Справа № 826/12760/16
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач) про скасування податкової вимоги від 29.07.2016 р. № 1103-17.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 січня 2017 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову, так як, на його думку, оскаржуване судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є власником автомобіля марки Toyota Land Cruiser 200 VX4/5L об'єм двигуна 4461, рік випуску 2012.

Відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25000,00 грн.

29.07.2016 р. податковим органом було прийнято вимогу № 1103-17 про сплату позивачем податкового зобов'язання в сумі 25000,00 грн.

Позивач, вважаючи зазначену вимогу протиправною, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що грошове зобов'язання, визначене податковим повідомленням-рішенням, позивачем не сплачено без поважних причин ні станом на час винесення оскаржуваної податкової вимоги, ні станом на час вирішення справи і таке податкове повідомлення-рішення не є предметом розгляду у даній справі.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України закріплено, що податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно з п. 57.3 ст. 57 ПК України в разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У п. 42.2 ст. 42 ПК України визначено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Відповідно до п. 45.1 ст. 45 ПК України визначено, що платник податків - фізична особа зобов'язаний визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПК України в разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 88.1 ст. 88 ПК України визначено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Згідно з пп. 89.1.1 п. 89.1 ст. 89 ПК України право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку.

Системний аналіз викладених законодавчих приписів дозволяє стверджувати, що правовою підставою для винесення контролюючим податковим органом податкової вимоги про сплату платником боргу є невиконання ним узгоджених податкових зобов'язань у строки, встановлені ПК України, та не оскарження рішення податкового органу, на підставі якого вони виникли.

При цьому, слід враховувати, що набуття податковим зобов'язанням правового статусу узгодженого пов'язано з отриманням платником відповідного податкового-рішення, надісланого в порядку ст.ст. 42, 45 ПК України.

Разом з тим, колегія суддів встановила, що з 21.05.2011 р. позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 /Т.1 а.с.15/.

Податкове повідомлення-рішення від 12.06.2015 р. № 6842-17 було надіслано податковим органом на іншу адресу: АДРЕСА_2 та не було отримано позивачем, а 03.08.2015 р. до відповідача повернувся конверт «за закінченням встановленого строку зберігання» /Т.1 а.с. 72/.

29.07.2016 р. відповідачем було складено та направлено позивачу податкову вимогу № 1103-17 про сплату суми боргу, який утворився через невиконання податкового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні від 12.06.2015 р. № 6842-17.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не отримував податкового повідомлення-рішення, а отже, визначене в ньому зобов'язання станом на час складання відповідачем оскаржуваної податкової вимоги не набуло статусу узгодженого, що вказує на порушення відповідачем приписів п. 59.1 ст. 59 ПК України.

Отже, податкова вимога від 29.07.2016 р. № 1103-17 не відповідає вимогам чинного законодавства, є протиправною та підлягає скасуванню.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що при зверненні з адміністративним позовом у цій справі ОСОБА_2 заявляв позовні вимог про скасування вказаної вимоги.

Однак, у відповідності до ч. 2 ст. 11 та ст. 162 КАС України, з метою повного і всебічного захисту порушеного права позивача та застосування способу захисту, передбаченого КАС України, апеляційний суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною і скасувати податкову вимогу від 29.07.2016 р. № 1103-17.

Враховуючи зазначені обставини та докази у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на це, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 січня 2017 року - скасуванню, адміністративний позов - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 січня 2017 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про скасування вимоги - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 29.07.2016 р. № 1103-17.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 19 квітня 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.