Справа № 641/1303/17
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 р.Справа № 641/1303/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Кононенко З.О.

Суддів: Пянової Я.В. , Бондара В.О.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Слобожанського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Харкова на постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.03.2017р. по справі № 641/1303/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова

про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинення дій,

ВСТАНОВИЛА:

28.02.2017 року позивач, ОСОБА_1, звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії управління, щодо встановлення щомісячного довічного утримання судді у відставці в розмірі 80%, без урахування роботи в органах прокуратури, в період з 19.04.1994 року по 19.03.2001 року, що становить 06 років 11 місяців та військової служби в період з 24.04.1985 року по 17.05.1987 року, що становить 02 роки 23 дні;

- зобов'язати управління зарахувати позивачу в стаж роботи, який дає право на відставку та на отримання довічного грошового утримання, роботу в органах прокуратури, в період з 19.04.1994 року по 19.03.2001 року, що становить 06 років 11 місяців, та військової служби в період з 24.04.1985 року по 17.05.1987 року, що становить 02 роки 23 дні;

- зобов'язати управління починаючи з 15 грудня 2016 року, нарахувати та виплачувати позивачу щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 88% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування без обмеження граничного розміру, з урахуванням вже сплачених сум; стягнути понесені витрати по сплаті судового збору;

зобов'язати управління подати звіт про виконання судового рішення в місячний строк з дня набрання постановою законної сили.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що вважає дії відповідача, щодо встановлення щомісячного довічного утримання судді у відставці в розмірі 80% протиправними, безпідставними, такими, що порушують права, свободи та інтереси позивача.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.03.2017 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова, щодо встановлення щомісячного довічного утримання судді у відставці в розмірі 80%, без урахування роботи в органах прокуратури, в період з 19.04.1994 року по 19.03.2001 року, що становить 06 років 11 місяців та військової служби в період з 24.04.1985 року по 17.05.1987 року , що становить 02 роки 23 дні.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова ,зарахувати ОСОБА_1 в стаж роботи, який дає право на відставку та на отримання довічного грошового утримання, роботу в органах прокуратури, в період з 19.04.1994 року по 19.03.2001 року , що становить 06 років 11 місяців, та військової служби в період з 24.04.1985 року по 17.05.1987 року, що становить 02 роки 23 дні.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова, починаючи з 15 грудня 2016 року, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 88% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування без обмеження граничного розміру, з урахуванням вже сплачених сум.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова подати звіт про виконання судового рішення в місячний строк з дня набрання постановою законної сили.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не зявилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова та отримує довічне грошове утримання судді у відставці.

З 24.04.1985 року по 17.05.1987 року позивач перебував на військовій службі; з 19.04.1994 року по 19.03.2001 року працював на прокурорських посадах в органах прокуратури Луганської області; з 20.03.2001 року по 14.12.2016 року робота на посаді судді.

Згідно рішення ОСОБА_2 Юстиції № 3040/0/15-16 від 08.12.2016 року позивача було звільнено з посади судді Донецького апеляційного господарського суду, у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до наказу голови Донецького апеляційного господарського суду від 14 грудня 2016 р. №272- к, ОСОБА_1 відраховано з посади суді Донецького апеляційного господарського суду 14 грудня 2016 року , у зв'язку виходом у відставку.

Згідно подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 15.12.2016 року, стаж роботи ОСОБА_1, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання становить 24 років 08 місяців 15 днів.

З розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданого Донецьким апеляційним господарським судом вбачається, що стаж роботи ОСОБА_1 станом на 14.12.2016 року становить 24 р. 08 міс. 15 дн., з яких:

- 02 роки 00 місяців 23 дні - служба у Радянській армії;

- 06 років 11 місяців 00 днів прокуратура Луганської області, помічник прокурора Артемівського району м. Луганська, старший помічний прокурора м. Луганська, заступник прокурора Ленінського району м. Луганська ;

- 04 роки 06 місяців 13 днів - арбітражний господарський суд Луганської області, суддя;

-05 роки 03 місяців 01 днів - Луганський апеляційний господарський суд, суддя;

- 05 роки 11 місяців 08 днів - Донецький апеляційний господарський суд, суддя;

Відповідно до протоколу №4879 від 12.12.2016 року Управління Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова, управлінням зараховано стаж роботи ОСОБА_1 , а саме: судді 15 років 8 місяців 26 днів, прокуратор/слідч. склад 6 років 11 місяців 1 день, військова служба 2 роки 0 місяців 24 дні , загальний процент розрахунку утримання від заробітку складає 80%.

Отже, позивачу було відмовлено в зарахувані до стажу роботи судді військової служби та періодів роботи на прокурорських посадах.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без зясування необхідних обставин, що мали значення, чим порушено законні інтереси позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями статті 126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Закону України Про судоустрій і статус суддів (в редакції, що діяла на момент виходу позивача у відставку), кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Суддя також має право на відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків.

Згідно з ч. 2 ст. 43 Закону України Про судоустрій і статус суддів, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, ОСОБА_2 арбітражному суді України,а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України Про судоустрій і статус суддів судді, який вийшов у відставку, при наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу". Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років і досяг 55-річного віку (для жінок - 50 років), розмір щомісячного грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі, або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу".

Відповідно ч. 4 ст. 43 Закону України Про статус суддів від 15.12.1992р №2862- XII, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді . За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного утримання збільшується на 2 % заробітку, але не більше ніж 90% заробітку судді.

Зі змісту розділу IX Закону України Про судоустрій і статус суддів вбачається, що єдиним видом грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, є суддівська винагорода, яка в свою чергу складається із посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до положень статті 138 Закону України Про судоустрій і статус суддів у редакції Закону №2856-УІ від 23.12.2010 року, якою визначено, що судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання. Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку. Довічне грошове утримання суддям загальної юрисдикції виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів державного бюджету, за винятком суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України та вищих спеціалізованих судів, яким грошове утримання виплачується цими судами.

28 березня 2015 року набрав чинності ОСОБА_3 України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII Про забезпечення права на справедливий суд, яким викладено в новій редакції всі положення Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI Про судоустрій і статус суддів.

Так, пунктом 11 розділу XIII Перехідні положення Закону України Про судоустрій і статус суддів у редакції, чинній до 28 березня 2015 року, передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до пункту 3-1 постанови Кабінету ОСОБА_4 України Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів від 3 вересня 2005 року № 865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до пункту 3-1 постанови Кабінету ОСОБА_4 України Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів від 3 вересня 2005 року № 865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів", було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду України у постанові від 06.07.2016 по справі № П/800/426/14.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами ст.64 Основного закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами ст.ст.21, 22 Конституції України, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 48 Закону України Про судоустрій і статус суддів, незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч. 6 ст.47 вказаного Закону).

Конституційний Суд України у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, 3 червня 2013 року №3рп/2013 констатував, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон Про статус суддів від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Як зазначається в Рекомендації Комітету ОСОБА_4 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12, "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці" (пункт 54).

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати календарний період проходження строкової військової служби та роботу в органах прокуратури.

Таким чином, усього стаж роботи судді Бойченка К.І., який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 24 роки 08 місяців 15 днів. Зазначене дає позивачу право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 88 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.03.2017 року по справі № 641/1303/17 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 1 ст. 41, ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Слобожанського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Харкова залишити без задоволення.

Постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.03.2017р. по справі № 641/1303/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6
Повний текст ухвали виготовлений 21.04.2017 р.