Справа № 21925/08/2070
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2011-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"03" листопада 2011 р. № 2а- 21925/08/2070

Харківський окружний адміністративний суд у складі :

головуючого судді - Волошина Д.А.

за участю секретаря судового засідання Боклаг А.С.

позивача ОСОБА_1 представника відповідача ОСОБА_2, експерта- Іванової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Фрунзенському районі м. Харкова про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Фрунзенському м. Харкова, в якому з урахуванням наданих уточнень просить суд визнати протиправним і скасувати податкові повідомлення - рішення №/0 від 07 квітня 2008 року, №/0 від 07 квітня 2008 року, №/0 від 07 квітня 2008 року, №/1 від 17 липня 2008 року, №/1 від 17 липня 2008 року, №/1 від 17 липня 2008 року винесені відповідачем.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначив, що висновки ДПІ щодо завищення податкового кредиту та зменшення суми залишку від'ємного значення та бюджетного відшкодування, також заниження чистого доходу у 2006 - 2007 р. - є безпідставним та нічим не підтверджений. Наполягав на відсутності в діях позивача порушень пп. 7.4.1, пп. 7.4.4 п. 7.4, ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість та ст. 13 Розділу IV Декрету КМУ Про прибутковий податок з громадян, п.19.1 ст. 19 Закону України " Про податок з доходів фізичних осіб", ст. 5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств. З огляду на зазначене, позивач просив суд позовні вимоги задовольнити, а оскаржувані повідомлення-рішення скасувати.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, проти його задоволення заперечував, зазначивши, що в ході перевірки ФОП ОСОБА_1 встановлені порушення ст. 5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств, ст. 13 Розділу IV Декрету КМУ Про прибутковий податок з громадян, що призвело до завищення валових витрат, п.19.1 ст. 19 Закону України " Про податок з доходів фізичних осіб" та п.п. 7.4.1, пп. 7.4.4 п. 7.4, п.п 7.1.1. п.7.7 ст. 7 Закону України Про податок на додану вартість, що призвело до завищення податкового кредиту внаслідок чого за результатами перевірки зменшена сума залишку від'ємного значення , що включається до складу податкового кредиту поточного звітного періоду, на 100000 грн.; зменшено суму від'ємного значення, заявленого до відшкодування, на 7848 грн.; донараховано податкового зобов'язання по ПДВ 11791 грн.; заниження чистого доходу у 2006 р. на суму 2889,06 грн., за 2007 р. - 43277,98 грн. занижено податку з доходів у 2006 р. - 375,78 грн., у 2007 р. - 6491,70 грн.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, експерта, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, встановив наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 пройшов процедуру державної реєстрації, значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців за ідентифікаційним номером НОМЕР_1, отримав свідоцтво про держану реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 № 220301, а відтак, є субєктом господарювання, обліковується в ДПІ у Фрунзенському районі м. Харкова як платник податків, зборів (обов'язкових платежів).

ДПІ у Фрунзенському районі м. Харкова проведено виїзну планову перевірку СГДФО ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2006р. по 31.12.2007р., про що складено акт перевірки від 27.02.2008р. № 462/17-215/НОМЕР_1. За результатами перевірки встановлено порушення позивачем п.п. 7.4.1,п.п.7.4.4. п.7.4. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.97 р. із змінами та доповненнями, ст. 13 ДКМУ "Про прибутковий податок з громадян" від 26.12.92 р. №13-92 зі змінам та доповненнями, п. 19.1 ст. 19 Закону України " Про податок з доходів фізичних осіб" від 22.05.2003 р. №889-ІУ зі змінами та доповненнями.

На підставі акту перевірки, відповідачем прийняті податкові повідомлення - рішення № /0 від 07.04.2008 року, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 11791 грн., за штрафними санкціями - 4188,2 грн., №/0 від 07.04.2008 р., яким визначено суму податкового зобов'язання з прибуткового податку на доходи від підприємницької діяльності та інші доходи громадян у розмірі 6867 грн. та податкове повідомлення - рішення № /0 від 07.04.2008 р., згідно якого загальна сума завищення бюджетного відшкодування складає 7847, грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 1298,5 грн.

Позивач скористався правом оскарження податкових повідомлень - рішень в адміністративному порядку до ДПІ у Фрунзенському районі міста Харкова. Скарга позивача залишена без задоволення. За результатами розгляду первинної скарги відповідачем на адресу позивача було надіслано податкові повідомлення-рішення № /1, № /1, № /1 від 17.07.2008 р.

В ході судового розгляду дані обставини були визнані сторонами, суд не має підстав для сумнівів у добровільності визнання цих обставин сторонами та їх достовірності, а тому ці обставини окремо перед судом не доказуються.

Суд, виходячи з фактичних обставин у справі та враховуючи норми права, які необхідно застосувати до спірних правовідносин, встановив наступні обставини.

Щодо податкового повідомлення рішення №/0 від 07.04.2008 р.

Відповідно до абзацу 3 ст.13 Декрету Кабінету Міністрів від 26.12.92р. №13-92 Про прибутковий податок з громадян, до складу валових витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України Про оподаткування прибутку підприємств.

Відповідно до п. 5.1. ст. 5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з п.п. 5.2.1. п. 5.2. ст. 5 цього ж Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, встановлених пунктами 5.3.-5.7. цієї статті.

Відповідно до пп.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону Про оподаткування прибутку підприємств до витрат, не пов'язаним з веденням господарської діяльності віднесений вичерпний перелік витрат, а саме витрат на організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання лотерей, участь в азартних іграх, фінансування особистих потреб фізичних осіб.

Так, положеннями п.5.3. - 5.7. зазначеного вище Закону встановлено певні обмеження або пряму заборону щодо включення деяких витрат до складу валових витрат. Заборони щодо включення до складу валових витрат, пов'язаних з придбанням товару та отримання послуг, оренди приміщення, амортизації законодавцем не встановлено.

Відповідно до п.п. 5.3.9. п. 5.3. ст. 5 наведеного Закону не включаються до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Суд зазначає, що відповідно до п.п.8.1.1 п.8.1 ст.8 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств під терміном "амортизація" основних фондів і нематеріальних активів слід розуміти поступове віднесення витрат на їх придбання, виготовлення або поліпшення, на зменшення скоригованого прибутку платника податку у межах норм амортизаційних відрахувань, установлених цією статтею.

Згідно п.п.8.1.2 вищевказаного Закону амортизації підлягають витрати на: придбання основних фондів та нематеріальних активів для власного виробничого використання, включаючи витрати на придбання племінної худоби та придбання, закладення і вирощування багаторічних насаджень до початку плодоношення; самостійне виготовлення основних фондів для власних виробничих потреб, включаючи витрати на виплату заробітної плати працівникам, які були зайняті на виготовленні таких основних фондів; проведення всіх видів ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних фондів; капітальні поліпшення землі, непов'язані з будівництвом, а саме: іригація, осушення, збагачення та інші подібні капітальні поліпшення землі.

Пунктом 8.2. Закону надано визначення основних фондів та їх груп. Так, відповідно до п.п.8.2.1. під терміном "основні фонди" слід розуміти матеріальні цінності, що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платник податку протягом періоду, який перевищує 365 календарних днів з дати введення експлуатацію таких матеріальних цінностей, та вартість яких перевищує 1000 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом.

Витрати на придбання будь-яких матеріальних цінностей, вартість яких не перевищує 1000 гривень, що призначені для використання у господарській діяльності платника податку, включаються до складу валових витрат платника податку в загальному порядку та враховуються для цілей застосування пункту 5.9 статті 5 цього Закону.

Згідно з п.п.8.2.2. Закону основні фонди підлягають розподілу за групами 1, 2, 3 та 4 до яких відповідно відносяться : будівлі, споруди, їх структурні компоненти та передавальні пристрої, в тому числі жилі будинки та їх частини (квартири і місця загального користування), вартість капітального поліпшення землі; автомобільний транспорт та вузли (запасні частини) до нього; меблі; побутові електронні, оптичні, електромеханічні прилади та інструменти, інше конторське (офісне) обладнання, устаткування та приладдя до них; будь-які інші основні фонди, не включені до груп 1, 2 і 4; електронно-обчислювальні машини, інші машини для автоматичного оброблення інформації, пов'язані з ними засоби зчитування або друку інформації, інші інформаційні системи, комп'ютерні програми, телефони (у тому числі стільникові), мікрофони і рації, вартість яких перевищує вартість малоцінних товарів (предметів).

Норми амортизації передбачені пп.8.6.1 п.8.6 ст.8 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" та встановлюються у відсотках до балансової вартості кожної з груп основних фондів на початок звітного (податкового) періоду в розмірі (в розрахунку на податковий квартал). Так, для основних фондів груп 1, 2 і 3, застосовуються по витратах, понесеним (нарахованим) платником податку після 1 січня 2004 року у зв'язку з придбанням або спорудою нових основних фондів груп 1, 2 і 3, а також витратам на поліпшення таких нових основних фондів. При цьому для цілей податкового обліку платники податку зобов'язані вести окремий облік витрат, понесених у зв'язку з придбанням, спорудою і/або поліпшенням основних фондів, які здійснюються після 1січня 2004 року.

Відповідно у податковому обліку витрати на придбання вказаних основних фондів субєкт господарювання фізична особа амортизує, тобто протягом усього періоду їх експлуатації поступово відносить на витрати шляхом нарахування амортизації.

Судом встановлено, що придбання основних фондів та оплата підтверджені документально. Також суд зауважує, що проти дійсності наведених операцій та документального підтвердження відповідач не заперечує. Наказом № 1 від 01.02.05р. введено в експлуатацію нежитлове приміщення (а.с. 240 т. 2) та наказом № 2 від 01.06.05р. введено в експлуатацію телефонні номери в кількості 20 одиниць. (а.с. 226 т. 2). Факт використання приміщення в господарській діяльності позивача шляхом передачі його частини в оренду, для розміщення власного офісу, складу та передачі телефонних номерів в користування орендарям підтверджується матеріалами справи.

Таким чином суд дійшов висновку, що обов'язкове ведення позивачем бухгалтерського обліку балансової вартості груп основних фондів для включення суми амортизаційних відрахувань до складу валових витрат, яке не передбачено чинним законодавством, не означає можливість обмеження позивача в правах, встановлених статтею 13 Декрету Кабінету Міністрів України Про прибутковий податок з громадян, а тому ФОП ОСОБА_1 правомірно віднесла до складу валових витрат амортизацію нараховану на нежитлове приміщення за адресою :м. Харків. вул. 17 Партз'їзду, 11 та телефонні номери.

В господарській діяльності використовувались приміщення за адресою :м. Харків. вул. 17 Партз'їзду, 11, площею 62,5 м. кв. в період 01.07.06 - 31.07.07 р., 209,2 кв. м. - в період 01.08.07 - 31.12.07 р. Частина приміщення використовувалась в господарській діяльності СГДФО ОСОБА_3, який використовував приміщення на підставі договорів про користування спільним майном у співробітництві укладених з ФОП ОСОБА_1

Матеріали справи містять розрахунки ФОП ОСОБА_1 про сплату за спожите опалення за 2 півріччя 2006 р. та за 2007 р., згідно з яких за період 01.07.06 р. - 31.12.07 р. тепла було спожито на суму 8406,91 грн., а сплачено 14293,37 грн. за теплову енергію.

Надання послуг здійснювалось відповідно до договору № 8902 від 01.04.05р., факт надання теплової енергії, до приміщення, що використовувалось у господарській діяльності та сплати коштів підтверджується первинними бухгалтерськими документами.

З матеріалів справи вбачається, що між ФОП ОСОБА_1 з ВАТ "Укртелеком" укладено договір №057014819/36593 від 01.06.05 р. про надання послуг електрозв'язку. Згідно Додатку №4 зазначено перелік телефонних номерів у кількості 20 шт., за якими надаються послуги електрозв'язку. Актом № 3 від 01.06.05 р. телефонні номери, по первинній вартості - 14666,60 грн., були введенні в експлуатацію. Копіями рахунків за телекомунікаційні послуги підтверджується факт експлуатації 17 телефонних номерів в господарській діяльності ФОП ОСОБА_1, як самостійно самим позивачем так і орендарями. Факт понесення таких витрат підтверджується документально.

Відповідно до видаткової накладної №РН-0000150 від 27.11.07 р. ФОП ОСОБА_1 було придбано у ФОП ОСОБА_3 телефонні апарати у кількості 300 шт. на суму 15750 грн. Факт подальшої реалізації підтверджується видатковими та податковими накладними. (а.с. 68-108 т. 2, а.с. 175-195 т. 4).

Судом встановлено, що відповідно до податкових накладних №600000314 від 14.07.06 р. на суму 1200,00 грн., № 600000468 від 17.11.06 р. на суму 3650,00 грн. ФОП ОСОБА_1 придбала у ТОВ "Гепард" паливо - мастильні матеріали, факт придбання також підтверджується рахунками про сплату та накладними щодо відпуску продукції. Загальна сума коштів, що сплачена за паливо складає 4850,00 грн. (а.с. 118-122 т. 2) Факт надання паливно - мастильних матеріалів, підтверджується також листом ТОВ «Гепард»від 14.05.2011 року. (а.с. 30 т. 5)

Згідно договору б/н від 01.06.2006 року між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1, позивачу було передано в тимчасове безоплатне користування легковий автомобіль Volkswagen Passat, для службових поїздок та вантажного перевезення дрібних речей. (а.с. 231 т. 4) Отже матеріалами справи свідчать, що позивач використовує в господарській діяльності транспортний засіб - легковий автомобіль Volkswagen Passat.

Відповідно до вимог Інструкції про порядок застосування подорожнього листа службового легкового автомобіля та обліку транспортної роботи, затвердженої наказом Держкомстату України від 17.02.1998 року №74 та затвердженої в Міністерстві юстиції України 05.03.1998 р. за №149/2589,- інструкція встановлює єдиний порядок застосування подорожнього листа службового легкового автомобіля типової форми N3 при виконанні службових поїздок, а також для обліку транспортної роботи службових легкових автомобілів. Отже, транспортний засіб, що використовується позивачем у власній господарській діяльності є службовим автомобілем.

Вказані паливо - мастильні матеріали позивач використовував у своїй господарській діяльності, про що свідчать подорожні листи, в яких зазначено про час вибуття/прибуття автомобіля, маршрут, показання лічильника та інші данні, що свідчить про наявність зв'язку між використанням автомобіля та господарською діяльністю позивача. (а.с. 29-131, 234-250 т.3, а.с. 1-151 т. 4) Факт використання палива підтверджується актами списання від 30.09.07р., 31.12.07р. (а.с. 233-234 т. 4) та бухгалтерською довідкою позивача (а.с. 152 т. 4)

Крім того суд зазначає, що позивачем надано до суду податкові розрахунки збору за забруднення навколишнього середовища за 9 місяців 2007 року та за 2007 рік, з відміткою відповідача про їх отримання. (а.с.28-29 т. 5)

За таких обставин висновок відповідача в акті перевірки про завищення валових витрат є необґрунтованим.

Щодо податкових повідомлень рішень № /0, /0 від 07.04.2008 року від 07.04.2008 року з податку на додану вартість, суд зазначає наступне.

20.12.04р. між ВАТ ХТЗ ім. С.Орджонікідзе, (продавець), та приватним підприємцем ОСОБА_1,(покупець) було укладено договір купівлі - продажу нежитлового приміщення. Згідно умов зазначеного договору продавець продав, а покупець придбав - нежитлову будівлю літ А-2, цегляну, загальною площею 1370,6 кв. м. яка розташована в місті Харкові, вулиця 17 Партз'їзду, буд. 11. Вартість нежитлового приміщення складає 600000,00 грн., з урахуванням ПДВ 20% - 100000,00 грн.

Згідно акту прийому - передачі від 18.01.05р. було передано та прийнято СПДФО ОСОБА_1 обєкт нерухомості, розташований за адресою м. Харків, вул. 17 Партз'їзду,11, площею 1370,6 кв. м. та вартістю 600000,00 грн. На підставі договору були виписані податкові накладні на загальну суму 600000,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 100000,00 грн.): №50/499 від 30.12.04р. на суму 78000,00 (у т.ч. ПДВ - 13000,00 грн.), №50/498 від 28.12.04р. на суму 462000,00 (у т.ч. ПДВ - 77000,00 грн.), №50/500 від 06.01.05р. на суму 60000,00 (у т.ч. ПДВ - 10000,00 грн.).

Згідно п.п. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7: Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997р., № 168/97-ВР податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг). У разі коли частка товару (робіт, послуг) не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів зазначається в додатку до податкової накладної порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби України, та враховується у визначенні загальних податкових зобов'язань. Податкова накладна видається платником податку, який поставляє, товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту. (п. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7: Закону України "Про податок на додану вартість")

Відповідно до п.п. 7.4.1 Закону України "Про податок на додану вартість"(в редакцій на момент вчинення господарської операції), податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" не дозволяється включати до податкового кредиту будь-які витрати зі сплати податку, не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

Відповідно до пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону України від N 168/97-ВР податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобовязань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Як вбачається з матеріалів справи, сума податку на додану вартість, яка була включена до складу податкового кредиту підтверджена відповідними податковими накладними. Податкові накладні, надані позивачем, виписані з додержанням вимог п.п. 7.2.1 п. 7.2 с. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" та на підставі першої події (сплата коштів) встановленої п.п. 7.5.1п. 7.5 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість".

В ході судового засідання судом було зясовано, що відповідач фактів включення ФОП ОСОБА_1 до податкового кредиту з ПДВ неналежно складених податкових накладних, податкових накладних, які були складені особами, що не мають статусу платників ПДВ, фактів формування податкового кредиту за господарськими операціями, які не відповідають закону, не виявив, переліченими мотивами спірне рішення не обґрунтовував.

Згідно з нормами Цивільного кодексу України, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків встановлених законом. Суд зазначає, що відповідачем не зазначено якою нормою закону позивачу заборонено використовувати для здійснення підприємницької діяльності власне майно.

Стаття 318 ЦК України з посиланням на ст. 2 ЦК України визначає виключний перелік суб`єктів права власності, якими є Український народ, фізичні та юридичні особи, держава Україна, АР Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Жоден чинний цивільний нормативний акт України не розмежовує фізичну особу та фізичну особу підприємця як окремі суб`єкти права власності на один обєкт права власності. Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа підприємець відповідає за зобовязаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно законом не може бути звернено стягнення. Тобто власність фізичної особи підприємця на розподіляється на власність фізичної особи та фізичної особи підприємця.

Крім того, суд зазначає, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.02.2008р. власником нежитлової будівлі є фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (а.с. 38 т. 1)

Оскільки судом встановлено правомірність віднесення витрат до складу валових з підстав викладених вище, суд приходить до висновку про необґрунтованість податкових повідомлень рішень з донарахування податку на додану вартість та зменшення бюджетного відшкодування.

Окрім того висновками судово - економічного дослідження № 5803 від 31.12.2009 р. та судово - економічної експертизи № 5659 від 02.08.2011 року встановлено, що висновки акту перевірки № 462/17-215/НОМЕР_1 від 27.02.2008р. про порушення ст. 13 Розділу IV Декрету КМУ Про прибутковий податок з громадян, що призвело до завищення валових витрат, п.19.1 ст. 19 Закону України " Про податок з доходів фізичних осіб" та порушення п.п. 7.4.1 п.п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" документально не підтверджуються.

У звязку з тим, що відсутній обєкт донарахування податку на додану вартість, суд приходить до висновку про відсутність підстав застосування штрафної (фінансової) санкції передбаченої п.п. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи, відповідач не довів правомірності та обґрунтованості мотивів винесення спірних податкових повідомлень-рішень. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про безпідставність висновку ДПІ в Фрунзенському районі міста Харкова стосовно порушення Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 ст. 13 Розділу IV Декрету КМУ Про прибутковий податок з громадян, що призвело до завищення валових витрат, п.19.1 ст. 19 Закону України " Про податок з доходів фізичних осіб" та порушення п.п. 7.4.1 п.п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість".

Щодо податкових повідомлень рішень № /1, № /1, № /1 від 17.07.2008 р. суд зазначає наступне.

Позивач скористався правом оскарження податкових повідомлень - рішень в адміністративному порядку до ДПІ у Фрунзенському районі міста Харкова. Скарга позивача залишена без задоволення. За результатами розгляду первинної скарги відповідачем було прийнято рішення, яким відмовлено в задоволенні скарги, а оскаржені податкові повідомлення-рішення залишенні без змін.

В ході судового розгляду перелічена обставина була визнана сторонами, суд не має підстав для сумнівів у добровільності визнання цих обставин сторонами та їх достовірності, а тому ці обставини окремо перед судом не доказуються.

З урахуванням результатів розгляду скарги відповідачем були прийняті нові податкові повідомлення-рішення № /1, № /1, № /1 від 17.07.2008 р., які є тотожними оскарженим в частині визначення податкового зобовязання по ПДВ, зменшенню бюджетного відшкодування та застосування штрафної (фінансової) санкції та визначення податкового зобов'язання з прибуткового податку на доходи від підприємницької діяльності та інші доходи громадян.

Суд зазначає, що підстави та порядок прийняття нових податкових повідомлень-рішень в межах адміністративного узгодження податкових зобовязань до 01.01.2011 року були встановлені в ст. 6 Закону України Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами, яка не передбачала прийняття таких повідомлень в разі незадоволення (часткового) скарги платника податків та без здійснення додаткового нарахування податкового зобовязання та /або застосування штрафної (фінансової) санкції. За таких підстав у відповідача не було законних підстав для прийняття податкових повідомлень рішень № /1, № /1, № /1 від 17.07.2008 р.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України,

З огляду на викладене, вимоги позивача про скасування податкових повідомлень-рішень №/0 від 07 квітня 2008 року, №/0 від 07 квітня 2008 року, №/0 від 07 квітня 2008 року, №/1 від 17 липня 2008 року, №/1 від 17 липня 2008 року, №/1 від 17 липня 2008 року обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст. 7-11, 71, 160-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Фрунзенському районі м. Харкова про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати податкові повідомлення - рішення №/0 від 07 квітня 2008 року, №/0 від 07 квітня 2008 року, №/0 від 07 квітня 2008 року, №/1 від 17 липня 2008 року, №/1 від 17 липня 2008 року, №/1 від 17 липня 2008 року винесені Державною податковою інспекцією у Фрунзенському районі м. Харкова.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (61171,м. Харків вул. Корчагінців б. 15 кв. 144) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3.40 грн. (три грн. 40 коп.) та витрати по сплаті судових експертиз у сумі 7558,00 грн. (сім тисяч пятсот пятдесят вісім грн. ).

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подачі апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження, або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2011 року.

Суддя Волошин Д.А.