Справа № 814/169/17
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

06 квітня 2017 року Справа № 814/169/17

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Марича Є.В. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Ліс-Центр С", вул. Клубна, буд. 82,Миколаїв,54036

доУправління Держпраці у Миколаївській області, вул. Маршала Василевського, 40/1,Миколаїв,54003

провизнання протиправною та скасування постанови від 23.12.2016р. № 19КП,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ліс-Центр С» (далі-позивач) звернулось до суду з позовом до Управління Держпраці в Миколаївській області (далі-відповідач, Управлінням) про визнання протиправною та скасування постанови №19КП від 23.12.2016 р. про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, якою на товариство з обмеженою відповідальністю «Ліс-Центр С» накладено штраф в сумі 32000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Управлінням неправомірно проведено перевірку ТОВ «Ліс-Центр С», оскільки Законом України від 28.12.14 р. № 71 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» протягом 2015-2016 року контролюючим органам заборонено проводити перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік без наявності дозволу Кабінету Міністрів України, рішення суду або наявності підстав, передбачених Кримінально процесуальним кодексом України. Крім того, позивач посилається на те, що в висновки в акті перевірки не відповідають нормам трудового законодавства України України, базуються на припущеннях.

Відповідач проти позову заперечує. В обґрунтування заперечень посилається на те, що мораторій на проведення перевірок, встановлений Законом України від 28.12.14 р. № 71 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», поширюється на перевірки, які проводяться контролюючими органами Державної фіскальної служби України. Враховуючи, що відповідач не є органом Державної фіскальної служби України, перевірка проведена в межах наданих повноважень. Крім того, представник відповідача зазначив, що у разі якщо позивач вважав, що відповідач не мав повноважень на участь у проведенні перевірки, позивач міг скористатись правом недопуску останнього до проведення перевірки.

Представниками сторін подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Дослідивши всі матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що в період з 01.12.2016 по 02.12.2016 р.р. співробітниками Управлінням на підставі наказу від 21.11.2016 р. №344, проведено планову перевірку суб'єкта господарювання ТОВ «Ліс-Центр С», за результатами якої складено акт №14-01-38/0075 від 02.12.2016 р.

За результатами проведеної перевірки та на підставі акту перевірки №14-1-38/0075 від 02.12.2016 р. прийнято постанову №19КП від 23.12.2016 р. про накладення штрафу у розмірі 32000 грн.

Не погодившись з діями відповідача щодо призначення та проведення планової перевірки та винесеною постановою, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд вирішуючи спір між сторонами виходить з наступного.

28 грудня 2014 року Верховною Радою України прийнято два закони: Закон України № 76 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (далі Закон № 76) та Закон України № 71 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (далі Закон № 71), норми яких встановлюють обмеження щодо проведення перевірок суб'єктів господарювання контролюючими органами.

Так, відповідно до п.8 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 76 встановлено, що перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України ) здійснюються протягом січня-червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

В свою чергу, п.3 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 71 визначено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу КМУ, за заявкою субєкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про основні засади державного нагляду контролю у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V (далі Закон № 877) державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Пунктом 41.1 ст.41 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Згідно з п.1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236, державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Враховуючи спрямування Закону № 71 на врегулювання податкових правовідносин, суд приходить до висновку, що норми Закону № 71 встановлюють обмеження для перевірок, що здійснюються саме органами Державної фіскальної служби України, в той час як обмеження, визначені Законом № 76, поширюються на інші контролюючі органи (окрім Державної фінансової інспекції України).

Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. №96 визначено, що Державна служба України з питань праці є Центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністерства соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на діяльність щодо проведення перевірок органами Держпраці України розповсюджувалась заборона, встановлена Законом № 76 протягом січня-червня 2015 року.

Суд не приймає посилання позивача на приписи постанови Кабінету Міністрів України від 13.08.2014 № 408 «Питання запровадження обмежень на проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючими органами», та зазначає, що згідно преамбули зазначеної постанови визначено, що вона приймалась у зв'язку із запровадженням ст. 31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.14 № 719 обмежень на проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючими.

Особливістю закону про державний бюджет відповідного року є те, що строк його дії обмежується відповідним бюджетним періодом, який починається 1 січня та закінчується 31 грудня того року, на який даний закон прийнято. Тобто, його дія та дія будь-яких нормативно правових актів, прийнятих на його виконання, не може бути розповсюджена на правовідносини, що виникли за межами вказаного часового відрізку.

Таким чином, термін дії Постанови КМУ від 13.08.14 № 408 закінчився 31.12.14, у зв'язку з чим її положення не можуть бути застосовані у подальшому.

Отже, суд дійшов висновку, що починаючи з 01.07.2015 обмеження на здійснення перевірок підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців органами Держпраці України не застосовується.

Щодо посилань позивача на відповідність висновків акту перевірки нормам діючого законодавства України, суд зазначає наступне.

В ході перевірки відповідачем встановлено, що посадовими особами ТОВ «Ліс Центр С» порушені вимоги ст. 83 КЗпП України, оскільки при звільненні працівників грошова компенсація їм за всі невикористані ними дні щорічної відпустки не нараховується.

Так, Нікітіна Н.В. звільнилась 31.08.2016 згідно наказу № 515-к від 31.08.2016. Вона працювала на підприємстві з 08.01.2008 відповідно до наказу № 2-к від 08.01.2008. За 2016 рік щорічна відпустка їй не надавалась. Компенсація за невикористану відпустку складає приблизно 15 календарних днів, згідно розрахунково-платіжної відомості за серпень 2016 року компенсація не нарахована.

Кулік Т.В. звільнилась 20.07.2016 згідно наказу № 512-к від 20.07.2016. Вона працювала на підприємстві з 26.10.2010 відповідно до наказу № 189-к від 26.10.2010. За 2016 рік щорічна відпустка їй не надавалась. Компенсація за невикористану відпустку складає приблизно 17 календарних днів, згідно розрахунково-платіжної відомості за липень 2016 року нараховано компенсацію за 14 календарних днів, а за три дні за невикористану щорічну відпустку при звільненні працівнику недонараховано частину компенсації.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно абз. 3 ч.2 ст. 265 КЗпП України на ТОВ «Ліс-Центр С» накладено штраф у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, а саме 32000 грн. (тридцять дві тисячі гривень).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем фактично реалізована його компетенція на проведення перевірки, невідповідність висновків зазначених в акті перевірки діючому законодавству в ході розгляду справи судом не виявлено, оскільки встановлені порушення законодавства про працю доведені відповідачем, а відповідальність у вигляді штрафу за ці порушення передбачена КЗпП України, при цьому позивачем не спростовано вчинення ним порушень законодавства про працю та взагалі не зазначено у чому полягає невідповідність висновків акту діючому законодавству України.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судові витрати покласти на позивача.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, ч.3 ст. 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя Є.В. Марич