Справа № 607/10162/16-а
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

13 квітня 2017 року м. Київ К/800/11636/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Іваненко Я.Л., перевіривши касаційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом, в якому просила: визнати дії відповідача щодо призупинення виплати їй пенсії за віком з 02 липня 2016 року неправомірними; зобов'язати відповідача відновити та здійснити виплату невиплачених сум призначеної відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на загальних підставах пенсії за віком, починаючи з 01 липня 2016 року

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року, позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними дії Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо невиплати ОСОБА_1 призначеної 02 липня 2016 року відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсії за віком. Зобов'язано Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області відновити та виплатити ОСОБА_1 призначену 02 липня 2016 року відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсію за віком, починаючи з 02 липня 2016 року.

Відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Вважає висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову помилковими, оскільки припинення виплати позивачу пенсії з 02 липня 2016 року було здійснено у зв'язку із прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VІІІ від 02 березня 2015 року.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач займає посаду судді апеляційного суду Тернопільської області. 02 липня 2016 року ОСОБА_1 призначена пенсія за віком відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Починаючи з 02 липня 2016 року виплату пенсії зупинено, у зв'язку з чим позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення її виплати.

Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області відмовило позивачу у виплаті призначеної пенсії, посилаючись на набрання чинності з 01 квітня 2015 року Законом України від 02 березня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Так, 01 квітня 2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким внесено зміни до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зокрема визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Пунктом 5 «Прикінцевих положень» вказаного Закону України передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний закон є чинним, його положення не було визнано неконституційними.

Разом з тим, враховуючи, що до 01 червня 2015 року не було прийнято закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2016 року у справі за № 333/6710/15а.

Крім того, 08 червня 2016 року Конституційним Судом України прийнято рішення №4-рп/2016 (справа №1-8/2016), яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII;

- пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, вказаним рішенням було визнано неконституційною заборону виплати з 01 квітня 2015 року і з 01 січня 2016 року пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV особам, які працюють на окремих посадах, у тому числі на посаді судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

При цьому, у вказаному рішенні Конституційним Судом України визнано зазначені нормативно-правові акти як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Також, 20 грудня 2016 року Конституційним Судом України прийнято рішення у справі за № 7-рп/2016 щодо відповідності Конституції України положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами.

Вказаним рішенням визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, зокрема, першого речення частини першої статті 54, відповідно до яких тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

З урахуванням вищенаведених вимог закону та встановлених обставин справи, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що відповідачем протиправно зупинено виплату призначеної позивачу відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсії за віком.

Висновки судів узгоджуються з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх не спростовують і ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній обставини і зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм матеріального та процесуального права, а зазначені в касаційній скарзі доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Я.Л. Іваненко