Справа № 336/1013/17
Суддя: Зарютін П. В.
Дата ухвалення: 2017-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАІНИ
336/1013/17
2-а/336/124/17
24 квітня 2017 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Зарютіна П.В.,
при секретарі Чернишовій І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій протиправними, скасування протоколу засідання комісії та стягнення одноразової грошової допомоги, -
Заявник звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що він є особою, якій 22.06.2016 року встановлено статус інваліда війни 3 групи, внаслідок поранення і захворювання, повязаних з виконанням обов`язків військової служби, в країнах де велись бойові дії.
Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії МОУ від 13.05.2016 року у позивача підтверджено множинні вогнепальні поранення голови, обох рук, контузія головного мозку у 1980 році, поранення (контузія) та захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
10.11.2016 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про направлення особистих документів до МОУ для прийняття рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року.
13.01.2017 року згідно витягу з протоколу засідання комісії позивачу було повернуто документи на підставі відстуності документів, що свідчать про причину та обставини поранення.
Згідно із ч. 1 п. 6 Порядку, затвердженого Постановою КМУ № 975, одноразова грошова допомога у разі встановлення військовослужбовцю 3 групи інвалідності призначається і виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, тому розмір одноразової грошової допомоги позивачу складає: 1450 грн. х 150 = 217 500,00 грн.
Позивач вважає протокольне рішення Комісії МОУ від 13.01.2017 року таким, що не відповідає вимогам ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме - безпідставне вимагання від позивача документального підтвердження про причину та обставини поранення (контузії, гтравми або каліцтва). З наданих позивачем до комісії документів, а саме військового квитка серії НОМЕР_1 вбачається, що він проходив військову службу та був звільнений у запас відповідно до Наказу ГК СВ ЗСУ № 339 від 26.11.2004 року, тобто за закінченням строку служби, а не за вироком суду. Тобто інформація щодо непритягнення позивача до кримінальної відповідальності у період отримання травми була наявна у матеріалах поданої ним заяви до комісії.
На підставі викладеного позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо непризначення йому одноразової грошової допомоги у звязку із настанням інвалідності 3 групи, внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаних з виконанням ним обовязків військової служби, скасувати п. 5 Протоколу засідання комісії МОУ з розгляду питань повязаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 2 від 13.01.2017 року та стягнути з відповідача на користь позивача одноразову грошову допомогу у розмірі 217500,00 грн., а також витрати на правову допомогу у сумі 800 грн.
У судовому засіданні представник позивача наполіг на позові за вищевказаними підставами, а представник відповідача на позов заперечив, вказуючи на законність та обгрунтованість дій, що оскаржуються.
Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач є особою, якій встановлено статус інваліда війни ІІІ групи, що підтверджується посвідченням та довідкою МСЕК.
Згідно протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії МОУ № 2070 від 13.05.2016 року у позивача було виявлено множинні вогнепальні поранення голови, обох рук, контузія головного мозку у 1980 році, поранення (контузія) та захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
10 листопада 2016 року позивач звернувся до Запорізького обласного військового комісаріату з заявою про надіслання особистих документів до Міністерства оборони України для прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ від 25.12.2013 року.
13 січня 2013 року відповідно до витягу з протоколу комісії з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, розглянувши подані документи позивача комісія дійшла висновку про необхідність їх повернення на доопрацювання, оскільки відсутні документи, що свідчать про причини та обставини поранення (контузія, травми та каліцтва).
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач і звернувся до суду з адміністративним позовом у даній справі.
Суд, вирішуючи спір між сторонами, виходить з наступного.
Приписами частини п`ятої статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державною і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється у відповідності до Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон № 2011-ХІІ).
Відповідно до статті 41 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Соціальним захистом військовослужбовців, відповідно до статті 1 Закону №2011-ХІІ, є діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до частин другої, шостої, дев`ятої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року № 975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок № 975).
Згідно п. 6 Порядку одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі, зокрема, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Згідно п. 11 Порядку, військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:
заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;
довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Як вбачається з протоколу комісії документи направлені до Міністерства оборони за заявою позивача були повернуті на дооформлення у зв`язку з відсутність серед них документу, що свідчать про причини та обставини поранення (контузія, травми та каліцтва).
Так, згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії № 2070 від 13.05.2016 року встановлено, що множинні вогнепальні поранення голови, обох рук, контузія головного мозку у 1980 році, поранення (контузія) та захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Згідно довідки МСЕК від 22.06.2016 року позивачу встановлено третю групу інвалідності та зазначено, що поранення (контузія), пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
В свою чергу, відповідно до висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 05.05.2016 року №1149/Ж встановлено, що рубці на тілі позивача є наслідком гоєння ран, що могли утворитися внаслідок осколочних поранень, які виникли внаслідок розривної дії снаряду та могли бути спричинені в період проходження служби під час виконання бойових дій в 1980 році.
Отже, вбачається, що поранення (контузія) та захворювання, які стали причиною інвалідності, так, пов`язані з виконанням саме обов`язку ведення військової служби та могли мати місце під час виконання бойових дій в 1980 році, а не скоєння злочину, правопорушення, або самостійного нанесення собі тілесних ушкоджень.
Відповідно до п. 12, 13 Порядку, призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Між тим, відповідачем пакет документів стосовно призначення позивачу одноразової допомоги у разі настання інвалідності не розглядався, та рішення по ньому не приймалось. На думку суду, вказаний пакет документів був повернутий на дооформлення з формальних підстав, крім того, відповідач як суб`єкт владних повноважень та розпорядник інформації стосовно колишніх військовослужбовців не позбавлений можливості додатково отримати інформацію, яка має значення для вирішення питання щодо можливості призначення позивачу одноразової допомоги.
Відтак, суд вважає, що протиправними є дій відповідача щодо повернення пакету документів позивача на дооформлення.
В свою чергу, зважаючи на те, що відповідачем не було розглянуто подані позивачем документи на призначення одноразової допомоги із прийняттям відповідного висновку, а розпорядником коштів не отримувався пакет документів та не приймалось рішення щодо можливості призначення одноразової допомоги позивачу, передчасними є вимоги стосовно стягнення з відповідача одноразової допомоги у зв`язку з встановленням позивачу інвалідності ІІІ групи.
Суд зазначає, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень зокрема з боку органів державної влади, при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Тобто, звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав фізичної особи та породжує контроль за правомірністю прийняття суб`єктом владних повноважень рішення або вчинення певних дій.
При цьому, судовий орган не може брати на себе обов`язок по захисту прав особи на майбутнє або вирішенню в односторонньому порядку питань, які відносяться до повноважень органів державної влади та які ними не вирішувались.
Отже, з огляду на невирішення Департаментом фінансів Міністерства оборони України у визначеному законодавством порядку, питання про можливість призначення позивачу одноразової грошової допомоги, суд вважає безпідставними вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити такі дії.
Між тим, відповідно до ч.2 ст.11 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Як було встановлено, у межах спірних правовідносин відповідачем було порушено право позивача на належний розгляд його заяви та документів про призначення одноразової грошової допомоги, що в свою свідчить про необхідність зобов`язання відповідача вчинити такі дії.
За викладених обставин, суд приходить до висновку про необхідність прийняття рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу суд вважає необхідним зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України витрати, пов`язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.
Частина третя цієї статті визначає, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
В силу ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Стаття 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»встановлює, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.
Окрім того, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.
Суд критично оцінює розрахунок витрат на правову допомогу, оскільки він складений одноособово представником позивача, який заінтересований в результатах розгляду питання про стягнення вказаних витрат, отже такий розрахунок не може бути доказом підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.
Таким чином позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 9-12, 41, 99, 100, 158, 160-163, 167 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій протиправними, скасування протоколу засідання комісії та стягнення одноразової грошової допомоги - задовольнити частково.
Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на підставі його заяви від 10.11.2016 року та доданих до неї документів та на підставі приписів Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.12.2013 року №975 та прийняти відповідне рішення.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Міністерства оборони України на користь державного бюджету Шевченківського району м. Запоріжжя судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн.
Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя П.В. Зарютін

24.04.17