Справа № 363/107/17
Суддя: Котлярова І. Ю.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

"18" квітня 2017 р. Справа № 363/107/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2017 року м. Вишгород

Суддя Вишгородський районний суд Київської області Котлярова І.Ю., при секретарі Палій Л.О., розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області про визнання дій протиправними,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що у 2016 році за рішенням Вишгородського районного суду Київської області, яке набрало законної сили, їй встановлено статус інваліда війни та видано відповідне посвідчення встановленого зразку. Після чого позивачка звернулась до відповідача з заявою про встановлення підвищення до пенсії, як інваліду 2 групи, надавши це посвідчення. Відповідач прийняв документи та встановили позивачу підвищення в розмірі 452 грн., проте одночасно скасували додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, яку він отримав, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалід 2 групи протягом багатьох років, починаючи з 1999 року. 06 грудня 2016 року позивачка звернулась до відповідача з заявою, на яку отримав відповідь, що згідно п. 15-1 Постанови КМУ № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року, підвищення проводиться за вибором пенсіонера лише за однією із підстав, а отже, виплата додаткової пенсії має бути припинена. На підставі викладеного позивач просить визнати дії Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі щодо припинення виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю протиправною. Зобов'язати відповідача поновити виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інваліду 2 групи.

Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала заяву в якій просила проводити розгляд справи без її участі, вказавши, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав заперечення проти позову. В письмових запереченнях посилається на те, що згідно п. 15-1 Постанови КМУ № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року, особам, які одночасно мають право на отримання надбавки, додаткової пенсії, підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветерана війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань», «;Про соціальний захист дітей війни» таке підвищення провадиться за їх вибором за однією підстав. Позивачка звернувся 28 березня 2016 року з заявою про призначення підвищення інвалідам війни, відповідно до якої було зроблено перерахунок пенсії, як більш доцільний варіант, при якому за вибором позивача була встановлена одна надбавка підвищення особі, прирівняної до інвалідів війни 2 групи, замість додаткової пенсії інвалідам 2 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи ліквідатору ЧАЕС. Отже ОСОБА_2 зробила свій вибір підстави на отримання додаткової пенсії. На підставі викладеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії.

Відповідно до посвідчення серія НОМЕР_1, виданого 23 березня 2016 року, ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни (а.с. 6).

06 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області із заявою про обрання умови, норми та порядок його пенсійного забезпечення згідно Закону № 796-ХІІ та перерахувати пенсію відповідно до вимог ст. 50 та ч. 2 ст. 56 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (№796-ХІІ).

Листом від 08.12.2016 року за № 224/Д-01 Управління Пенсійного Фонду України у Вишгородському районі Київської області повідомило позивача, що згідно п. 15-1 Постанови КМУ № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року, підвищення проводиться за вибором пенсіонера лише за однією із підстав, а отже, виплата додаткової пенсії має бути припинена.

Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Відповідно до ст. 49 Закону пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно ст. 50 Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Приписи ст. 54 Закону в редакції Закону України від 28.12.2014 року №76-VII визначають, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Крім того, пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України, який є чинним з 01.01.2015 року, встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, законодавець у п. 26 розділу VI «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України визначив Кабінет Міністрів України державним органом, який має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, тобто надав право Кабінету Міністрів України визначати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

З урахуванням наведенного, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Основного Закону закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції України тільки законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Крім того, у вказаному рішенні Конституційним Судом України також було зазначено, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений.

У рішенні від 25.01.2012 року №3-рп/2012 єдиним судовим органом конституційної юрисдикції було зазначено, що суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у тому числі нормативно-правових, актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок №1210).

Згідно п. 1 вказаного Порядку останній визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Пунктом 15-1 Порядку №1210 передбачено, що особам, які одночасно мають право на отримання надбавки, додаткової пенсії, підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «;Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «;Про жертви нацистських переслідувань» і «;Про соціальний захист дітей війни», таке підвищення провадиться за їх вибором за однією з підстав.

Тобто, за наявності в особи права на отримання надбавок, додаткової пенсії, підвищення до неї або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги вона має обрати лише одне з таких підвищень.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про правомірність дій Відповідача щодо припинення виплати Позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, віднесеної до категорії 1, відповідно до ст. 50 Закону, оскільки ним було обрано підвищення до пенсії, яке передбачено ч. 4 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». При цьому, вчинення Позивачем такого вибору вбачається зі змісту листа Управління від 08.12.2016 року № 224/Д-01.

Відповідно до ст. 22 Основного Закону України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Водночас, за правилами адміністративного судочинства, закріпленими, зокрема, у ч. 6 ст. 9 КАС України, якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до ст. 22 Загальної декларації прав людини кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на реалізацію необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав в економічній, соціальній і культурній сферах за допомогою ресурсів кожної держави.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 2 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, кожна держава, яка бере участь у цьому Пакті, зобов'язується в індивідуальному порядку і в порядку міжнародної допомоги та співробітництва, зокрема в економічній і технічній галузях, вжити в максимальних межах наявних ресурсів заходів для того, щоб забезпечити поступово повне здійснення визнаних у цьому Пакті прав усіма належними способами, включаючи, зокрема, вжиття законодавчих заходів.

Тобто, міжнародними договорами, які ратифіковані Україною, передбачено можливість встановлення розмірів соціального забезпечення населення у межах наявних ресурсів держави.

Крім того, право встановлювати тимчасові обмеження щодо виплати пенсії узгоджуються з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі «Великода проти України» та «Суханов та Ільченко проти України», яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу № 1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім того суд стверджує, що перша і найважливіша вимога ст. 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційними переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс («золоту середину») до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому ЄСПЛ зазначає, що зменшення розміру пенсії мабуть було зроблено державою через економічну політику і фінансові труднощі.

Таким чином, проведення Позивачу нарахування та виплату пенсій як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеної до 1 категорії та що має інвалідність 2 групи, за правилами Порядку №1210, не спричиняє порушення ст. ст. 22, 46 Конституції України, оскільки встановлення підзаконним актом розміру пенсії покликане, перш за все, забезпечити збалансованість доходів та витрат держави з метою максимально повного та всебічного захисту інтересів, прав та свобод кожного її громадянина.

За таких обставин, враховуючи, що виплата Позивачу пенсії у відповідності до положень вказаної постанови Кабінету Міністрів України є свідченням правомірності дій Управління, у зв'язку з чим підстави для задоволення вказаного позову відсутні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Конституції України, ст. ст. 2, ч. 1 ст. 6, 8, 11, 18, 71, 94, 159, 160, 186 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 відмовити в задоволенні позову до Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі про визнання неправомірними дії та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя І.Ю. Котлярова