Справа № 489/5104/16-а
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2017 р.м.ОдесаСправа № 489/5104/16-а

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Кокорєв В.В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.,

суддів - Бойка А.В.,

- Яковлєва О.В.,

при секретарі - Осавуляк О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департамента патрульної поліції Національної поліції України, інспектора патрульної служби Корінь Віталія Олександровича про визнання дій неправомірними та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2016 року ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2, позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила суд:

- визнати дії інспектора патрульної служби 1 роти 3 батальйону УПП лейтенанта поліції Коріня В.О. щодо складання постанови у справі про адміністративне правопорушення від 06 жовтня 2016 року серії АР №041669 відносно позивача та притягнення до адміністративної відповідальності неправомірними;

- постанову від 06 жовтня 2016 року серії АР №041669 скасувати, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що її було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП, з вказаною постановою не погоджується, вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, ОСОБА_2, звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

06 жовтня 2016 року інспектором роти 1 батальйону 3 УПП в м. Миколаєві лейтенантом поліції Корінь В.О. було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР №041669, за якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП.

Встановлено, що позивачка в місті Миколаєві на перехресті вул. 9-а Поперечна та вул. Фрунзе не надала переваги у русі транспортному засобу, що рухався по головній дорозі, чим порушила п.16.11 ПДР України.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що вина позивача у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП України, доведена відповідачем. Працівниками поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, зафіксовано відео регістратором ДП 3965, що є належним доказом у справі.

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції таким, що відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, КУпАП та Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказується на те, що відповідачем належних доказів однозначного підтвердження вчинення нею правопорушення не надано, постанова патрульного поліцейського також їх не містить. До того ж, апелянт зазначає, що в постанові не вказано якому саме транспортному засобу вона не надала перевагу. Крім того, в апеляційній скарзі зазначено, що інспектор патрульної служби не мав повноважень в даному випадку складати спірну постанову, оскільки сам був учасником дорожнього руху. Апелянт також вважає, що суд першої інстанції не вмотивував неприйняття до уваги показання свідка ОСОБА_5

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта з огляду на наступне.

Щодо доводів апелянта про відсутність належних доказів однозначного підтвердження вчинення позивачкою правопорушення колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 16.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 визначено, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Відповідно до ч.2 ст. 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка 06 жовтня 2016 року о 07 год. 40 хв. керуючи транспортним засобом марки «HYUNDAI IX35», державний номерний знак НОМЕР_1, на перехресті вул. 9 Поперечної та вул. Фрунзе міста Миколаєва, не надала перевагу в русі транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, в результаті чого порушила п.16.11 ПДР України. Дані обставини підтвердженні копією постанови про адміністративне правопорушення серії АР № 041669 від 06 жовтня 2016 року та відеозаписом з відео реєстратору, який містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч.3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті та іншого, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис обставин вчинення адміністративного правопорушення.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегією суддів встановлено, що вищезазначені вимоги Закону відповідачем при складенні оскаржуваної постанови дотримані, оскільки в спірній постанові ним зазначено про застосування технічного приладу (відеорегістратору ДП 3965).

Під час апеляційного розгляду справи було здійснено перегляд вищевказаного відеозапису, з якого видно, що транспортний засіб марки «HYUNDAI IX35», державний номерний знак НОМЕР_1, рухався по другорядній смузі, на якій перед перехрестям вулиць 9 Поперечна та Фрунзе був встановлений знак 2.1 «дати дорогу», незважаючи на це позивачка виїхала на перехрестя здійснюючи поворот праворуч, при цьому не надала перевагу в русі автомобілю патрульної поліції, який рухався по головній дорозі та вже знаходився на перехресті. Після цього автомобіль марки «HYUNDAI IX35», державний номерний знак НОМЕР_1, був зупинений позивачкою.

Таким чином, на думку колегії суддів, доводи апелянта щодо відсутності належних доказів однозначного підтвердження вчинення позивачкою правопорушення спростовуються матеріалами справи.

Також колегія суддів не приймає до уваги посилання позивачки в апеляційній скарзі на те, що інспектор поліції не мав повноважень виносити постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки теж був учасником дорожнього руху, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Згідно ч.1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 122 та ст. 126 Кодексу.

Пунктом 1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» завданнями поліції є, зокрема, надання поліцейських послуг у сфері забезпечення публічної безпеки і порядку.

Аналізуючи вищевикладені норми законодавства та обставини справи, колегія суддів зазначає, що поліцейські, виконуючи свої обов'язки, правомірно зупинили транспортний засіб марки «HYUNDAI IX35», після встановлення ними порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху.

Більш того, колегія суддів вважає, що в даному випадку не реагування поліцейськими на порушення позивачем Правил дорожнього руху, свідчило б про неналежне виконання своїх обов'язків, визначених Законом України «Про Національну поліцію».

Випадки розгляду справ про адміністративні правопорушення уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення визначені ст. 258 КУпАП, в інших випадках справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем вчинення правопорушення, відповідно до ст. 276 КУпАП.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі №5-рп/2015 словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у ст.ст. 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Положення ч.1 ст. 276 КУпАП, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.1-3 ст. 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 70, 77, ч. 3 ст. 85, ст. 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, ч. 1 ст. 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, ст. 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в ч. 3 ст. 238) ч. 3 ст. 109, ст.ст. 110, 115, ч. 1, 3 і 5 ст. 116, ч. 3 ст. 116-2, ч.ч. 1 і 3 ст. 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), ст.ст. 118, 119, ст.ст. 134, 135, 185-3, ст. 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), ст. 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до ч.5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, на законодавчому рівні позивачу надано право під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення оспорити допущене порушення й адміністративне стягнення та вимагати від уповноваженої посадової особи органу поліції скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 256 КУпАП.

Однак, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивач не заявляла клопотання про перенесення розгляду справи у зв'язку з необхідністю надання додаткових доказів, ознайомлення з матеріалами справи або надання правової допомоги, тому не можна говорити про порушення його прав у результаті розгляду справи на місці зупинки.

Водночас матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 отримала під підпис копію спірної постанови про накладення штрафу та письмово не висловила жодних зауважень про того, що не погоджується з інкримінованим правопорушенням. Крім того, права особи - правопорушника передбачені ст. 268 КУпАП були озвучені працівником поліції, що також підтверджується відеозаписом.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення відповідає вимогам діючого законодавства.

Довід апелянта про те, що частину процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме роз'яснення прав позивача, визначених ст. 268 КУпАП, здійснив інший інспектор поліції, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки це ніяким чином не порушило прав позивачки та не призвело до неправильного вирішення справи. При цьому колегія суддів враховує, що обидва поліцейських мають однакові повноваження, крім того сам факт роз'яснення позивачці її прав під час розгляду даної адміністративної справи, самою позивачкою не заперечується.

Також колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що в оскаржуваній постанові не зазначено, якому саме автомобілю не було надано перевагу у русі, оскільки такі дані також зафіксовані відеозаписом відео реєстратора, який було належним чином оформлено та зазначено в постанові серії АР №041669 від 06 жовтня 2016 року. Крім того, такий аргумент апелянта не є суттєвим та не спростовує обставини справи, оскільки з відеозапису вбачається, що це був саме автомобіль патрульної поліції.

В свою чергу, колегія суддів вважає за необхідним зазначити, що доводи надані ОСОБА_2 в апеляційній скарзі та під час розгляду справи в судовому засіданні Одеського апеляційного адміністративного суду щодо неналежного дослідження судом першої інстанції доказів та пояснень свідка ОСОБА_5 колегія суддів до уваги не приймає та вважає їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки у показаннях свідка ОСОБА_5 містяться розбіжності з встановленими обставинами справи, що в результаті ставить під сумнів правдивість наданих ним показань, у зв'язку з чим на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги ці покази.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не порушено передбаченої діючим законодавством процедури притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, дотримано вимоги щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування всіх обставин справи та визнання її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, що є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись, ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Т.М. Танасогло

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Яковлєв