Справа № 826/4296/16
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4296/16 Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В. Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

20 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Волощук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції м. Києва, Міністерства юстиції України, Міністерства соціальної політики України, третя особа: Виконавча дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції м. Києва, Міністерства юстиції України, Міністерства соціальної політики України, третя особа: Виконавча дирекція Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вважає, що Головним територіальним управлінням юстиції м. Києва, Міністерством юстиції України за результатами розгляду скарги протиправно не прийнято рішення у спосіб, що передбачений порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1128. Також, Міністерством соціальної політики України протиправно не розглянуто скаргу позивача та передано її Міністерству юстиції України.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 січня 2017 року у задоволенні вказаного адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову про задоволення позову.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що Правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності 05.03.2013 року прийнято постанову № 3 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади директора Виконавчої дирекції Фонду» та наказ № 120-к про звільнення ОСОБА_2 за грубе порушення трудових обов'язків, п. 1 ст. 41 КЗпП України.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 24.04.2013 року у справі № 758/4949/13-ц позов ОСОБА_2 задоволено, зокрема визнано протиправною та скасовано постанову Правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 05.03.2013 року № 3, визнано протиправним та скасовано наказ від 05.03.2013 року № 120-к про звільнення, вирішено поновити ОСОБА_2 на посаді директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

В подальшому 08.12.2015 року ОСОБА_2 видав наказ № 1 про негайне поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Вказаний наказ надано до Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Подільського району реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві для внесення змін в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб.

Відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Подільського району реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві повідомив листом від 10.12.2015 року № 998 про залишення документів без розгляду, оскільки ОСОБА_2 подано неповний пакет необхідних документів.

Важаючи протиправну бездіяльність Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Подільського району реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві позивач звернувся із скаргою від 21.01.2016 року до Головного територіального управління юстиції міста Києва про зобов'язання Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Подільського району реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві вчинити дії щодо державної реєстрації зміни керівника виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності шляхом внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру та скасувати рішення відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Подільського району реєстраційної служби про проведення державної реєстрації змін про органи управління юридичної особи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, яке оформлене шляхом внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційного запису від 17.12.2015 року.

Відповідно до листа від 11.02.2016 року № 1971/0/11-16 Головним територіальним управлінням юстиції м. Києва надано відповідь на скаргу від 21.01.2016 року, а саме: вказано на те, що розгляд скарги на дії державного реєстратора Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Подільського району Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві у частині внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису від 17.12.2015 року не належить до компетенції Головного територіального управління юстиції у м. Києві, а тому останній надсилає за належністю скаргу для забезпечення належного розгляду.

Також, скаргою від 19.01.2016 року позивач звернувся до Міністерства соціальної політика України про вчинення дій в межах компетенції для відновлення законного керівництва Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з 05.03.2013 року.

Міністерством соціальної політики України на вказану скаргу надано відповідь, викладену в листі від 17.02.2016 року № 549/0/18/16, за змістом якого порушене в скарзі питання виходить за межі компетенції Мінсоцполітики, а тому вказану скаргу останній передав до Міністерства юстиції України для розгляду.

Скарга, яка Головним територіальним управлінням юстиції м. Києва була передана за належністю, надійшла до Міністерства юстиції України 10.03.2016 року.

Наказом Міністерства юстиції України від 07.04.2016 року № 1041/5 було відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_2 від 21.01.2016 року відповідно до п. 8 ч. 8 ст. 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» у зв'язку з тим, що закінчився встановлений строк подачі скарги.

Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідачів, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні даного адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є неправомірними та необгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обгрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини дев'ятої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та частини дев'ятої статті 34 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" Кабінетом Міністрів України затверджено постановою від 25 грудня 2015 року № 1128 Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації.

Цей Порядок визначає процедуру розгляду відповідно до Законів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації, територіального органу Мін'юсту, що здійснюється Мін'юстом та його територіальними органами (п. 1 Порядку № 1128).

Відповідно до п. 2 Порядку № 1128 для забезпечення розгляду скарг суб'єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, положення та склад яких затверджуються Мін'юстом або відповідним територіальним органом.

Відповідно до вказаного пункту наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2016 року № 37/5 затверджено Положення про комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації.

Приписами п. 2, 3 розділу І вказаного Положення комісія є постійно діючим колегіальним консультативно-дорадчим органом при Міністерстві юстиції України, що в межах повноважень, визначених Законами України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128, забезпечує розгляд скарг у сфері державної реєстрації. Комісія у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, цим Положенням та іншими актами законодавства.

Відповідно до п. 6 Порядку № 1128 у разі коли розгляд скарги відповідно до Законів здійснюється іншим суб'єктом розгляду скарги, така скарга у строк не більше п'яти календарних днів з моменту її реєстрації пересилається суб'єктом розгляду скарги, яким отримано скаргу, за належністю відповідному суб'єкту розгляду скарги, про що повідомляється відповідному скаржнику.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що Головне територіального управління юстиції міста Києва правомірно та обґрунтовано передало за належністю скаргу позивача до Міністерства юстиції України.

Перед розглядом скарги по суті комісія вивчає скаргу для встановлення: 1) чи віднесено розгляд скарги відповідно до Законів до повноважень суб'єкта розгляду скарги (належний суб'єкт розгляду скарги); 2) чи дотримано вимоги Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги; 3) чи наявні (відсутні) інші скарги у суб'єкта розгляду скарги (п.5 Порядку №1128).

Відповідно до п. 12 Порядку № 1128 за результатами розгляду скарги суб'єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу.

Судом першої інстанції було встановлено, що Міністерство юстиції України прийняло наказ від 07.04.2016 року № 1041/5, яким було відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_2 від 21.01.2016 року відповідно до п. 8 ч. 8 ст. 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» у зв'язку з тим, що закінчився встановлений строк подачі скарги.

Разом із супровідним листом від 08.04.2016 року № 3/5304-0-32-16/19К Міністерством юстиції України направлено наказ від 07.04.2016 року № 1041/5 ОСОБА_2

Положенням про Міністерство соціальної політики України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року № 423 визначено, що Міністерство соціальної політики України (Мінсоцполітики) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, загальнообов'язкового державного соціального та пенсійного страхування, соціального діалогу, соціального захисту, волонтерської діяльності, з питань сім'ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, усиновлення та захисту прав дітей, запобігання насильству в сім'ї, протидії торгівлі людьми, захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики щодо пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, соціального захисту ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, зокрема забезпечення їх психологічної реабілітації, санаторно-курортного лікування, технічними та іншими засобами реабілітації, житлом, надання освітніх послуг, організації поховання, соціальної та професійної адаптації військовослужбовців, які звільняються, осіб, звільнених з військової служби, та учасників антитерористичної операції, у сфері промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами, здійснення державного гірничого нагляду, здійснення державного нагляду та контролю за додержанням вимог законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Також, п. 23 ч. 4 Положення № 423 зазначено, що Мінсоцполітики відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд у сферах загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності у частині забезпечення відповідності законодавству рішень правлінь Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття та Фонду соціального страхування, погоджує структуру органів зазначених фондів, граничну чисельність працівників, схеми їх посадових окладів, видатки на адміністративно-господарські витрати фондів.

Отже, враховуючи вказані приписи, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що Міністерством соціальної політики України обґрунтовано передано скаргу позивача до Міністерства юстиції України, оскільки питання виконання рішення суду щодо поновлення позивача на посаді директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності виходить за межі Мінсоцполітики.

Водночас, стаття 6 КАС України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Отже, спосіб захисту, застосований судом у судовому рішенні, має призводити до поновлення права особи.

Крім того, здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При цьому, бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичної чи юридичної особи, тобто відсутність дій, які повинен був вчинити суб'єкт владних повноважень, але не вчинив, що потягло за собою порушення прав чи інтересів фізичної чи юридичної особи.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач не обґрунтував в чому саме полягає бездіяльність відповідачів, оскільки Головне територіальне управління юстиції міста Києва, Міністерство юстиції України та Міністерство соціальної політики України належним чином відреагували на подані скарги ОСОБА_2 та надали відповіді у відповідності до приписів чинного законодавства України.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про необгрунтованість позовних вимог та те, що позов не підлягає задоволенню.

За вказаних обставин колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а тому вона є такою, що не підлягає задоволенню.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 січня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

В.Е. Мацедонська

Повний текст виготовлено 20.04.2017 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Лічевецький І.О.

Мацедонська В.Е.