Справа № 591/769/17
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 р.Справа № 591/769/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калитки О. М.

Суддів: Бондара В.О. , Калиновського В.А.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 13.03.2017р. по справі № 591/769/17

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просив суд визнати неправомірними дії відповідача щодо здійснення перерахунку пенсії, а саме: зменшення до 70% розміру грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення його пенсії як військовослужбовця, замість визначеного в 2007 році розмірі 86%, оскільки це суперечить Конституції України, а також зобов'язати відповідача провести перерахунок раніше нарахованої пенсії, визначивши її в розмірі 86% розміру грошового забезпечення, відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що діяв до 01.05.2014 року.

В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що постановою Зарічного районного суду м. Суми від 05.12.2016 року визнано протиправними дії щодо відмови в перерахунку пенсії позивача, зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу раніше призначеної пенсії з 30.12.2013 р. відповідно довідки про розмір грошового забезпечення позивача, виданої Сумським обласним військовим комісаріатом та з урахуванням раніше виплачених сум. На виконання постанови суду позивачу була перерахована пенсія, враховуючи чинну на момент проведення перерахунку редакцію ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та зменшено розмір грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення його пенсії до 70%, замість 86%, який був встановлений та виплачувався позивачу до проведення перерахунку. Вважаючи такі дії неправомірними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 13.03.2017 року у справі № 591/769/17 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії. Визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо зменшення основного розміру грошового забезпечення з 86% до 70 % при здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області з 01.01.2014 року здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1, визначивши основний розмір грошового забезпечення 86% відповідно до вимог ст. 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" в редакції, що діяла до 01.05.2014 року.

Відповідач не погодився із рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач надав письмові заперечення, в яких вказав, що не погоджується з вимогами апеляційної скарги, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Позивач в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, в письмових запереченнях просив суд розглядати справу без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, 05.12.2016 року Зарічним районним судом м. Суми винесена постанова, якою визнано протиправними дії щодо відмови в перерахунку пенсії, зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу раніше призначеної пенсії з 30.12.2013 р. відповідно довідки про розмір грошового забезпечення позивача, виданої Сумським обласним військовим комісаріатом та з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання постанови суду позивачу була перерахована пенсія, враховуючи чинну на момент проведення перерахунку редакцію ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та зменшено розмір грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення його пенсії до 70%.

09.02.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання довідки про проведений перерахунок пенсії на підставі вказаного рішення суду та отримав довідку від 10.02.2017 року № 520, з якої дізнався про порушення свого права (а.с.4).

Як встановлено з наданого відповідачем 12.01.2017 року повідомлення про перерахунок, пенсія позивачу перерахована з 01.01.2014 року, та її основний розмір складає 70% від грошового забезпечення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при перерахунку пенсії відповідачем неправомірно застосовано норму ст. 13 України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що діє з 01.05.2014 року, вказана норма оскільки не може поширюватися на осіб, які раніше отримували пенсію в більшому розмірі

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і проводиться в порядку і розмірах, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою ст. 51 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 в новій редакції (із змінами згідно із Законом № 1166-VII від 27.03.2014), яку застосував при перерахунку пенсії позивачеві відповідач, максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Згідно постанови Верховного Суду України від 24.04.2012 р. у справі № 21-84а12 частина третя ст. 63 Закону № 2262-ХІІ не вказує на рішення суб'єкта владних повноважень про зміну видів грошового забезпечення військовослужбовців як на підставу для перерахунку пенсії, а пов'язує її перерахунок з фактичною зміною видів грошового забезпечення.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 р. № 1-рп/99 принцип, закріплений в ч. 1 ст. 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту, застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Статтею 22 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Таким чином, Закон України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", зокрема ст. 13 в новій редакції, зворотної дії у часі не має, тому перерахунок пенсії відповідачем повинен бути здійснений без обмежень максимальним розміром, визначеним вказаним Законом.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач безпідставно застосував до позивача при здійсненні перерахунку його пенсії положення ст. 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" в новій редакції, а саме: в розмірі 70% від суми грошового забезпечення, замість 86%, який був встановлений та виплачувався позивачу до проведення перерахунку.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В силу ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень діяв не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Зарічного районного суду м. Суми від 13.03.2017 року у справі № 591/769/17 відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 10 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області залишити без задоволення.

Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 13.03.2017р. по справі № 591/769/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст ухвали виготовлений 18.04.2017 р.