Справа № 822/398/17
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/398/17

Головуючий у 1-й інстанції: Божук Д.А.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

13 квітня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О.

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представника позивача Лозінського М.В.

представника позивача Карапозюка В.М.

представника відповідача Гаєвської Т.А.

третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Хмельницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом Хмельницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Управління Держпраці у Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_6 про визнання протиправними та скасування припису та постанов,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2017 року позивач - Хмельницького обласне відділення ФСЗІ звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування припису та постанов.

Хмельницький окружний адміністративний суд постановою від 27.02.2017 року у задоволенні вказаного позову відмовив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні, представники позивача підтримали доводи апеляційної скарги в повному обсязі, в свою чергу представник відповідача та третя особа заперечили проти апеляційної скарги та просили у її задоволенні відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 01.12.2016 року до управління Держпраці у Хмельницькій області звернулася гр. ОСОБА_5 із заявою (скаргою) про проведення перевірки ХОВ ФСЗІ на предмет дотримання трудового законодавства при проведенні її звільнення та розрахунку з нею.

На проведення позапланової перевірки відповідачем отримана згода Держпраці України від 05.12.2016 №12068/4.1/4.2-ДП-16.

На підставі зазначених заяви гр. ОСОБА_5 та згоди Держпраці України, управлінням Держпраці у Хмельницькій області видано наказ "Про здійснення позапланових перевірок посадовими особами Управління" №989 від 06.12.2016. Згідно п.6 наказу, головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Огойко Л.П. доручено здійснити позапланову перевірку додержання законодавства про працю у ХОВ ФСЗІ.

Відповідно до зазначеного наказу, видано направлення від 07.12.2016 №7170/16 на проведення позапланової перевірки на предмет додержання вимог законодавства з питань праці у Хмельницькому обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів.

Направлення від 07.12.2016 №7170-16 дійсне з 13.12.2016 по 22.12.2016.

Головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Хмельницькій області Огойко Л.П. за вказаним направленням проведено позапланову перевірку ХОВ ФСЗІ з 13.12.2016 по 21.12.2016.

Відповідно до вимог п.7 Порядку №390, за результатами проведеної перевірки складено акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування №22-01/2328. Зазначений акт перевірки підписаний директором ХОВ ФСЗІ без зауважень та заперечень щодо проведення перевірки.

Під час перевірки виявлені порушення вимог законодавства:

- ст.43 Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України) - керівник ХОВ ФСЗІ не подав письмового подання про розірвання трудового договору за п.1 ст.40 КЗпП України з працівником ОСОБА_5 до Первинної профспілкової організації ХОВ ФСЗІ, членом якої ОСОБА_5 була з 29.01.2014 по день звільнення.

- ч.2 ст.30 Закону України "Про оплату праці" - роботодавцем не забезпечено достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

- ч.1 ст.116, ч.1 ст.117 КЗпП України - ОСОБА_5 відповідно до наказу №32-к від 08.12.2015 звільнена з роботи 08.12.2015, при цьому їй не нарахована та не виплачена заробітна плата за 08.12.2015.

Головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Хмельницькій області Огойко Л.П. винесено припис №22-01/2328-1004 від 21.12.2016.

За результатам розгляду акту перевірки, начальником управління Держпраці у Хмельницькій області 11.01.2017 винесено постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами:

- №22/10, якою на позивача накладено штраф у розмірі 1600,00 грн. за порушенням ст.43 КЗпП України, ч.2 ст.30 Закону України "По оплату праці";

- №22/11, якою на позивача накладено штраф у розмірі 4800,00 грн. за порушення ч.1 ст.116 КЗпП України.

Вважаючи зазначені припис та постанови протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд встановив та враховує наступне.

Підставою для винесення №22/10 від 11.01.2017 слугували висновки відповідача щодо порушення позивачем ст.43 КЗпП України, ч.2 ст.30 Закону України "Про оплату праці".

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями КЗпП України та Закону України "Про оплату праці", прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Регулювання трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами здійснюється на підставі Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього ( далі КЗпП України).

Відповідно статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ч. 4 статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Стаття 40 КЗпП України передбачає підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Так, згідно ч.1 вказаної статті, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Разом з тим, положеннями ст. 43 КЗпП України передбачено певні особливості звільнення працівника, який є членом профспілкової організації, а саме розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Так, відповідно вказаній статті , розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

З комплексного аналізу вказаних норм, можна прийти до висновку, що надання згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу має місце у двох окремих випадках, а саме за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації або профспілкового представника.

Тобто, вказана стаття окремо передбачає порядок отримання власником згоди на розірвання трудового договору у випадку створення (наявності) виборного органу первинної профспілкової організації від такого органу та у випадку відсутності такого виборного органу з профспілковим представником.

Отже, у випадку наявності виборного органу первинної профспілкової організації до нього подається обгрунтоване письмове подання власника про розірвання трудового договору з працівником, яке розглядається цим органом у п'ятнадцятиденний строк та оформлюється відповідним рішенням про надання згоди на розірвання трудового договору або відмову у наданні такої згоди.

Крім того, у випадку розгляду питання виборним органом первинної профспілкової організації про надання згоди на розірвання трудового договору, наявні додаткові обо'язкові умови такого розгляду, а саме така як - присутність працівника (або уповноваженої ним особи) на якого видано подання при його розгляді.

Разом з тим, вказана стаття передбачає також випадок отримання власником згоди на розірвання трудового договору і у випадку відсутності виборного органу первинної профспілкової організації, яка у такому випадку (згода на розірвання т.д.) надається профспілковим представником, однак без розгляду у п'ятнадцятиденний строк відповідного подання та обов'язкової присутності працівника під час його розгляду.

Таким чином, під час розгляду питання про надання згоди на розірвання трудового договору профспілковим представником присутність працівника, щодо якого розглядається питання не обов'язкова та відповідно до вказаних норм КЗпП не вимагається.

Суд першої інстанції зазначаючи, про порушене право ОСОБА_5 на присутність під час розгляду подання про надання згоди профспілковою організацією на розірвання трудового договору дійшов помилкового висновку про наявність у діях позивача порушень вимог КЗпП, оскільки таке питання розглядалося саме профспілковим представником, а не виборним органом первинної профспілкової організації розгляд подання саме яким передбачає обов'зякову присутність працівника або наявність його письмової згоди про розгляд такого питання у його відсутність.

Враховуючи зазначене, відповідачем безпідставно притягнуто позивача до відповідальності за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, склад порушення якого у діях позивача був відсутній.

Ще одною підставою для притягнення позивача, як уже зазначалося, слугувало порушення вимог ч.1 ст.116, ч.1 ст.117 КЗпП України, а саме не нарахування та не виплата заробітної плати ОСОБА_5 за 08.12.2015 року звільненої з роботи 08.12.2015 року відповідно до наказу №32-к від 08.12.2015 року.

Відповідно до ст. 47 ч. 1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунки у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу.

В ст. 116 ч. 1 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівнику сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, відповідно зазначеному, за загальним правилом, виплата працівнику виплата всіх сум, що належать йому від підприємства проводиться роботодавцем у день звільнення працівника з роботи, однак у випадку коли працівник не працював у день звільнення, такі виплати повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Разом з тим, відповідно матеріалам справи, 08.12.2015 року складено акт про відсутність працівника на роботі. У даному акті зазначено, що ОСОБА_5, завідувач сектору правової роботи протягом робочого дня без поважних причин була відсутня на робочому місці з 9 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. та з 14 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв., загалом 6 год. 00 хв. Вказано на відсутність підстав для відображення відпрацьованого часу в табелі обліку виходу на роботу ОСОБА_5

При цьому, колегія суддів не бере до уваги доводи відповідача про недоведеність відсутності ОСОБА_5 на робочому місці, оскільки чинним законодавством не встановлено порядку фіксування відсутності працівника на робочому місці, гр. ОСОБА_5 та відповідачем не доведено факту присутності останньої чим не спростовано факту її відсутності на робочому місці засвідченого актом позивача " про відсутність на роботі ОСОБА_5 складеного 08.12.2015 року заступником директора ОСОБА_8, начальником відділу ОСОБА_9 та фахівцем І категорії ОСОБА_10

Також, необхідно зазначити, що колегія суддів не погоджується з висновками стосовно сумнівності показів свідків допитаних в судовому засіданні, оскільки останні підтвердили факт, який зафіксований в акті про відсутність ОСОБА_5 на робочому місці, а судом першої інстанції в свою чергу, не зважаючи на підпорядкованість свідків директору в якого нібито наявні неприязні стосунки з працівником відносно якого складено акт, не наведено жодного доказу в підтвердження факту тиску останнього на своїх підлеглих стосовно дачі показань, що як наслідок свідчило б про можливість дачі свідками не правдивих показань.

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду стосовно того, що оскільки згідно п.4 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, може бути розірваний власником у випадку, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, а тому разі наявності у позивача підтвердження відсутності ОСОБА_5 на робочому місці, позивачем не обґрунтовано підстав незастосування зазначеної вище підстави для звільнення, оскільки зазначена стаття не передбачає обов'язку звільнення працівника за прогул, а лише вказує на наявність такого права у роботодавця, а тому не може свідчити про присутність працівника на роботі у зв'язку з тим, що його не звільнили.

Також колегія суддів, не погоджується з висновками суду першої інстанції про порушення керівником позивача вимог ст.30 Закону України "Про оплату праці", у зв'язку із тим, що вказане порушення ( зазначення позначка не відповідає затвердженому переліку) на думку колегії суддів не призвело до недостовірності обліку виконуваної працівниками роботи, оскільки не створило ситуації в якій така позначка призвела до невірності чи неможливості встановлення присутності та відсутності працівника на його робочому місці та причин такої відсутності, яка засвідчена вказаним вище актом.

Тим більш, працівники, що відповідали за заповнення відповідно табелю робочого часу могли не знати причин відсутності працівника на роботі, які в результаті могли бути різними, як то, лікарняний, відсутність на робочому місці з поважних причин, тощо.

Притягнення до відповідальності за таке одноразове дрібне "порушення" на думку колегії, носить суто формальний характер.

Підсумовуючи зазначене колегія суддів приходить до висновку, що Управління Держпраці у Хмельницькій області приймаючи оскаржувані постанови та виносячи оскаржуваний припис діяло в порушення вимог чинного законодавства та встановленого порядку притягнення до відповідальності, а тому оскаржувані рішення відповідача підлягають скасуванню.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, не правильно застосував норми матеріального права, у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції вирішив скасувати її та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Хмельницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задовольнити повністю.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом Хмельницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Управління Держпраці у Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_6 про визнання протиправними та скасування припису та постанов скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати припис №22-01/2328-1004 від 21.12.2016 року винесений Управління Держпраці у Хмельницькій області винесений відносно Хмельницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів.

Визнати протиправними та скасувати постанови про накладення штрафу від 11.01.2017 №22/11 та №22/10 винесені Управлінням Держпраці у Хмельницькій області винесений відносно Хмельницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 18 квітня 2017 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.