Справа № 806/2270/16
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2017-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року м.Житомир справа № 806/2270/16

категорія 8.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шимоновича Р.М.,

секретар судового засідання Бондаренко Д.А., Духновська В.О.,

за участю: представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача Шатківської А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про скасування податкових повідомлень-рішень та скасування рішення,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4.) звернувся до суду з позовом, у якому просить, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (том 1 а.с. 52), скасувати:

- податкове повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області (далі - Житомирська ОДПІ) від 17.06.2016 № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб розміром 1376604,16 грн, у тому числі: 1096483,33 грн - за податковими зобов'язаннями та 274120,83 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення Житомирської ОДПІ від 17.06.2016 № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість розміром 1807748,00 грн, у тому числі: 1205164,00 грн - за податковими зобов'язаннями та 602584,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення Житомирської ОДПІ від 17.06.2016 № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість розміром 81754,00 грн за грудень 2014 року;

- рішення Житомирської ОДПІ від 17.06.2016 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 636,22 грн;

- вимоги Житомирської ОДПІ від 06.05.2016 № Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 6362,33 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що зміст акту перевірки, за результатами розгляду якого контролюючим органом прийнято спірні рішення, свідчить про невідповідність його загальної та описової частини вимогам, встановленим Порядком оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, адже він не відображає фактичних обставин справи та не містить чіткого обґрунтування і доказів порушення ним податкового законодавства.

Ухвалою суду від 07.03.2017 залишено без розгляду позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області в частині позовних вимог про скасування вимоги від 06.05.2016 № Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 6362,33 грн та рішення від 17.06.2016 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 636,22 грн.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях (а.с. 121-123). Наголошували на порушенні відповідачем порядку проведення планової перевірки, зокрема, вказували, що згідно плану-графіку проведення планових перевірок, перевірка діяльності ФОП ОСОБА_4 мала відбутися у 4 кварталі 2015 року, проте фактично проведена у 1 кварталі 2016 року. Акцентували увагу суду на тому, що акт перевірки не містить чіткого викладу змісту порушень та посилань на первинні документи. Зазначили, що матеріали кримінального провадження не мають преюдиційного характеру та не можуть бути покладені в основу акту планової перевірки. На переконання позивача, використання матеріалів кримінального провадження свідчить про небезпосередню участь податкової міліції під час проведення планової перевірки, що є недопустимим у розумінні Податкового кодексу України. Пояснили, що при визначенні контролюючим органом розміру витрат, останній фактично використовував податкову звітність, а не первинні документи, як це передбачено чинним законодавством.

Представники відповідача заперечили проти позову та просили відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях (том 1 а.с. 62-69). Пояснили, що доводи позивача про порушення відповідачем проведення планової перевірки та оформлення її результатів є безпідставними, оскільки планова перевірка проведена з чітким дотриманням вимог чинного законодавства. Щодо виявлених порушень, зазначила, що акт перевірки містить їх повний та детальний виклад. У свою чергу, зазначила, що позивачем не спростовано жодними первинними документами виявлені контролюючим органом порушення.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.

Встановлено, що у період з 07.04.2016 по 20.04.2016 з продовженням терміну проведення перевірки на п'ять робочих днів з 21.04.2016, посадовими особами Житомирської ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_4 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати єдиного внеску за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, за результатами якої складено акт (том 1 а.с. 19-45).

Актом перевірки з питань, що оскаржуються позивачем, зафіксовано порушення:

- п. 138.1, п. 138.2, п. 138.4, пп. 138.8.2 ст. 138, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), а саме: за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 занижено суму оподаткованого доходу на 6969729,88 грн, що призвело до заниження суми податку на доходи, що підлягає сплаті в бюджет, на 1096483,33 грн;

- п. 185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями), у результаті чого занижено податок на додану вартість за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 на загальну суму 1286918,00 грн.

За результатами перевірки, 17.06.2016 Житомирською ОДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб розміром 1376604,16 грн, у тому числі: 1096483,33 грн - за податковими зобов'язаннями та 274120,83 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (том 1 а.с. 12);

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість розміром 1807748,00 грн, у тому числі: 1205164,00 грн - за податковими зобов'язаннями та 602584,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (том 1 а.с. 13);

- № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість розміром 81754,00 грн за грудень 2014 року (том 1 а.с. 14).

Не погодившись із рішеннями контролюючого органу, позивач розпочав процедуру адміністративного оскарження.

Рішеннями Головного управління ДФС у Житомирській області від 25.07.2016 № 492/14/06-30-10-07-07 та Державної фіскальної служби України від 21.10.2016 №11051/Р/99-99-11-02-01-14 скарги ФОП ОСОБА_4 залишені без задоволення, а податкові повідомлення-рішення Житомирської ОДПІ від 17.06.2016 № , № та № , - без змін (том 1 а.с. 159-163).

Вважаючи протиправними рішення контролюючого органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступних мотивів.

Як на одну з підстав протиправності оспорюваних податкових повідомлень-рішень, позивач посилається на порушення контролюючим органу порядку проведення планової документальної перевірки, проте, такі доводи суд не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Так, відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За визначенням пункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно пункту 77.1 статті 77 Податкового кодексу України, документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Відповідно до пункту 77.2 статті 77 Податкового кодексу України, до плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.

У ході судового розгляду справи встановлено, що ФОП ОСОБА_4 включено до плану-графіку проведення документальних перевірок на 4 квартал 2015 року, місяцем початку проведення перевірки визначено грудень 2015 року (а.с. 142-143).

Згідно пунктів 77.3, 77.4 статті 77 Податкового кодексу України, забороняється проведення документальної планової перевірки за окремими видами зобов'язань перед бюджетами, крім правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб та зобов'язань за бюджетними позиками і кредитами, що гарантовані бюджетними коштами.

Про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Встановлено, що з метою виконання плану-графіку проведення документальних перевірок юридичних осіб - платників податків на ІV квартал 2015 року, Житомирською ОДПІ видано наказ № 880 від 01/12/2015 про проведення планової виїзної документальної перевірки ФОП ОСОБА_4 з 11.12.2015, тривалістю 10 робочих днів, з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати єдиного внеску за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 (том 1 а.с. 135).

Зазначений наказ разом із повідомленням від 01.12.2015 № 550/Р/17-1 був направлений контролюючим органом платнику 01.12.2015 (том 1 а.с. 137).

11.12.2015 перевіряючі прибули до ФОП ОСОБА_4 для вручення наказу про проведення планової виїзної перевірки від 01.12.2015 № 880 та підпису повідомлень про проведення планової виїзної перевірки від 11.12.2015 № 538, № 542, однак за місцезнаходженням (юридичною адресою) встановлено відсутність платника, що зафіксовано відповідним актом від 11.12.2015 № 467/17-01 (том 1 а.с. 138).

Відповідно до пункту 1.4.5 Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 31.07.2014 N 22 (далі - Методичні рекомендації), у разі коли при організації документальної планової та позапланової або фактичної перевірки встановлено відсутність платника податків (посадових осіб платника податків або його законних (уповноважених) представників) за місцезнаходженням (місцем проживання), у той же день складається акт перевірки місцезнаходження платника податків (посадових осіб платника податків або його законних (уповноважених) представників).

Згідно пункту 1.3.5 Методичних рекомендацій, після усунення причин, передбачених підпунктами 1.4.5 та 1.4.6 пункту 1.4 розділу I Методичних рекомендацій, через які своєчасно не розпочато перевірку, направлення на проведення документальної планової або позапланової виїзної або фактичної перевірки оформляється відповідно до пункту 1.3 цього розділу Методичних рекомендацій.

Отже, зазначеними Методичними рекомендаціями конкретизовано дії контролюючого органу у разі встановлення відсутності платника податків, його посадових осіб або законних (уповноважених) представників за місцезнаходженням при організації проведення планової перевірки та передбачено документальне фіксування такого випадку.

Матеріалами справи підтверджено наявність об'єктивних причин щодо несвоєчасного проведення планової перевірки ФОП ОСОБА_4, які належним чином зафіксовані актом від 11.12.2015 № 467/17-01, відтак, контролюючий орган при прийнятті наказу про проведення планової перевірки від 28.03.2016 № 463 діяв виключно у межах повноважень з метою виконання плану-графіку проведення документальних перевірок на 4 квартал 2015 року, який є обов'язковим для виконання.

Крім того, суд зауважує, що зазначена підстава для скасування спірних податкових повідомлень-рішень, є формальною та, відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не може бути окремою підставою для визнання протиправними оскаржуваних рішень.

Перевіряючи податкове повідомлення-рішення Житомирської ОДПІ від 17.06.2016 № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб розміром 1376604,16 грн, у тому числі: 1096483,33 грн - за податковими зобов'язаннями та 274120,83 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями, на відповідність вимогам частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив наступне.

Підставою для прийняття зазначеного рішення став висновок контролюючого органу про:

- заниження загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження підприємницької діяльності на 6484397,78 грн, який складається з

49807,74 грн виручки, отриманої платником при реалізації товарів згідно даних банківського рахунку;

6434590,04 грн виручки, отриманої через незареєстрований в установленому порядку та необлікований касовий апарат, який фігурує в матеріалах кримінального провадження № 0000024, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.05.2015 за ознаками злочину, передбаченого частиною третьої статті 212 Кримінального кодексу України;

- завищення суми витрат, безпосередньо пов'язаних із отриманим доходом на 485332,10 грн, які складаються з

479635,84 грн документально не підтверджених витрат;

5696,26 грн витрат на оплату праці.

Проте, висновки акту перевірки не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовані наступним.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За змістом пунктів 177.1, 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу (пункт 177.4 статті 177 Податкового кодексу України).

Згідно зі частинами першою, другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.4 розділу 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної позапланової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 Податкового кодексу України.

З огляду на законодавче врегулювання спірних правовідносин, суд зазначає, що для підтвердження/спростування правомірності формування платником витрат, контролюючий орган під час здійснення перевірки зобов'язаний перевірити правильність формування підприємством даних податкового обліку за період перевірки на підставі відповідних первинних документів.

У свою чергу, контролюючий орган при досліджені правомірності формування ФОП ОСОБА_4 витрат у 2014 році здійснює порівняльний аналіз показників податкової звітності замість дослідження первнних документів, як того вимагає Податковий кодекс України. Натомість, при дослідженні формування платником доходу посилається виключно на обставини, встановлені у ході кримінального провадження, та податкову звітність останнього.

У пункті 86.1 статті 86 Податкового кодексу України закріплено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

В акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов'язань платника (пункт 86.10.статті 86 Податкового кодексу України).

Підпунктом 2.3.2.2 пункту 2.3.2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 395 від 14.03.2013 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2013 за № 607/23139, встановлено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення.

Суд констатує, що акт перевірки не містить конкретного змісту порушень із посиланням на недоліки чи відсутність у позивача первинних документів, що слугували підставами для донарахування податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб.

Так, у акті перевірки (26 сторінка акту том 1 а.с. 31) контролюючий орган стверджує про завищення витрат на оплату праці в сумі 5696,26 грн. Висновок відповідача ґрунтується виключно на порівнянні показників податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік, звітності з єдиного соціального внеску та форми 1-ДФ.

У свою чергу, зі змісту акту перевірки (17 сторінка акту том 1 а.с. 27) вбачається, що фонд оплати праці за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 становив 253705,97 грн, на сторінці 15 акту перевірки (том 1 а.с. 26) зазначено, що ФОП ОСОБА_4 сплачено єдиний соціальний внесок з доходів найманих працівників в сумі 111119,50 грн. Отже, загальна сума заробітної плати та сплаченого єдиного соціального внеску, яка, відповідно до положень статті 138 Податкового кодексу України, підлягає включенню до складу витрат у перевіреному періоді становить 364825,47 грн. Відтак, відповідач, зазначаючи, що витрати на витрату праці у 2014 році складали 354890,93 грн, зобов'язаний був зазначити на підставі яких первинних документів дійшов такого висновку, оскільки, з показників звітності за 2014 рік у ході судового розгляду справи не встановлено завищення суми витрат ФОП ОСОБА_4, що також спростовується самим змістом акту перевірки.

Також, у ході судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження висновки контролюючого органу про завищення позивачем витрат на суму 479635,84 грн.

Зазначене порушення виявлено шляхом порівняльного аналізу цін придбання та реалізації тютюнових виробів в розрізі номенклатури та періодів.

Суд наголошує, що для підтвердження/спростування правомірності формування платником витрат, контролюючий орган під час здійснення перевірки зобов'язаний перевірити правильність формування підприємством даних податкового обліку за період перевірки на підставі відповідних первинних документів.

При цьому, застосування контролюючим органом "порівняльного аналізу цін придбання та цін реалізації" при визначенні витрат прямо суперечить наведеним положенням статті 177 Податкового кодексу України.

Щодо доводів відповідача про заниження позивачем оподатковуваного доходу, суд зазначає наступне.

У акті перевірки зазначено про невключення позивачем до складу доходу суми виручки розміром 49807,74 грн, отриманої платником при реалізації товарів згідно даних банківського рахунку, що було встановлено в ході опрацювання первинних документів та звітності, поданої до контролюючого органу.

Суд наголошує на тому, що доводи контролюючого органу про заниження позивачем суми оподатковуваного доходу мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника на формування витрат, або свідчать про не повне відображення доходів у податковому обліку. Однак, у справі, що розглядається, контролюючим органом не доведено існування таких обставин.

Суд зауважує, що зі змісту податкової звітності неможливо встановити враховано чи не враховано платником суму виручки. При цьому, у разі встановлення обставин неврахування у складі доходу виручки, контролюючий орган зобов'язаний деталізувати та зазначити у якому періоді виявлено порушення, на який рахунок зараховано виручку, за який товар, тощо.

У даному випадку відповідач при оформленні акту перевірки проігнорував положення чинного законодавства, не дослідив жодного первинного документу, що свідчить на користь висновку про проведення останнім камеральної, а не документальної перевірки.

Обґрунтовуючи заниження ФОП ОСОБА_4 доходу на суму 6484397,78 грн, відповідач посилався на обставини, встановлені у ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000024. Зокрема, у ході проведення обшуку за адресою офісного приміщення ФОП ОСОБА_4 та поміж первинних документів були знайдені частини видаткових накладних із відірваними реквізитами постачальника, без підписів та печаток, із зазначенням кількості та суми закуплених не облікованих тютюнових виробів; листи (чорнові записи) під назвою "ОСОБА_4 2-я форма", із зазначенням адреси кіоску, дати, переліку не облікованих тютюнових виробів та суми закупленої не облікованої продукції; вилучено розпломбований касовий апарат марки MINI-500.02 МЕ, заводський номер ПБ57145918, знятий з реєстрації в контролюючому органі в березні 2013 року.

Із зазначеного касового апарату сформовані та роздруковані Z-звіти та Х-звіти, відповідно до яких виручка від реалізації необлікованих тютюнових виробів з 01.01.2014 по 31.12.2014 становить 7721508,05 грн, у тому числі ПДВ - 1286918,02 грн.

Так, у ході судового розгляду справи з'ясовано, що по кримінальному провадженні № 0000024 відсутній вирок суду.

Згідно зі частиною першою статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до частини другої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.1995 у справі "Алене де Рібемон (Allenet de Ribemont) проти Францїї", Суд зазначив, що заява про винуватість, з однієї сторони, спонукала громадськість повірити в неї, а з іншої - випереджало оцінку фактів справи компетентними суддями. Таким чином, жодна посадова особа не може навіть називати людину винуватою, підміняючи таким чином "доведення вини відповідно до закону", тобто перебираючи на себе функцію судді.

Відповідно до статті 94 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що до компетенції відповідача не належить оцінка доказів, зібраних у межах кримінального провадження, у разі відсутності їх оцінки уповноваженим органом.

Суд переконаний, що матеріали кримінального провадження не можуть використовуватися як підстава для висновків під час проведення перевірок без їх оцінки уповноваженими органами.

З огляду на викладене, суд вважає передчасним висновок відповідача про заниження позивачем оподатковуваного доходу на суму виручки розміром 6434590,04 грн, отриманої через незареєстрований в установленому порядку та необлікований касовий апарат, який фігурує в матеріалах кримінального провадження № 0000024, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.05.2015 за ознаками злочину, передбаченого частиною третьої статті 212 Кримінального кодексу України.

У ході судового розгляду справи з'ясовано, що первинні документи ФОП ОСОБА_4 за перевірений період були вилучені слідчим ОВС ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Житомирській області.

За змістом пункту 85.9 статті 85 Податкового кодексу України, у разі коли до початку або під час проведення перевірки оригінали первинних документів, облікових та інших регістрів, фінансової та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів, а також виконання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, були вилучені правоохоронними та іншими органами, зазначені органи зобов'язані надати для проведення перевірки контролюючому органу копії зазначених документів або забезпечити доступ до перевірки таких документів.

Такі копії, засвідчені печаткою та підписами посадових (службових) осіб правоохоронних та інших органів, якими було здійснено вилучення оригіналів документів, або яким було забезпечено доступ до перевірки вилучених документів, повинні бути надані протягом трьох робочих днів з дня отримання письмового запиту контролюючого органу.

У разі якщо документи, зазначені в абзаці першому цього пункту, було вилучено правоохоронними та іншими органами, терміни проведення такої перевірки, у тому числі розпочатої, переносяться до дати отримання вказаних копій документів або забезпечення доступу до них.

Із наведеної правової норми слідує, що правоохоронні органи, які вилучили первинні документи суб'єкта господарювання, зобов'язані на вимогу контролюючого органу надати необхідні до перевірки документи.

Проте, відповідачем не надано суду жодних доказів того, що ним вживались усі заходи для об'єктивного та повного проведення планової перевірки діяльності ФОП ОСОБА_4

При цьому, позивач на запит від 01.12.2015 повідомив контролюючий орган про те, що запитувані документи вилучені слідчим ОВС ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Житомирській області (том 1 а.с. 140).

Указані обставини, на переконання суду, свідчать про нехтування контролюючим органом своїми обов'язками, визначеними Податковим кодексом України, при здійсненні податкового контролю, що стало наслідком побудови висновків акту перевірки виключно на припущеннях, без урахування первинних документів позивача.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення Житомирської ОДПІ від 17.06.2016 № не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а також суперечить встановленим у справі обставинам, тому позовні вимоги про визнання його протиправним та скасування є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Перевіряючи податкові повідомлення-рішення Житомирської ОДПІ від 17.06.2016 № та № на відповідність вимогам частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, судом встановлено наступне.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

ввезення товарів на митну територію України;

вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Згідно пункту 186.1 статті 186 Податкового кодексу України, місцем постачання товарів є:

фактичне місцезнаходження товарів на момент їх постачання (крім випадків, передбачених у підпунктах "б" і "в" цього пункту);

місце, де товари перебувають на час початку їх перевезення або пересилання, у разі якщо товари перевозяться або пересилаються продавцем, покупцем чи третьою особою;

місце, де провадиться складання, монтаж чи встановлення, у разі якщо товари складаються, монтуються або встановлюються (з випробуванням чи без нього) продавцем або від його імені.

Пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Зі змісту акту перевірки слідує, що єдиною підставою для прийняття спірних рішень став висновок контролюючого органу про заниження ФОП ОСОБА_4 податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1286918,02. Зазначеного висновку відповідач дійшов, опрацювавши матеріали кримінального провадження № 0000024, відповідно до яких ФОП ОСОБА_4 у 2014 році реалізував ТМЦ кінцевому споживачу на суму 7721508,05 грн, у тому числі ПДВ 1286918,02 грн.

Зважаючи на те, що у ході судового розгляду справи встановлено, що до компетенції відповідача не належить оцінка доказів, зібраних у межах кримінального провадження, за відсутності їх оцінки уповноваженим органом, суд дійшов висновку, що донарахування відповідачем грошового зобов'язання з податку на додану вартість та зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість, - є протиправним.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення Житомирської ОДПІ від 17.06.2016 № та № не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а також суперечать встановленим у справі обставинам, тому позовні вимоги про визнання їх протиправними та скасування є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частин першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, суду не надав.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області від 17.06.2016 № , № та № .

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Р.М.Шимонович

Повний текст постанови виготовлено: 15 березня 2017 р.