому таким, що підлягає скасуванню, слід вважати рішення (висновок) атестаційної комісії у разі, коли: відповідач не надав суду доказів на підтвердження обставин, які у рішенні (висновку) атестаційної комісії вважаються встановленими. Зокрема, не надано відомостей, отриманих під час співбесіди з поліцейським, та відомостей із відкритих джерел, на які атестаційна комісія посилається як на докази низького рівня мотивації поліцейського щодо подальшої роботи, низького професійного рівня/потенціалу поліцейського, незнання ним законодавчої бази; рішення (висновок) атестаційної комісії не містить висновків щодо обставин, передбачених п.16 розд.ІV інструкції, та факту відповідності поліцейського вимогам, що предявляються до нього як до особи, яка перебуває на відповідній посаді; негативна оцінка ділових, професійних, особистих якостей поліцейського, його освітнього та кваліфікаційного рівнів, що надана атестаційною комісією, не узгоджується з доказами про позитивну оцінку щодо цього ж поліцейського. При цьому атестаційною комісією не наведено мотивів неврахування таких доказів; набрання поліцейським за результатами тестування кількості балів, меншої за мінімально необхідний рівень, чи негативні результати тестування на поліграфі атестаційна комісія оцінювала без урахування решти доказів; дані з мережі Інтернет щодо поліцейського були взяті атестаційною комісією до уваги, незважаючи на те, що їх достовірність не встановлена та не підтверджена відповідними доказами та висновками компетентних органів.

Ці розяснення в аспекті спірних правовідносин надають підстави для висновку про необґрунтованість висновку АК№9 щодо ОСОБА_1, оформленого протоколом від 25.02.2016р., оскільки будь-які відомості, зазначені вище, в протоколі ьа Додатку №1 відсутні.

Відповідно до пунктів 10,15 розділу IV Інструкції з метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості атестаційна комісія проводить тестування поліцейського, який проходить атестування. За результатами проведеного тестування атестаційна комісія встановлює мінімальний бал, що становить 25 балів за тестом на знання законодавчої бази (далі - професійний тест) та 25 балів за тестом на загальні здібності та навички, який в обов'язковому порядку ураховується атестаційною комісією при прийняті рішення, визначеного пунктом 15 цього розділу. ОСОБА_3 комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Згідно пункту 20 Інструкції у протоколі за результатами атестування серед іншого зазначається один із висновків, зазначених у пункті 15 цього розділу.

З даних протоколу від 25.02.2016р. неможливо встановити, яким чином ОСОБА_3 комісія №9 при прийнятті рішення стосовно позивача врахувала критерії, зазначені у п.16 розділу IV Інструкції, а також як відбувався всебічний розгляд усіх матеріалів, які були зібрані на позивача, під час проведення атестування.

Європейський суд з прав людини визнав такою, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції практику національних судів, коли вони, вважаючи себе зв'язаними висновками адміністративних органів щодо обставин справи, взагалі відмовлялися контролювати оцінку фактів, які були покладені в основу дискреційного адміністративного рішення і які мали вирішальне значення при прийнятті цього рішення, (п, 111 рішення від 31 липня 2008 року у справі «Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки»; п. 157 рішення від 21 липня 2011 року у справі «Сігма радіо телеквіжн лтд. проти Кіпру»).

На думку Європейського суду з прав людини, повна відмова національного суду переглянути оцінку, яку адміністративний орган дав доказам у справі при прийнятті дискреційного рішення, вважається порушенням права особи на доступ до суду, що гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції.

ГУНП в Одеській області не надано належних та допустимих доказів стосовно того, що використовуючи свої дискреційні повноваження прийняти рішення про невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді, створена цим адміністративним органом комісія надала повну та всебічну оцінку фактів, покладених в основу прийнятого рішення, оцінила діяльність та особу позивача за усіма критеріями, визначеними чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що висновок ОСОБА_3 комісії №9 від 25.02.2016 року займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність щодо начальника Чорноморського відділення поліції Овідіопольського відділу поліції ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_1 є протиправним та очевидно необґрунтованим та не може вважатись підставою для звільнення позивача з органів поліції.

Згідно ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнається джерелом права.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) "Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження".

Вирішуючи питання стосовно застосування ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України (заява №19336/04 п.227) зазначено, що засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Аманн проти Швейцарії» (Заява N 27798/95 п.88) зазначено, що стаття 13 Конвенції вимагає, щоб кожен, хто вважає себе потерпілим внаслідок заходу, який, на його думку, суперечив Конвенції, мав право на засіб правового захисту у відповідному національному органі для вирішення свого спору, а в разі позитивного вирішення - для одержання відшкодування шкоди.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бендерський проти України» (Заява N 22750/02§42) суд нагадує, що «відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом».

В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі (ч.4,5 ст.11, ч.2 ст. 69, ч.5 ст.71 КАС України). Обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він як відповідач заперечує адміністративний позов (ч.2 ст. 71 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

ОСОБА_1 просить суд захистити його права та законні інтереси шляхом скасування наказу про звільнення, що походить від незаконного, необґрунтованого висновку атестування, при цьому мотивує свій позов саме незаконністю та безпідставністю прийнятого стосовно нього рішення.

У зв'язку із цим, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача та у зв'язку з тим, що висновок ОСОБА_3 комісії №9 від 25.02.2016 року є протиправним, очевидно необґрунтованим та не може вважатись підставою для звільнення позивача з органів поліції, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та прийняти рішення про його скасування. Відтак, рішення стосовно ОСОБА_1, оформлене протоколом від 25.02.2016р. та зазначене у розділі IV Атестаційного листа, щодо його невідповідності займаній посаді та наступне звільнення, підлягає скасуванню як протиправне.

Суд також зауважує, що призначення проведення атестації позивача протягом першого року проходження служби після призначення на посаду в органі поліції не є законним виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняті за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права та для всіх судів України.

Відповідно до положень ч.4 ст.13 Закону України Про судоустрій та статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Постановою Верховного Суду України від 05.03.2012 року по справі №21-42а-12 (номер рішення у ЄДРСР - 24068075) встановлено, що питання, пов'язані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням), урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ Про міліцію, Законом України від 2 грудня 1990 року №509-XII Про державну податкову службу, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР. Тому, за загальним правилом, під час вирішення справ цієї категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у своїй постанові від 17.02.2015 року по справі №21-8а15 (номер рішення у ЄДРСР 42946756).

Оскільки положеннями спеціального законодавства з питань проходження служби в поліції - Законом України "Про Національну поліцію" не врегульоване питання визначення кола осіб, які не підлягають атестації, суд, з урахуванням наведених рішень Верховного Суду України, вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин окремі положення Закону України Про професійний розвиток працівників.

Статтею 12 цього Закону визначені категорії працівників, які не підлягають атестації. Так, зокрема, згідно ч.1 цієї статті не підлягають атестації працівники, які відпрацювали на відповідній посаді менше одного року.

Вищий адміністративний суд в постанові пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 року №11 Про судову практику оскарження рішень атестаційних комісій органів (закладів, установ) Національної поліції України про звільнення працівників поліції внаслідок непроходження ними атестації зробив висновок, що положення ст.12 ЗУ Про професійний розвиток працівників є загальними (базовими) щодо регулювання відносин стосовно атестування працівників, не суперечать положенням Закону, а тому поширюються на атестування поліцейських.

ОСОБА_1 на момент проведення атестування пропрацював на займаній посаді менш, ніж один рік (з 11.12.2015р.), отже як працівник органу поліції не підлягав атестації.

Позивач оскаржує також наказ від 16.11.2016 року №1485 о/с, яким молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_1, начальника Чорноморського відділення поліції Овідіопольського відділу поліції ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області звільнено із служби в поліції за п. 5 ч. 1 ст. 77 (службова невідповідність).

Враховуючи, що наказом ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області від 16.11.2016 року №1485 о/с звільнено позивача зі служби в поліції, через службову невідповідність, при цьому судом висновок АК №9 від 25.02.2016 року скасовується як протиправний, наказ ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області від 16.11.2016 року № 1485 о/с також підлягає скасуванню як протиправний, оскільки має виключно похідний характер від висновку (рішення по атестації).

Разом з чим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання дій ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області щодо звільнення позивача протиправними, оскільки в даному випадку належним способом захисту прав позивача є саме скасування спірного наказу та спірний наказ відповідачем було видано на підставі висновку атестації від 25.02.2016 року у відповідності до Інструкції, при цьому позивачем не оскаржуються дії відповідача з призначення та проведення саме атестування поліцейських.

Задоволенню не підлягають також вимоги про стягнення з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 16.11.2015 до дати ухвалення рішення суду, виходячи з середньомісячного грошового забезпечення, оскільки як вбачається з уточненого адміністративного позову від 07.02.2017 року позивач не просить поновити його на займаній посаді.

Відповідно до ст.235 КзПП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. У разі наявності підстав для поновлення на роботі працівника, який був звільнений у зв'язку із здійсненим ним або членом його сім'ї повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, та за його відмови від такого поновлення орган, який розглядає трудовий спір, приймає рішення про виплату йому компенсації у розмірі шестимісячного середнього заробітку. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. При винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Суд не убачає у цьому помилку з боку позивача при формуванні позовних вимог в уточненій редакції, оскільки у відповідній заяві від 07.02.2017р. ОСОБА_1 покликається на необхідність уточнення позовних вимог у звязку із невакантністю посади начальника Чорноморського відділення поліції Овідіопольського відділу поліції ГУНП в Одеській області (а.с.134-135).

При цьому, уточнення позовних вимог полягало у виключенні із їх переліку вимоги про поновлення на посаді начальника відділення, що була в наявності серед позовних вимог адміністративної позовної заяви, спочатку поданої до суду, за якою суд відкрив провадження у даній справі.

Викладене виключає можливість виходу судом за межі заявлених позовних вимог за ст.11 КАС України та поновлення позивача на посаді начальника відділення згідно ст.235 КзПП України, позаяк позивач не просить суд про захист свого права в цій частині.

Отже, оскільки суд не приймає рішення про поновлення позивача на займаній посаді, підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.

Відповідно до п.4 ч.2 розділу IV Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських до повноважень апеляційних атестаційних комісій південного регіону входить розгляд скарг поліцейських на висновки атестаційних комісій, які були створені в головних управліннях Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, Одеській, Херсонській, Миколаївській, Кіровоградській областях.

Відповідно до п.5 ч.2 розділу IV Інструкції поліцейський, щодо якого центральною атестаційною комісією чи атестаційною комісією органу поліції прийнято висновок, визначений підпунктом 3 або 4 пункту 15 розділу IV цієї Інструкції, за умови набрання ним загалом за професійний тест та тест на загальні здібності та навички 60 балів і більше має право протягом 5 робочих днів з дня ознайомлення або оприлюднення на офіційному веб-сайті МВС, Національної поліції України чи відповідного органу поліції результатів атестування подати скаргу на висновок відповідної атестаційної комісії. Скарга подається безпосередньо до апеляційної атестаційної комісії відповідно до компетенції, яка визначена пунктом 1 цього розділу, чи шляхом надсилання на адресу відповідної апеляційної атестаційної комісії рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою). Одночасно з подачею скарги поліцейський зобовязаний повідомити про її подання керівника відповідного органу поліції.

Відповідно до п.28 розділу 4 Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ від 17.11.2015 року № 1465, керівники органів поліції, яким надано право призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції, зобовязані через 15 календарних днів з дня підписання атестаційного листа з висновками, визначеними підпунктом 3 або 4 пункту 15 цього розділу, забезпечити його виконання шляхом видання відповідного наказу.

Всупереч вимогам п. 28 розділу 4 Інструкції не звільнено позивача зі служби через 15 календарних днів з дня підписання ним атестаційного листа з висновками, у звязку з чим позивач після прийняття рішення АК № 9 ГУ НП в Одеській області, ще майже 8 місяців перебував на службі у ГУНП в Одеській області.

Обізнаність позивача щодо юридичних наслідків атестування повязується в даному випадку не з датою підписання ним атестаційного листа (04.03.2016р.), а з фактом його звільнення 16.11.2016р. за наказом №1485.

В даному випадку незвільнення позивача у встановлений законодавством строк спричинило помилкове субєктивне уявлення у позивача, що звільнення з посади вже не відбудеться.

Правова невизначеність у становищі позивача в такому разі виникла не з його вини, тому невжиття ним заходів з судового оскарження висновку атестування у встановлений законом строк суд не вважає підставою для відмови у позові.

Частина 2 статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та й спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів суду правомірність рішення (висновку) як підстави наказу про звільнення, тому дане рішення (висновок) та наказ про звільнення підлягають скасуванню як протиправні.

За таких обставин позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню судом в частині визнання протиправним та скасування наказу про звільнення позивача, а також визнається протиправним та скасовується рішення (висновок) АК№9, при цьому суд вважає за необхідне зазначити, що позивач в уточненому адміністративному позові просить суд скасувати наказ №1485 від 15.11.2016 року, але його звільнено наказом від 16.11.2016 року №1485о/с. Із означеного вбачається, що позивачем допущена технічна помилка та судом скасовується наказ саме від 16.11.2016 року №1485о/с.

Керуючись ст.ст.11,94, ст.ст.128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 комісія №9 ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача підполковника поліції ОСОБА_4 про визнання протиправними дій, визнання недійсним та скасування наказу, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення (висновок) ОСОБА_3 комісії №9 ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області від 25.02.2016р. та зазначене в розділі IV Результати атестування (висновок атестаційної комісії) атестаційного листа, а саме: 4 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність, яке прийняте стосовно ОСОБА_1, оформлене протоколом ОП №15.00003823.0028409 від 25.02.2016р.

Визнати протиправним та скасувати наказ ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області № 1485 о/с від 16 листопада 2016 року, в частині звільнення ОСОБА_1, начальника Чорноморського відділення поліції Овідіопольського відділу поліції ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області, молодшого лейтенанта поліції, за п.5 ч.1 ст. 77 (через службову невідповідність) Закону України «Про Національну поліцію».

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 управління Національної поліції в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551(пятсот пятдесят одна)грн. 20коп.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя М.М. Аракелян