Справа № 823/5245/15
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/5245/15 Головуючий у 1-й інстанції: Бабич А.М.
Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» Ірклієнка Юрія Петровича, треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Стандарт» про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» Ірклієнка Юрія Петровича (далі - відповідач), треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Стандарт» про зобов'язання відповідача включити позивача до переліку вкладників ПАТ «Комерційний Банк «Стандарт», які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов'язання відповідача подати Фонду додаткову інформацію про позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у банку за його рахунок; зобов'язання відповідача подати суду звіт про виконання постанови не пізніше 5 робочих днів з дня набрання нею законної сили.

Черкаський окружний адміністративний суд своєю постановою від 04 грудня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовив.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2015 року та постановити нову про задоволення адміністративного позову. На думку апелянта, зазначену постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду першої інстанції - скасуванню, з наступних підстав.

05.02.2015 року позивач (ІПН НОМЕР_1) уклав з ПАТ «Комерційний Банк «Стандарт» (далі - банк) договір банківського вкладу (депозиту) № 76757 (далі - договір) в сумі 5 000 грн. на строк 7 днів (до 12.02.2015 року).

Відповідно до п. 1.1 договору банк приймає кошти на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_2, а сума вкладу може змінюватися на умовах, визначених цим договором. Повернення вкладу вкладнику здійснюється шляхом перерахування на поточний рахунок вкладника № НОМЕР_2. Згідно з п. 1.7 договору вклад передбачає можливість поповнення готівкою або шляхом безготівкового перерахування протягом перших десяти періодів розміщення (мінімальна сума поповнення 100 грн., 10 дол., 10 євро). Поповнення суми вкладу не потребує укладення додаткових договорів/внесення змін в умови цього договору. Вклад не передбачає можливість часткового зняття.

На підтвердження внесення грошових коштів за договором позивач надав суду копії квитанції від 05.02.2015 року про залучення 5 000 грн. та платіжного доручення № 5155 від 05.02.2015 року про поповнення депозиту на суму 195 000 грн.

Згідно з поясненнями представників позивача та даних письмових заперечень відповідача вищевказані кошти в розмірі 195 000 грн. отримано позивачем перерахуванням на його поточний рахунок безготівковою формою з поточного рахунку ОСОБА_4. Суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що на здійснення зазначеної банківської операції у позивача з ОСОБА_4 відсутній будь-який договір. Суду також не надано жодного підтверджуючого доручення для банку на відповідний безготівковий перерахунок. Суд першої інстанції звертав увагу на істотну відмінність виконання підпису від імені позивача у вищевказаному договорі з виконаним у паспорті громадянина України.

У період з 20.02.2015 року до 18.06.2015 року у банку діяла тимчасова адміністрація, а з 19.06.2015 року на підставі постанови правління Національного банку України щодо відкликання банківської ліцензії виконавча дирекція Фонду своїм рішенням № 120 розпочала процедуру ліквідації банку та призначила відповідну уповноважену особу.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний Банк «Стандарт» Грицак І.Ю. своїм наказом № 2/2-ОД від 19.06.2015 року тимчасово обмежив здійснення виплат ПАТ «КБ «Стандарт» банківських операцій щодо виплат коштів вкладникам за рахунками вкладників, перелік яких визначений у додатку до цього наказу, на час проведення досудового розслідування правоохоронними органами.

Крім того, вказана уповноважена особа видала наказ № 11 від 09.09.2015 року про визнання нікчемними всіх транзакцій та правочинів (договорів) згідно з переліком до цього наказу та зупинила перерахування/виплати за транзакціями і правочинами (договорами), у т.ч. поповнення на суму 195 000 грн. з рахунку ОСОБА_4 рахунку позивача. Дане рішення не оскаржувалося.

З довідки (вих. 55/15843 від 06.10.2015 року убачається, що Подільським РУ ГУ МВС України в місті Києві за цими фактами відкрите кримінальне провадження № 0002481, яке було закрите 16.09.2015 року.

Рішенням № 208 від 12.11.2015 року виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) змінила уповноважену особу, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Стандарт», на Ірклієнка Ю.П. (відповідача у справі) з 16.11.2015 року.

Як зазначив суд першої інстанції, позивачка неодноразово зверталася до Грицака І.Ю. та Фонду з приводу виплати належних за договором коштів та причин не включення її в загальний перелік вкладників, які мають право на отримання відшкодування за рахунок його коштів. Проте, як убачається з листів банку та Фонду (від 27.08.2015 вих. №21-036-29749/15) в матеріалах справи, такі обставини пов'язані з відсутністю її даних в Загальному реєстрі вкладників.

Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідача, звернулася до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI від 23.02.2012 року (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; надалі - Закон № 4452-VI).

Згідно з частинами 1, 2 статті 26 Закону № 4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, врегульований статтею 27 Закону № 4452-VI, за змістом якої уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 11 частини четвертої статті 26 цього Закону.

Як зазначено в частині 2 статті 38 Закону № 4452-VI, протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду (частина 3 статті 38 Закону № 4452-VI).

Отже, за Законом № 4452-VI уповноважена особа наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних.

Відповідно до пункту першого частини 4 статті 38 Закону № 4452-VI, Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті тягне за собою певні правові наслідки для того, кого воно стосується (частина п'ята статті 38 Закону № 4452-VI із змінами, внесеними згідно із Законом України від 16.07.2015 року N 629-VIII).

За наведених обставин та правових норм, рішення, яким визнано правочин нікчемним, тягне за собою невключення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду, а відтак - невиплату гарантованої суми коштів.

Разом з тим, за змістом вищенаведених норм Закону № 4452-VI, право перевірки правочинів на предмет перевірки виявлення серед них нікчемних не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, тобто самого твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно у даному випадку нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

Як зазначив відповідач, Договір визнано нікчемним з підстав передбачених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI.

Так, у частині першій статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Разом з тим, у даному випадку, відповідачем не наведено, а судом не встановлено наявності підстав для висновку про нікчемність договору банківського вкладу.

За таких обставин доводи відповідача щодо нікчемності договору банківського вкладу є припущенням, яке не доведено належними доказами у встановленому законом порядку.

Щодо доводів відповідача про те, що позивач не включений до переліку вкладників на підставі норм пункту 7 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, оскільки 195 000 грн. були переведені з рахунку ОСОБА_4 на рахунок позивача, що є порушенням вимог договору банківського вкладу, колегія суддів зазначає наступне.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України врегульовано Законом України № 2346-III від 05.04.2001 року «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Так, відповідно до пунктів 7.1.1, 7.1.5. статті 7 Закону № 2346-III, вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк та під визначений процент (дохід) відповідно до умов договору.

Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Відповідно до пункту 24.3 статті 24 цього ж Закону, при використанні документа на переказ готівки ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття до виконання банком або іншою установою - учасником платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі. Прийняття документа на переказ готівки до виконання засвідчується підписом уповноваженої особи банку або іншої установи - учасника платіжної системи чи відповідним чином оформленою квитанцією.

Матеріали справи містять відповідним чином оформлену копію платіжного доручення № 5155 від 05.02.2015 року, яке підтверджує факт зарахування коштів в сумі 195 000 грн. на вкладний (депозитний) рахунок позивача та платіжного доручення від 05.02.2015 року на суму 5 000 грн., згідно умов Договору, що не заперечує та не спростовує відповідач.

За таких обставин, у суду відсутні підстави не приймати до уваги вказаний доказ у справі.

При цьому, колегія суддів акцентує увагу на тому, що кошти були внесені на рахунок позивача до запровадження тимчасової адміністрації, що також виключає висновок про порушення вимог Закону № 4452-VI.

Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про протиправність наказу прийнятого уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» Грицаком І.Ю. № 11 від 09.09.2015 року «Про визнання правочинів (договорів) нікчемними», яким було визнано нікчемним договір банківського вкладу (депозиту) № 76757 від 05.02.2015 року, укладений між позивачем та ПАТ «Комерційний банк «Стандарт».

За змістом ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 3 постанови Пленуму N 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення», вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб'єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Колегія суддів зазначає, що передумовою для зобов'язання суб'єкта владних повноважень подати до Фонду додаткову інформацію відносно позивача передує визнання протиправним та скасування рішення, яке слугувало підставою для не включення позивача до Реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Такого висновку дійшов ВАСУ у своїй постанові від 22.02.2017 року у справі К/800/18235/15 з подібних правовідносин.

За наведених обставин та правових норм, з метою повного та всебічного захисту прав позивача, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Стандарт» Грицака Ігоря Юліановича про визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) від 05.02.2015 року № 76757, укладеного між позивачем (вкладник) та ПАТ «Комерційний банк «Стандарт», оформлене наказом № 11 від 09.09.2015 року (згідно переліку).

Пунктом 6 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 14 від 09 серпня 2012 року передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Додаткова інформація залежно від її типу надається окремими файлами, що формуються згідно з додатками 9 та 10 до цього Положення.

Приписами пунктів 2, 4 розділу IV Положення закріплено, що Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний Реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

З наведеного слідує, що за відсутності підстав для нікчемності правочину відповідач має подати до Фонду додаткову інформацію щодо вкладника позивача, стосовно якого необхідно здійснити виплату відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Що стосується вимоги апелянта зобов'язати відповідача подати до суду звіт про виконання постанови не пізніше 5 робочих днів з дня набрання постановою законної сили, то колегія суддів з цього приводу звертає увагу на наступне.

Статтею 267 КАС України передбачено судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Відповідно до частини першої вказаної вище статті, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Тобто, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом суду, а не його обов'язком, яке реалізується виключно під час прийняття постанови по суті.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ст. 255 КАС України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

За приписами ст. 257 КАС України примусове виконання судових рішень адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Зважаючи на викладені апелянтом обставини та співмірність заявлених вимог до предмету розгляду адміністративної справи та прийнятого за результатом останньої судового рішення, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що вимогу позивача щодо встановлення судового контролю за виконанням відповідачем судового рішення у даній адміністративній справі, залишити без задоволення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 198, пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дослідивши ретельно всі матеріали справи зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та надав їм оцінку, а тому апеляційна скарга є обґрунтованою, її доводи знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, висновки суду першої інстанції - спростовані, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду І інстанції - скасуванню.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2015 року у справі № 823/5245/15 - скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» Грицака Ігоря Юліановича про визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) № 76757 від 05.02.2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Комерційний банк «Стандарт», оформлене наказом № 11 від 09.09.2015 року (згідно переліку).

Зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» Ірклієнка Юрія Петровича подати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_2, як вкладника, яка має право на відшкодування коштів за вкладом у банку за його рахунок.

В решті позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя

Судді

Головуючий суддя Чаку Є.В.

Судді: Файдюк В.В.

Мєзєнцев Є.І.