Справа № П/811/1766/16
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2017-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2017 року справа № П/811/1766/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Притули К.М.

за участю секретаря: Потєхіної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за позовом Державного підприємства "Дослідне господарство "Ставидлянське" Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України до Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення, -

в с т а н о в и в:

Державне підприємство "Дослідне господарство "Ставидлянське" Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України (далі по тексту - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Олександрійської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Кіровоградській області (далі по тексту - відповідач), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення рішення від 30.11.2016 року №.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Відповідачем до суду подано заперечення на позовну заяву у відповідності до якого позовні вимоги ним не визнаються у повному обсязі, оскільки позовні вимоги необґрунтовані, а оскаржуване рішення, прийнято у відповідності до норм діючого законодавства України.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що Олександрійською ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області було проведено планову виїзну перевірку ДП "Дослідне господарство "Ставидлянське" Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2013 року по 30.09.2016 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 30.09.2016 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 30.09.2016 року, результати якої оформлено актом перевірки №305/11-26-14-02/3137302 від 21.11.2016 року (а.с.12-68).

В ході перевірки, серед інших, встановлено порушення пп.57.1-1.1, пп. 57.1-1.2 п.57.1-1 ст. 57 Податкового кодексу України при виплаті дивідендів за період з 01.01.2015 по 30.09.2016 не нараховано та не сплачено до державного бюджету авансові внески з податку на прибуток на загальну суму 930474,00 грн., в тому числі за 2015 року 274779,00 грн., 9 місяців 2016 року 655695,00 грн.

На підставі акту перевірки та за виявленими порушеннями, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 30.11.2016 року №001221402, яким збільшено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток на 1 163 092,50 грн. ( в т.ч. основний платіж 930474,00 грн. та штрафні санкції 232618,50 грн.) (а.с.11).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.3. та п. 3.1. Статуту позивач є державним підприємством, що діє на основі державної форми власності, як самостійний суб'єкт господарювання, створеним Національною академією аграрних наук України, як органом по управлінню державним майном (а.с.70-82).

Перевіряючи відповідність спірного рішення суб'єкта владних повноважень вимогам ч.3 ст. 2 КАС України, суд зазначає, що правовідносини з приводу справляння авансових внесків з податку на прибуток регулюються ст.57-1 Податкового кодексу України.

При цьому, запроваджені законодавцем правила обчислення авансових внесків з податку на прибуток застосовуються виключно до випадків виплати платником податків дивідендів.

В силу спеціального застереження, наявного у змісті п.п.57-1.2 ст. 57-1 Податкового кодексу України, це положення поширюється також на державні некорпоратизовані, казенні або комунальні підприємства, які зараховують суми дивідендів у розмірі, встановленому органом виконавчої влади, до сфери управління якого належать такі підприємства, відповідно до державного або місцевого бюджету.

Отже, законодавець запровадив правило, згідно з яким податковий обовязок нарахування авансового внеску з податку на прибуток виникає лише у тих правовідносинах, де здійснюється виплата дивідендів.

Пунктами 4.28 та 7.6. Статуту ДП "Дослідне господарство "Ставидлянське" визначено, що доходи, (прибутки), одержані Господарством, використовуються для проведення наукових досліджень, розвитку матеріально - технічної бази і соціальної бази господарства, а також на інші цілі, що визначені цим Статутом. Узагальнюючим показником фінансових результатів господарської діяльності Господарства є прибуток (дохід). Чистий прибуток, який залишається після сплати передбачених законодавством податків та інших платежів до бюджету, залишається у повному розпорядження господарства і використовується ним цілі, визначені статутом.

Суд зауважує, що за визначенням п.14.1.49 ст.14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дивіденди - платіж, що здійснюється юридичною особою - емітентом корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів чи інших цінних паперів на користь власника таких корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів та інших цінних паперів, що засвідчують право власності інвестора на частку (пай) у майні (активах) емітента, у зв'язку з розподілом частини його прибутку, розрахованого за правилами бухгалтерського обліку.

Отже, необхідною умовою визначення платежу дивідендами, при застосування для цілей оподаткування, необхідна наявність у власника щодо створеної ним юридичної особи корпоративних прав на частку (пай) у майні (активах).

У ході розгляду справи судом встановлено, що у спірних правовідносинах платник нараховував та відображав у документах обовязкової податкової звітності не дивіденди, а частину чистого прибутку (доходу), тобто платіж, який відносно позивача введений в дію ч.1 ст.11-1 Закону України «Про управління обєктами державної власності».

Суд окремо звертає увагу, що в положеннях ч.5 ст.11 та ст.11-1 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» законодавцем чітко і однозначно встановлені як випадки, коли частина чистого прибутку (доходу) субєкта господарювання спрямовується на виплату дивідендів, так і випадки, коли частина чистого прибутку (доходу) суб'єкта господарювання сплачується до бюджету безвідносно до виплати дивідендів.

При цьому, у першому з наведених випадків (слід розуміти, коли частина чистого прибутку (доходу) суб'єкта господарювання спрямовується на виплату дивідендів) виплати відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» обрахування розміру платежу відбувається за підсумками календарного року, на звітного податкового кварталу, півріччя тощо, тобто не за наслідками звітних податкових періодів з податку на прибуток.

Таким чином, у будь-якому разі на момент виникнення спірних правовідносин відсутні достатні юридичні підстави для ототожнення таких платежів як виплата дивідендів та виплата частини чистого прибутку (доходу).

Правове регулювання спірних правовідносин змінилось лише з дати набрання чинності Законом України від 21.12.2016р. №1797-VIII, яким п.14.1. 49 ст. 14 Податкового кодексу України був доповнений новим абз.2 наступного змісту: «Для цілей оподаткування до дивідендів прирівнюється також платіж у грошовій формі, що здійснюється юридичною особою на користь її засновника та/або учасника (учасників) у зв'язку з розподілом чистого прибутку (його частини)».

Зважаючи на приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція), ст.ст. 6, 8, 19, 62, 129 Конституції України ст.8 КАС України, Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, ст.4 Податкового кодексу України, а також рішення Європейського суду з прав людини у справі Щокін проти України (2010 рік, заяви № 23759/03 та № 37943/06) та у справі Серков проти України (2011 рік, заява 39766/05) (у яких сформульовано правило тлумачення на користь платника податків усіх сумнівів стосовно розуміння змісту норм закону та оцінки обставин фактичної дійсності), суд доходить до висновку, що у позивача не виникало податкового обовязку з виплати авансового платежу з податку на прибуток, бо платником не нараховувались та не виплачувались дивіденди.

Згідно розрахунку долученого до матеріалів справи, судом встановлено, що до позивача застосовано штрафну санкцію на підставі п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України.

Так, у силу приписів зазначеної статті кодексу штрафні (фінансові) санкції підлягають застосуванню у разі самостійного визначення контролюючим органом податкового зобовязання платника податків, що за правилами п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України відбувається, зокрема, у разі виявлення факту заниження податкового зобовязання.

Однак, за своєю правовою суттю та змістом запроваджений ст. 57-1 Податкового кодексу України обовязковий публічний платіж у вигляді авансового внеску з податку на прибуток є сплатою податку наперед (тобто до настання визначеного законом строку), а відтак, не узгоджується з визначенням податкового зобов'язання згідно з п.14.1. 156 ст. 14 Податкового кодексу України, що обєктивно унеможливлює заниження податкового зобов'язання з податку на прибуток до завершення відповідного звітного податкового періоду.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Підсумовуючи викладене вище в сукупності, суд зазначає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень за правилами ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України не довів юридичної правильності і фактичної обґрунтованості спірного рішення.

Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, а отже підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.86, 94, 159-163, 167 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення, прийняте Олександрійською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 30.11.2016 року № НОМЕР_1 на підставі акту перевірки № 305/11-26-14-02/31373027 від 21.11.2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області судовий збір в розмірі 17486,38 грн. на користь Державного підприємства "Дослідне господарство "Ставидлянське" Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України.

Постанова відповідно до ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_1