Справа № 739/2096/16-а
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2017-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №739/2096/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Наполов М.І.
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
У Х В А Л А

Іменем України

10 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Ісаєнко Ю.А.;

суддів: Губської Л.В., Федотова І.В.,

за участю секретаря: Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Новгород - Сіверського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області на постанову Новгород - Сіверського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2017 року у адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Новгород - Сіверського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Новгород - Сіверського районного суду Чернігівської області із адміністративним позовом до Новгород - Сіверського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області, в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просив суд визнати протиправними дії щодо відмови у перерахунку довічного грошового утримання; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного утримання з 01 жовтня 2016 року із розрахунку 90 відсотків заробітної плати, а з 01 грудня 2016 року здійснити перерахунок грошового утримання із розрахунку 90 відсотків заробітної плати з урахуванням підвищеної заробітної плати працюючим суддям; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання без будь - яких обмежень, з урахуванням відповідних відсотків та підвищення заробітної плати працюючим суддям.

Постановою Новгород - Сіверського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу з підстав неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати постанову Новгород - Сіверського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2017 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, відповідно до частини четвертої статті 196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи. У зв'язку з цим, відповідно до частини першої статті 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач у період з 14 липня 1999 року по 30 вересня 2016 року працював на посаді судді Семенівського районного суду Чернігівської області. З 01 жовтня 2016 року позивач перебуває на обліку в Новгород - Сіверському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Чернігівської області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80 відсотків суддівської винагороди.

Згідно матеріалів справи, не погоджуючись із розміром щомісячного довічного грошового утримання позивач звернувся до відповідача щодо правових підстав нарахування щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, оскільки, на його думку, розмір утримання повинен складати 90 відсотків.

Проте, листом Новгород-Сіверського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області від 13.12.2016 №91/03-П-11 позивачу відмовлено у задоволення заяви, оскільки відповідно до записів трудової книжки, останній працював на посаді судді з 14.07.1999 по 30.09.2016, що становить 17 років 02 місяці 18 днів; також роз'яснено, що стаж роботи на посадах слідчого та прокурора враховується лише для визначення права на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Тому, на думку відповідача, розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача встановлено у розмірі 80 відсотків та не може бути більшим.

Також, згідно матеріалів справи позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у зв'язку із підвищенням суддівської винагороди з 01 грудня 2016 року.

Рішенням Новгород-Сіверського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області від 21.12.2016 №117772, зміст якого відображений в листі від 21.12.2016 №891/05, позивачу відмовлено у перерахунку, оскільки чинним законодавством не передбачено з якого часу проводиться перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. З цих підстав, посилаючись на зміни, що внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII (набирає чинності з 01.01.2017), якими передбачено по 31 грудня 2017 року обмеження грошового утримання максимальним розміром, відповідач зазначив, що проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання є недоцільним, оскільки його розмір буде меншим, ніж той, який отримує позивач.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання виходячи з розміру 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, виходив з наступного.

Згідно положень статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, який набрав чинності 30.09.2016, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Абзацам першим та другим пункту 25 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41 - 45, ст. 529; 2015 р., №№18 - 20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

При цьому, згідно абзацу четвертого пункту 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 №1798-VIII, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Зазначена норма кореспондує пункту 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI, який набрав чинності 30.07.2010, у якому передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом (така норма існувала до 29.03.2015 - набрання законної сили Законом України Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №192-VIII).

Відповідно до частини четвертої статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-XII, в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про боротьбу з корупцією» від 05.10.1995 №358/95-ВР, набрав чинності 16.11.1995, яка була чинна на час призначення позивача на посаду судді, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Пунктом 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10.07.1995 №584/95, виданим відповідно до статті 25 Конституційного Договору між Верховною Радою України та Президентом України про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України, установлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Також, згідно абзацу другого пункту 31 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005 №865, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що на час призначення позивача на посаду судді діяло законодавство, яке передбачало зарахування до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, час роботи на посадах прокурорів і слідчих, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у період з 09.11.1978 по 03.12.1980 проходив військову службу, що складає 2 роки 0 місяців 25 днів; у період з 24.07.1989 по 18.10.1995 працював на посаді старшого слідчого, начальника слідчого відділення, заступника начальника по слідчій роботі, що складає 6 років 2 місяці 25 днів; у період з 19.10.1995 по 09.07.1998 працював на посаді помічника прокурора Семенівського району Чернігівської області та старшого помічника прокурора Семенівського району Чернігівської області, що складає 2 роки 8 місяців 21 день; у період з 10.07.1998 по 10.07.1999 працював на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів спецпідрозділами за боротьбі з організованою злочинністю прокуратури Чернігівської області, старшого помічника прокурора м. Чернігова, що складає 1 рік 1 день; у період з 14.07.1999 по 30.09.2016 перебував на посаді судді, що складає 17 років 2 місяці 17 днів; відповідно, загальний стаж позивача, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання станом на 30.09.2016 складає 29 років 2 місяці 29 днів, що відповідно до положень законодавства дає право позивачу на щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90 відсотків його суддівської винагороди.

При цьому, у розумінні статті 56 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII, в редакції Законів України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про прокуратуру» від 26.11.1993 №3662-XII (набрав чинність 01.01.1994 та діяв до 20.11.2012), під поняттям «прокурор» слід розуміти: старші помічники і помічники прокурора.

Згідно положень пунктів 1.1 та 2.1 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за №200/14891), заява про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 1) (далі - щомісячне довічне утримання) подається до управлінь Пенсійного фонду України у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах (далі - органи, що призначають щомісячне довічне утримання) за місцем проживання (реєстрації) судді через уповноважену особу суду за останнім місцем роботи (далі - уповноважена особа).

До заяви про призначення щомісячного довічного утримання судді у відставці додаються такі документи, зокрема, розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 3).

Як вбачається з наданих на вимогу колегії суддів матеріалів пенсійної справи, копії яких долучені до матеріалів справи, до подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Семенівським районним судом Чернігівської області було надано розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, від 05.10.2016 №6/3035/16 за формою, що затверджена в додатку №3 до вищенаведеного Порядку, та в якому станом на 30 вересня 2016 року загальний стаж позивача складає 27 років 2 місяці, без урахування стажу проходження військової служби (2 роки 0 місяців 25 днів), тобто також більше 25 років, що відповідно до положень законодавства дає право позивачу на щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90 відсотків його суддівської винагороди.

Проте, 01 жовтня 2016 року позивачу призначено щомісячне грошове утримання у розмірі 80 відсотків суддівської винагороди, який є меншим.

Щодо перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI який діяв до 30 вересня 2016 року та на яку містяться посилається у пункті 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до частини четвертої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, який набрав чинності 30.09.2016, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Отже, під час визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, який вийшов у відставку після 30.09.2016, враховується посадовий оклад судді місцевого суду, який встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

При цьому, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, в тому числі і посадового окладу, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено з 1 травня 2016 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 1450 гривень, з 1 грудня 2016 року - 1600 гривень.

Згідно матеріалів пенсійної справи, до подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Семенівським районним судом Чернігівської області було надано довідку про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 03.10.2016 №03/36-1117, згідно якої заробітна плата складає 24650,00 грн, в тому числі посадовий оклад - 14500,00 грн (10 мінімальних заробітних плат по 1450,00 грн), надбавка за вислугу років у розмірі 10150,00 грн.

У зв'язку із збільшенням з 01 грудня 2016 року мінімальної заробітної плати, позивачу територіальним управління державної судової адміністрації України у Чернігівській області видано довідку від 06 грудня 2016 року №03-36/1227, згідно якої заробітна плата станом на 01.12.2016 становить 27200,00 грн, в тому числі посадовий оклад - 16000,00 грн (10 мінімальних заробітних плат по 1600,00 грн), надбавка за вислугу років у розмірі 11200,00 грн.

Згідно матеріалів пенсійної справи, позивачем разом з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання надано зазначену вищу довідку від 06 грудня 2016 року №03-36/1227.

Разом з тим, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» не містить положень щодо строку перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, натомість Закон України «Про пенсійне забезпечення» (стаття 84) визначає такі строки.

Згідно частини сьомої статті 9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Тому за аналогією закону при виникненні права на підвищення довічного грошового утримання судді у відставці (01.12.2016) такий перерахунок мав бути здійснений з першого числа місяця, в якому суддя у відставці звернувся за перерахунком, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано до 15-го числа включно.

Оскільки заяву було подано 08 грудня 2016 року, тобто до 15 числі, відповідно перерахунок повинен бути здійснений з 01 грудня 2016 року, проте відповідач протиправно відмовив у здійсненні такого перерахунку.

Як зазначено у пункті 3.3 Рішення Конституційного Суду України від 18.06.2007 №4-рп/2007 «У справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 36, пунктів 20, 33, 49, 50 статті 71, статей 97, 98, 104, 105 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про гарантії незалежності суддів)» щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання. Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені Конституцією України та Законом України «Про статус суддів».

Слід зазначити, що питання щодо зниження рівня матеріального забезпечення судді у відставці, зокрема, як то заниження розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, встановлення максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, неодноразово вирішувалося Конституційним Судом України, зокрема у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення" Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці), від 8 червня 2016 року №4-рп/2016.

Так, у пункті 3 вказаного рішення №4-рп/2016 Конституційний Суд України дійшов висновку, що при зменшенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді з 80 до 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, а також при виключенні положення, згідно з яким за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання судді збільшується на два відсотки від розміру його заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, відбулося зниження рівня матеріального забезпечення судді у відставці і як наслідок - гарантій незалежності такого судді, що може впливати на здійснення справедливого правосуддя та реалізацію права кожного на захист судом. Виключення положення щодо можливості перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв'язку зі збільшенням грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, також знижує гарантії незалежності суддів.

Таку ж правову позицію Конституційний Суд України висловив у Рішенні від 3 червня 2013 року №3-рп/2013 (пункти 5, 7 мотивувальної частини) при розгляді питання щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI.

У пункті 4 рішення №4-рп/2016 під час розгляду клопотання про визнання неконституційними положення абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI щодо встановлення максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, Конституційний Суд України виходив з того, що він уже розглядав питання про недопустимість визначення в законі максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, зокрема у рішеннях від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, від 3 червня 2013 року №3-рп/2013. У цих рішеннях Конституційний Суд України наголошував, що закріплення в законі максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів обмежує гарантії їх незалежності.

У пункті 7 рішення №4-рп/2016 Конституційний Суд України зазначив, що вже визнавав неконституційними положення законів України щодо зниження розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позбавлення суддів можливості подальшого перерахунку розміру такого утримання; припинення виплати щомісячного довічного грошового утримання на період роботи суддів у відставці на певних посадах, а також встановлення максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання (пункт 2 резолютивної частини Рішення від 3 червня 2013 року №3-рп/2013). Незважаючи на це, Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року N 911-VIII, окремими положеннями яких звужено обсяг гарантій незалежності суддів.

У зв'язку із цим Конституційний Суд України зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є «обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені» (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України).

Згідно статті 1512 Конституції України, в редакції від 30.09.2016, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов'язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Положеннями статті 8 Основного Закону України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За змістом статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м'якого покарання) Конституційний Суд України зазначив, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав протиправними дії відповідача щодо відмови у проведення перерахунку з 01 жовтня 2016 року по 01 грудня 2016 розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з розміру 90 відсотків заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, та зобов'язав зробити такий перерахунок без обмеження граничного розміру грошового утримання; а також визнав протиправними дії щодо відмови у перерахунку з 01 грудня 2016 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у зв`язку з підвищенням суддівської винагороди, та зобов'язав відповідача здійснити перерахунок та призначити з 01 грудня 2016 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці без обмеження граничного розміру грошового утримання та з урахуванням довідки Територіального Управління державної судової адміністрації України в Чернігівській області від 6 грудня 2016 року № 03-36/1227; та як наслідок перерахунку, обґрунтовано зобов'язав відповідача виплатити позивачу різницю між належною до сплати сумою довічного грошового утримання судді у відставці та фактично виплаченою.

Відповідно до частини першої статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Новгород - Сіверського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області залишити без задоволення, постанову Новгород - Сіверського районного суду Чернігівської області від 22 лютого 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено 14.04.2017 року)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: Л.В. Губська

Суддя: І.В. Федотов

Головуючий суддя Ісаєнко Ю.А.

Судді: Федотов І.В.

Губська Л.В.