Справа № 815/1046/17
Суддя: Стеценко О. О.
Дата ухвалення: 2017-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 815/1046/17
У Х В А Л А

14 квітня 2017 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Стеценко О.О.

за участю секретаря - Філімоненко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду клопотання представника третьої особи Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Інвестбанк» про закриття провадження по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Інвестбанк» ОСОБА_2, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Інвестбанк» про визнання протиправним рішення, зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Інвестбанк» ОСОБА_2, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Інвестбанк» про визнання протиправним рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_2 щодо відмови у включенні вкладника ПАТ «КБ «Інвестбанк» ОСОБА_1 до Загального реєстру вкладників ПАТ «КБ «Інвестбанк», які мають право на відшкодування за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, зобовязання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_2 надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про вкладника ОСОБА_1, якій необхідно здійснити виплати відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «КБ «Інвестбанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, зобовязання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснити відшкодування коштів за вкладом ОСОБА_1 згідно договору банківського вкладу Д8 №2635/09828/01/840/1 від 21 жовтня 2016 року за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Інвестбанк» до судового засідання не зявився, подав до канцелярії суду клопотання про закриття провадження по справі у звязку з тим, що зазначену справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

В обґрунтування зазначеного клопотання, представником третьої особи зазначено, що в даній справі, спір стосується оскарження фізичною особою, яка є вкладником, дій уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо не включення до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами. Такі спірні правовідносини регулюються розділом V Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452.

Так, розглядаючи вимоги позивача, що стосуються включення до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом, які мають місце у справі, суд має встановити наявність відповідного боргу банку перед позивачем, як підстави для такого включення. Тобто, фактично підлягає перевірці правомірність майнових вимог особи до субєкта господарювання банку, що не характерно для адміністративного суду.

Виходячи із аналізу вказаних норм та враховуючи положення ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, представник третьої особи вважає, що на спори які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку не поширюється юрисдикція адміністративних судів. За таких обставин спір, що виник між сторонами повинен розглядатись за правилами господарського судочинства.

Посилаючись на висновки Верховного Суду України у постановах від 16.02.2016 року у справі № 826/2043/15 та від 15.06.2016 року у справі №826/20410/14, та враховуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, представник третьої особи вважає, що провадження по справі підлягає закриттю у звязку з тим, що дану справу належить розглядати в порядку господарського судочинства.

В судовому засіданні позивач та представник позивача заперечували проти задоволення клопотання представника третьої особи про закриття провадження по справі, оскільки вважали, що справа підлягає розгляду Одеським окружним адміністративним судом в порядку адміністративного судочинства.

Відповідачі до судового засідання не зявились, про день та час судового розгляду були повідомлені належним чином та своєчасно. Жодних клопотань про відкладення судового засідання або розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило.

Розглянувши письмове клопотання представника третьої особи, вислухавши думку позивача та представника позивача, вивчивши матеріали справи в частині заявленого клопотання, судом встановлено наступне.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Головною ознакою публічно-правових спорів є участь у них хоча б однією із сторін суб'єкта владних повноважень.

Необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій та повноважень, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Згідно п. 25 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 від 20 травня 2014 року «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», відповідно до частин першої та другої статті 3 Закону України № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» усі або частина повноважень Фонду, визначені цим Законом, можуть бути делеговані одній або кільком уповноваженим особам Фонду.

Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.

У зазначених правовідносинах спір виник між фізичною особою та Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Інвестбанк», Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (юридичними особами публічного права, які виконують делеговані повноваження), між цими сторонами не існують ніяких договірних або інших господарських правовідносин, а тому за своєї суттю він є публічно-правовим, а не господарським, як про це зазначив суд першої інстанції.

Позивач не звертається до банку та не заявляє будь-яких вимог щодо банкрутства банку, який у таких спорах є стороною.

Щодо посилання представника третьої особи на правову позицію Верховного Суду України, згідно якої на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Аналізуючи ч.3 ст.2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст.1 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та п.6 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» можна погодитись з тим, що спори, які виникають з правовідносин врегульованих цими статтями, учасниками яких є фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності, мають розглядатись за правилами господарського судочинства господарськими судами.

Однак, ці правовідносини мають бути господарськими за своїм змістом. Тобто, з однієї сторони фізична особа-кредитор, що не є суб'єктом підприємницької діяльності, у справах щодо ініціювання процедури банкрутства та в інших випадках передбачених законодавством, а з іншої сторони Банк.

У спорах між вкладниками (фізичними особами без статусу підприємця) з уповноваженими особами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стосовно оскарження відмови у включенні в перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом, сторонами є фізична особа і Фонд.

Спір між ними виник не з договірних відносин. При цьому, відповідно до законодавства, Фонд не є правонаступником Банку.

Згідно ч.3 ст.2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про банки та банківську діяльність» цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

Метою цього Закону є правове забезпечення стабільного розвитку і діяльності банків в Україні і створення належного конкурентного середовища на фінансовому ринку, забезпечення захисту законних інтересів вкладників і клієнтів банків, створення сприятливих умов для розвитку економіки України та підтримки вітчизняного товаровиробника.

Положеннями п.6 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Господарським судам, згідно ст.12 Господарського процесуального кодексу України, підвідомчі справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Ліквідація зазначеної юридичної особи не пов'язана із визнанням її банкрутом у порядку, встановленому Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Закони України «Про банки і банківську діяльність» та «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначають різні підстави та порядок припинення юридичних осіб, а також уповноважують різних суб'єктів на здійснення відповідної процедури.

Так, відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» підставою для відкриття ліквідаційної процедури є постанова господарського суду про визнання боржника банкрутом. Банкрутом є боржник, неспроможність якого виконати свої грошові зобов'язання встановлена господарським судом.

Натомість, відповідно до ч.1 ст.34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у разі отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Згідно ч.6 ст.77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Перелік підстав для віднесення банку до категорії неплатоспроможних наведений у ст.76 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Вказана норма права пов'язує віднесення банку до категорії неплатоспроможних із наявністю у його діяльності певних порушень, які не обов'язково полягають у неможливості виконати зобов'язання перед вкладниками та іншими кредиторами.

Таким чином, ліквідація банку здійснюється з інших підстав та за іншою процедурою, ніж визнання юридичної особи банкрутом господарським судом у порядку, встановленому Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Як зазначалось вище, господарським судам підвідомчі справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

З огляду на те, що відносно ПАТ «Комерційний банк «Інвестбанк» не порушено та, відповідно до ч.6 ст.77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», не могло бути порушено справу про банкрутство, суд дійшов висновку, що даний спір не належить до підвідомчості господарського суду.

Також, суд враховує ту обставину, що позивачем у позові не ставиться питання щодо протиправності дій Банку по відшкодуванню коштів з рахунку, відкритого на ім'я позивача за відповідною угодою.

Таким чином, зважаючи на те, що ліквідація неплатоспроможних банків здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а не через процедуру банкрутства), беручи до уваги суб'єктний склад сторін (якщо позивачем виступає фізична особа, а відповідачем уповноважена особа, як суб'єкт владних повноважень) та на специфіку правового статусу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у цих правовідносинах (який містить елементи здійснення владних управлінських функцій), даний спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Позивач не є суб'єктом підприємницької діяльності, отже отримавши ухвалу про закриття провадження у справі з підстав непідсудності цього спору адміністративним судам, буде позбавлений можливості реалізувати своє право на судовий захист шляхом звернення з таким позовом до господарського суду тому, що таке право на звернення до господарського суду має бути встановлене законодавчими актами.

Також, суд зазначає, що на даний час відсутнє закріплене законодавчими актами право фізичних осіб, що не є суб'єктами підприємницької діяльності, на звернення з таким позовом до господарського суду.

У звязку з викладеним суд дійшов висновку про необґрунтованість клопотання представника третьої особи про закриття провадження по справі, у звязку з чим відмовляє в його задоволенні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 157, 160,165 України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання представника третьої особи Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Інвестбанк» про закриття провадження по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Інвестбанк» ОСОБА_2, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Інвестбанк» про визнання протиправним рішення, зобовязання вчинити дії відмовити.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї може бути включені до апеляційної чи касаційної скарги на постанову чи ухвалу суду, прийняту за наслідками розгляду справи.

Суддя Стеценко О.О.