Справа № 263/2308/17
Суддя: Музика О. М.
Дата ухвалення: 2017-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 263/2308/17
Провадження № 2-а/263/318/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2017 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

при секретарі Єрмоленкові Р.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Маріуполі Департаменту патрульної поліції України ОСОБА_2 про визнання дій незаконними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до інспектора Управління патрульної поліції у м. Маріуполі Департаменту патрульної поліції України ОСОБА_2 (далі УПП в м. Маріуполі), в якому просила скасувати постанову від 15 лютого 2017 року серії АР № 850768 у справі про адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, з накладенням стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн та закрити провадження.

На обґрунтування вимог позову ОСОБА_1 посилається на те, що 15 лютого 2017 року інспектором роти № 1 батальйону УПП в м. Маріуполь лейтенантом поліції ОСОБА_2 відносно неї винесено постанову серії АР № 850768 у справі про адміністративні правопорушення про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст.126 КУпАП з накладенням стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. Зазначає, що вона 15 лютого 2017 року, приблизно о 19 год. 30 хв., рухаючись на автомобілі марки «Toyota Auris», державний номерний знак НОМЕР_1, по вул. Бахчіванджи у м. Маріуполі, на вимогу патрульної поліції була зупинена інспектором Богданом О.В., який, незрозуміло відрекомендувавшись, назвав причиною зупинки несправний лівий габарит задньої фари, після чого попросив надати поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, який позивач не надала, вказавши, що вона є учасником бойових дій, у звязку із чим звільняється від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Не зважаючи на її заперечення відносно того факту, що вона не порушувала Правил дорожнього руху України, інспектор виніс постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності, яку вона вважає незаконною. Також зазначає, що було порушено її права, оскільки всупереч вимогам ст. ст. 276, 278, 279 КУпАП інспектор Богдан О.В. незаконно розглянув справу на місці зупинки автомобіля, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого розглядати такі справи, чим позбавив позивача можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, та порушив процедуру розгляду, у звязку з чим позивач просила позовні вимоги задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, вважаючи вимоги безпідставними.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 11, 161 КАС України, виходить з такого.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху за частиною 1 статті 122 та частиною 1 статті 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції Національної поліції, що визначено ч. 2 ст. 258 КУпАП.

Згідно з ч. 3 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобовязана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі передбачено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, розяснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка (п. 9 Інструкції).

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (п. 10 Інструкції).

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обовязки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п. 4 розділ 1 Інструкції).

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Остання, наразі, містить вимоги до змісту постанови про правопорушення. Так, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до приписів статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Судом установлено, що згідно з постановою у справі про адміністративне правопорушення від 15 лютого 2017 року серії АР 850768 ОСОБА_1, о 19 год. 30 хв., керувала автомобілем марки «Toyota Auris», державний номерний знак НОМЕР_1, по вул. Бахчіванджи, 29 у м. Маріуполі з несправним габаритом лівої задньої фари та не предявила поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушила п. 19.1а та 2.1ґ ПДР України, чим вчинила адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, у звязку з чим на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Пунктом 19.1а ПДР України передбачено, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: а) на всіх механічних транспортних засобах фари ближнього (дальнього) світла.

Диспозиція частини першої статті 122 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

У той же час, за порушення водієм правил керування транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 121 КУпАП. А згідно з п. 31.6 б ПДР України забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

Таким чином, інспектором Богданом О.В. невірно визначено норму згідно з Правилами дорожнього руху України і відповідно надано невірну правову кваліфікацію правопорушення, за яким позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

Окрім того, в оскаржуваній постанові зазначено, що позивачем було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, за невиконання вимог п. 2.1ґ ПДР України. Перевіряючи доводи позивача, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не предявила для перевірки поліса (договору) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Згідно з вимогами п. 2.1 ґ ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення). Також відповідно до п. 2.4 а ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен предявити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 Правил.

Відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, які особисто керують належними їм транспортними засобами, звільняються від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Рішенням Конституційного суду України від 23 грудня 2014 № 7-рп/2014 у справі № 1-6/2014 розтлумачено положення пункту 13.1 статті 13 указаного Закону, зокрема визначено, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам І групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.

У судовому засіданні до матеріалів справи позивачем долучено рішення про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України від 15 липня 2016 року №1/1/V/11, відповідно до якого ОСОБА_1 надано статус учасника бойових дій.

Як убачається з оглянутого в судовому засіданні відеозапису, що також не заперечувалося сторонами, в інспектора поліції були підстави для зупинки транспортного засобу через несправність габариту лівої задньої фари автомобіля марки «Toyota Auris», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, проте кваліфікація правопорушення ним визначена невірно за ч. 1 ст. 122 КУпАП, що зумовлює скасування постанови в цій частині.

Проте позивач дійсно не надала на місці зупинки транспортного засобу посвідчення учасника бойових дій, а лише повідомила про цей факт інспектора поліції. Надання до суду під час розгляду позову посвідчення учасника бойових дій, не можу свідчити про відсутність підстав для притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки суд перевіряє правомірність постанови саме на момент її винесення. Враховуючи той факт, що позивач вчасно не предявила інспектору поліції посвідчення про свій статус учасника бойових дій або інший підтвердний документ, а лише показала у телефоні фотокопію рішення про надання їй такого статусу, а жодним нормативним актом не встановлений обовязок інспектора перевіряти цей факт, при цьому клопотань про відкладення розгляду справи або витребування певних документів позивачем не заявлялося, враховуючи обовязок водіїв виконувати вимоги п. п. 2.1 ґ, 2.4 а ПДР України, зокрема про те, що водій повинен мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення) та предявити для перевірки документи, тому слід дійти висновку, що дії інспектора поліції щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП є правомірними.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як убачається з доводів позовної заяви, позивач як на підставу своїх вимог також посилається на те, що відповідачем порушено процедуру розгляду справи, зокрема, позивач вказує на те, що інспектор незаконно розглянув справу на місці зупинки автомобіля, порушивши вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме ст. ст. 278, 279 КУпАП, та позбавив позивача можливості скористатись у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, зокрема, правом на правову допомогу.

Положеннями статті 276 КУпАП визначено місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Так, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення вирішено, що положення частини першої статті 276 КУпАП, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Оскільки місце зупинки транспортного засобу позивача знаходиться в межах адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюється юрисдикція Управління патрульної поліції в м. Маріуполі, враховуючи висновки Конституційного Суду України, суд не приймає доводи позивача відносно того, що справа повинна розглядатись за адресою, де розташоване зазначене Управління.

Статтею 268 КУпАП визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова про адміністративне правопорушення була складена в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (позивача у справі), яка отримала копію постанови, про що свідчить її підпис, а також скористалася своїм правом давати пояснення, будь-яких клопотань при цьому не заявляла.

Аналіз матеріалів справи та вищенаведених норм свідчить про дотримання інспектором поліції порядку прийняття постанови з наданням (розясненням) позивачу її прав.

Суд зазначає, що до обовязків патрульного поліцейського не належить забезпечення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, фахівцем у галузі права для надання правової допомоги. Скористатись юридичними послугами є правом такої особи та повинно бути забезпечено самим позивачем. Однак, нею не було заявлено клопотання про перенесення розгляду справи для надання часу скористатись юридичними послугами. Крім того, право на захист позивач реалізував шляхом звернення до суду з вимогою про скасування постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності.

Щодо неправомірних дій з боку інспектора поліції і порушення процесуального порядку розгляду адміністративної справи, слід зазначити, що позиція позивача є безпідставною і спростовується даними відеофіксації.

Відповідно до частині 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що постанова про адміністративне правопорушення в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП є законною, прийнятою відповідачем на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Законом, а у частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП підлягає скасуванню, внаслідок чого позов підлягає частковому задоволенню.

Разом з тим, позовні вимоги в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення до задоволення не підлягають, оскільки згідно з п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Даний спір, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України, являється спором фізичної особи із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішення (акту індивідуальної дії) та не є справою про адміністративне правопорушення.

Адміністративні суди не наділені повноваженнями закривати провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) виносить постанову про закриття справи.

Суд не наділений повноваженнями щодо закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вирішення спору із ухваленням судового рішення по суті позовних виключає можливість одночасного закриття провадження щодо тих самих вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 10, 11, 17, 159, 160, 162, 163, 171-2 КАС України, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126, ст. ст. 251, 280, 284, 293 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Маріуполі Департаменту патрульної поліції України ОСОБА_2 про визнання дій незаконними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 15 лютого 2017 року серії АР № 850768, складену інспектором роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Маріуполі Департаменту патрульної поліції України ОСОБА_2 в частині притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом 10 днів з дня її отримання.

Суддя: О.М. Музика