Справа № 461/6696/16-а
Суддя: Городецька Л. М.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 461/6696/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2017 Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Городецької Л.М.,

при секретарі Думичі Р.М.,

за участю представників

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Сичова Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Львівської митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови від 23 вересня 2016 року в справі про порушення митних правил №2049/20909/16,

встановив:

17.10.2016 року ОСОБА_3 звернулась в суд з адміністративним позовом до Львівської митниці Державної фіскальної служби України, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення суб'єкта владних повноважень в.о. заступника начальника Львівської митниці Державної фіскальної служби, а саме постанову від 23.09.2016 року в справі про порушення митних правил №2049/20909/16 та закрити провадження у даній справі.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 покликається на те, що відповідачем 23.09.2016 року у справі про порушення митних правил винесено постанову №2049/20909/16, якою визнано позивача винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною 2 статті 469 Митного кодексу України. Позивач вважає зазначену постанову не обґрунтованою та незаконною. Так, ОСОБА_3 зазначає, що при розгляді адміністративних матеріалів відповідач допустив необ'єктивність та неповно з'ясував усі обставини справи. Позивач стверджує, що в оскаржені постанові міститься очевидна невідповідність викладених висновків фактичним обставинам справи. Крім того, вважає, що суб'єктом владних повноважень допущено помилку при кваліфікуванні адміністративного правопорушення, а також пропущено строки притягнення до адміністративної відповідальності.

У заперечені на поданий позов відповідач зазначає, що суб'єкт владних повноважень діяв у порядку, спосіб визначений законом та вважає доводи позову необґрунтованими. Так відповідач стверджує , що у діях позивача наявний склад правопорушення митних правил передбаченого ч.2 ст.469 Митного кодексу України, а постанова про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності є обґрунтованою та прийнята із дотримання встановлених строків.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечує з мотивів викладених у запереченні.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази у їх сукупності, приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом з матеріалів справи 17.09.2014 року близько 07 год. 25 хв. через митний пост «Мостиська» Львівської митниці громадянка України ОСОБА_3 ввезла на митну територію України транспортний засіб марки «Volkswagen Passat» VIN НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 в митному режимі «транзит».

19.04.2014 року ОСОБА_3 у відповідності до ст.192 МК України звернулась до Львівської митниці ДФС з заяво (вх.№16758/13-70-53 від 19.09.2014 року), в якій повідомила про те, що ввезений нею автомобіль був пошкоджений в дорожньо-транспортній пригоді 17.09.2014 року та ремонту не підлягає, відтак позивач зазначала, що не може здійснити вивіз даного транспортного засобу за межі митної території України. На підтвердження цієї обставини позивач подала митному органу довідку №194зн./03/15-2016, видану управлінням превентивної діяльності ГУНП у Львівській області.

23.09.2014 року у відповідь на подане звернення відповідач повідомив ОСОБА_3 про, те що не можливо зробити висновок про повне та безповоротне пошкодження ввезеного нею транспортного засобу та запропоновано позивачу доставити транспортний засіб у пункт пропуску через державний кордон, де надати усі наявні оригінали документів, що підтверджують обставини, у зв'язку з якими транспортний не був своєчасно вивезений за межі митної території України.

28.10.2014 року відповідач листом №13-70-54-23-507, у відповідь на звернення ОСОБА_3 від 21.10.2014 року про припинення режиму транзиту, надав позивачу роз'яснення щодо умов, виконання яких є підставою для прийняття рішення про припинення митного режиму транзиту автомобіля марки «Volkswagen Passat» VIN НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2.

08.02.2016 року позивач надала пояснення Львівській митниці Державної фіскальної служби України про те, що усіх документів, необхідних для припинення митного режиму транзиту автомобіля марки «Volkswagen Passat» VIN НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на момент подання пояснень вона не зібрала, а також повідомила, що даний автомобіль зберігається у с.Суховоля.

07.04.2016 року громадянкою ОСОБА_5 було надано додаткові пояснення до пояснень від 08.02.2016 року. В додаткових поясненнях ОСОБА_3 зазначала, що орієнтовно 16-20.02.2016 року вона прибула в с.Суховоля за місцем проживання громадянина ОСОБА_6, де знаходився її транспортний засіб, з метою його вивезення за межі митної території України. Автомобіля марки «Volkswagen Passat» VIN НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 позивач не виявила, а громадянин ОСОБА_6 пояснити де знаходиться вказаний автомобіль не зміг. Відтак позивач викликала на місце події поліцію та 22.02.2016 року ОСОБА_3 була написана заява до Городоцького відділу поліції про те, що громадянин ОСОБА_6 шахрайським способом заволодів вищевказаним транспортним засобом.

20.05.2016 року Городоцьким відділенням поліції вказана заява зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, реєстраційним №0000361.

Листом Львівської митниці Державної фіскальної служби України від 07.04.2016 №6558/13-70-26/С/29 громадянку ОСОБА_3 викликано до Львівської митниці ДФС з для надання пояснень щодо не вивезення автомобіля «Volkswagen Passat» VIN НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2, але на призначений час не з'явилась.

З врахуванням викладених вище обставин, які не заперечуються позивачем, відповідачем 26.09.2016 року прийнято постанову, якою громадянку ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною 2 статті 469 Митного кодексу України та накладено стягнення у виді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 850 гривень.

Правомірність згаданої вище постанови оспорює позивач судовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 469 Митного кодексу України зміна стану товарів, митне оформлення яких не закінчено, або товарів, що перебувають на тимчасовому зберіганні під митним контролем на складі тимчасового зберігання, на складі організації - отримувача гуманітарної допомоги або на митному складі, користування та розпорядження ними без дозволу органу доходів і зборів, а так само невжиття передбачених частиною четвертою статті 204 цього Кодексу заходів щодо товарів, строк тимчасового зберігання яких під митним контролем на складі тимчасового зберігання, на складі організації - отримувача гуманітарної допомоги або на митному складі закінчився, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Умови та порядок пропуску та оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов'язаних зі здійсненням підприємницької діяльності, регулюється розділом XII Митного кодексу України.

Відповідно до статті 380 Митного кодексу України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов'язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

При цьому тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно тими громадянами, які ввезли їх в Україну, для їх особистих потреб, не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектовані, а також відчужені чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Крім того, частиною п'ятою цієї ж статті на особу, яка тимчасово ввезла транспортний засіб особистого користування, покладено обов'язок вивезти за межі митної території України з дотриманням строків, установлених відповідно до вимог цього Кодексу, цей транспортний засіб, або помістити у митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування чи оформити для вільного обігу на митній території України за умови сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Таким чином, на особу покладається обов'язок вчинити низку дій з метою дотримання вимог законодавства України.

Сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і митними органами з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, є митними формальностями (пункт 29 статті 4 Митного кодексу України).

Виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення визначається як митне оформлення (пункт 23 статті 4 Митного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України.

Частиною четвертою статті 255 Митного кодексу України визначено, що митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму.

Таким чином, невиконання особою дій, визначених законодавством України, унеможливлює надання митним органом дозволу на користування та/або розпорядження товарами, щодо яких здійснюється митне оформлення. Митне оформлення в такому випадку не може вважатись закінченим.

Для кваліфікування дій особи за частиною 2 статті 469 Митного кодексу України, уповноваженому органу слід встановити факт відчуження чи передачі у володіння, користування або розпорядження іншим особам транспортних засобів особистого користування, ввезених особами-резидентами.

Як слідує з пояснень позивача, 17.09.2014 року вона керувала транспортним засобом «Volkswagen Passat» VIN НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2, коли близько 8 год. 30 хв. на автодорозі Львів-Шегині на території Городоцького району Львівської області, інший водій - ОСОБА_6, керуючи своїм автомобілем, вчинив зіткнення з її автомобілем. Позивач стверджує, що після оформлення зазначеної дорожньо-транспортної пригоди працівниками поліції, ОСОБА_6, який визнав себе винним у порушенні правил дорожнього руху та скоєнні дорожньо-траснпортної пригоди, запропонув їй залишити транспортний засіб «Volkswagen Passat» VIN НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 у себе на зберігання, на що позивач погодилась. Зазначене підтверджується як письмовими пояснення позивача від 07.04.2016 наданих митному органу так і заявою до Городоцького відділу поліції.

Суд враховує те, що позивач потребувала медичної допомоги після дорожньо-транспортної пригоди та змушена була погодитись на таку пропозицію за таких обставин. Разом з тим, суду не зрозуміло, а позивач не зміг пояснити, чому протягом 2014 року по лютий 2016 року нею не вчинялось заходів щодо повернення транспортного засобу «Volkswagen Passat» VIN НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 у її законне володіння. При цьому суд зазначає, що позивач не повідомляла митний орган про те, що вона передала транспортний засіб на зберігання обмежившись лише зазначенням населеного пункту, де перебуває такий автомобіль.

Враховуючи викладені обставини та факт необґрунтованого невжиття позивачем впродовж тривалого часу заходів щодо повернення у її володіння автомобіля «Volkswagen Passat» VIN НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 суд приходить до висновку про те, що в діях позивача наявний склад правопорушення передбачений ч.2 ст. 469 Митного кодексу України, а саме розпорядження товаром, митне оформлення якого незакінчене, шляхом передачі його третім особам без отримання дозволу митного органу.

Щодо покликань позивача на пропуск митним органом строку для притягнення до адміністративної відповідальності, то суд зазначає, що такий є непропущеним, так як згідно матеріалів справи позивач вперше повідомив Львівську митницю Державної фіскальної служби України про передачу транспортного засобу «Volkswagen Passat» VIN НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 на зберігання третім особам лише 07.04.2016 року. Постанова про притягнення громадянки ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності прийнята відповідачем 26.09.2016 року, відтак Львівською митницею Державної фіскальної служби дотримано строків встановлених ст.467 Митного кодексу України.

Крім того, не підлягає задоволенню позовна вимога ОСОБА_3 про закриття провадження у адміністративній справі. Відповідно до ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що при задоволенні адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання не чинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача коштів; тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Пунктом 3 ч.1 ст. 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що постанову іншого органу по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Стаття ж 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення вказує, що орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд зазначає, що у даному спорі суд перевіряє лише дотримання процедури та законності прийняття постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності митним органом, а питання про закриття провадження у справі за адміністративними матеріалами про вчинення адміністративного правопорушення належить до дискреційних повноважень суб'єкта владних повноважень в рамках розгляду цієї справи.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи викладені обставини, суд констатує, що відповідачем доведено правомірність його дій та законність прийнятого ним рішення. Водночас, позивач не надав суду доказів, які б спростовували висновки Львівської митниці ДФС, а відтак суд вважає оскаржену постанову відповідача №2049/20909/16 від 23.09.2016 року про порушення митних правил законною та обґрунтованою.

Керуючись ст. 17,159,161,162,167 КАС України, суд, -

постановив:

у задоволенні адміністративно позову ОСОБА_3 до Львівської митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови від 23 вересня 2016 року в справі про порушення митних правил №2049/20909/16 - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 10 днів з дня її проголошення. У разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Л.М.Городецька