Справа № 588/1362/16-а
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 р.Справа № 588/1362/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.

за участю: секретаря судового засідання - Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тростянецького районного суду Сумської області від 01.03.2017р. по справі № 588/1362/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області

про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_2, звернулася до Тростянецького районного суду Сумської області з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови на отримання одноразової компенсації сім'ям, що втратили годувальника із числа осіб, які належать до числа учасників ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою;

- зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити одноразову компенсацію ОСОБА_1, як сім'ї, що втратила годувальника із числа осіб,які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, згідно зі ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Постановою Тростянецького районного суду Сумської області від 01 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації про визнання дій протиправими та зобовязання вчинити дії - відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, позивач просить постанову Тростянецького районного суду Сумської області від 01 березня 2017 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції приписів ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст.ст. 37,38 "Про пенсійне забезпечення", ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), що призвело до неправильного вирішення справи, з підстав та оставин викладених у апеляційній скарзі.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов'язковою, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.03.1979 позивач - ОСОБА_1, уклала шлюб з ОСОБА_3 та своє дівоче прізвище Синицина змінила на Грицкова, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_4 І-БП №332175 від 16.03.1979 року (а.с.12).

В період з 22.12.1987 по 23.01.1988, при виконанні обовязків військової служби, чоловік позивачки ОСОБА_3 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в межах 30 км зони відчуження. (а.с.14).

Відповідно до посвідчення серії А №413239 від 01.06.2007 року ОСОБА_3 отримав статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується копією посвідчення (а.с.14).

Відповідно до посвідчення ОСОБА_4 Є-№ 040274 від 22.02.2012 року ОСОБА_3 також набув статус особи інваліда II групи з наданням права на пільги для ветеранів війни - інвалідів війни на безстроковий термін (а.с.14).

21.07.2012 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть серії І-БП №271190 від 02.11.2016 року (а.с.7).

Відповідно до експертного висновку Харківської міжвідомчої експертної комісії за №13585 від 01.11.2012 року захворювання, яке привело до смерті ОСОБА_3, було повязане з виконанням ним обовязків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.8).

До дня своєї смерті ОСОБА_3 був зареєстрований разом зі своєю дружиною ОСОБА_1 по вул. Шевченка, 52 в м. Тростянець Сумської області, де вони разом проживали та вели спільне господарство (а.с.16).

14.11.2012 року на імя ОСОБА_1 було видане посвідчення серії Г №312872, згідно якого вона має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни (а.с.6).

22.11.2012 року ОСОБА_1 отримала посвідчення за №015476, як дружина померлого громадянина з числа ліквідаторів катастрофи категорії один, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою (а.с.6), відповідно до якого має право на пільги і компенсації, передбачені ст.20 п.п.5, 7, 8, 11, 12, 20, 23, 27 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

29.11.2012 року ОСОБА_1 звернулася до управління соціального захисту населення Тростянецької РДА Сумської області з приводу оформлення виплати одноразової компенсації сімям, що втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, заповнила заяву та подала пакет документів (а.с.31-32).

На підставі наданих позивачем документів управлінням соціального захисту населення Тростянецької РДА Сумської області в призначенні одноразової компенсації у звязку з втратою годувальника було відмовлено, про що на адресу гр. ОСОБА_1 направлено лист із розясненням за № 06-28/582 від 07.03.2013 року (а.с.33).

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з приписів ст.ст. 37, 38 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та дійшов висновку, що позивач не має права на одноразову компенсацію як члену сім'ї, який втратив годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, оскільки на момент смерті чоловіка була працездатною особою.

Переглянувши рішення суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту адміністративного позову, предметом судового оскарження є дії відповідача по відмові ОСОБА_1 у виплаті одноразової компенсації, як вдові учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, на підставі поданої нею заяви від 29.11.2012 року, у зв'язку з чим позивач просить зобов'язати управління з нарахувати та здійснити виплату зазначеної компенсації.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, дотримання строку звернення з позовом є однією з умов для реалізації права на подання позову у публічно-правових відносинах.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З наведених вище приписів КАС України випливає, що адміністративний позов може бути поданий у межах строку звернення до адміністративного суду визначеного цим Кодексом або іншими законами, який обчислюється з моменту коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Матеріали справи свідчать, що про порушення своїх прав на отримання одноразової грошової компенсації відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", позивач була обізнана станом на березень 2013 року, що вбачається з відповіді Управління праці та соціального захисту населення Тростянецької РА Сумської області від 07 березня 2013 року № 06-28/582 наданої на звернення ОСОБА_2 про надання пояснення щодо відмови у виплаті одноразової компенсації сім'ї, що втратила годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою (а.с. 33). Отже, на час відповідного звернення, позивач вже була обізнана про те. що у виплаті одноразової компенсації їй було відмовлено.

Крім того, матеріали справи свідчать, що із відповідною заявою щодо виплати одноразової компенсації, як вдові учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та правильності призначення пенсії, позивач зверталась до Міністерства соціальної політики України, вказане звернення було розглянуто Головним управлінням праці та соціального наведення Сумської обласної державної адміністрації та листом від 28.05.2013 № 03-01/Г-381/22 позивачу було надано відповідь про відсутність законних підстав для виплати одноразової компенсації з огляду на приписи ч. 2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". (а.с. 15)

Таким чином, про порушення свого права на отримання одноразової компенсації позивач була обізнана на початку 2013 року, однак з даним адміністративним позовом ОСОБА_1 звернулася лише 14 листопада 2016 року, після спливу майже чотирьох років після виникнення спірних правовідносин, тобто з пропуском строку, передбаченого ч. 2 ст. 99 КАС України.

Доказів того, що ОСОБА_1 зверталась із відповідною заявою до відповідача у 2016 році та отримала відмову у виплати одноразової компенсації матеріали не містять.

Наслідки пропуску строку звернення до адміністративного суду визначені у ст. 100 цього Кодексу, за приписами частини 1 якої адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Частиною 2 статті 100 КАС України встановлено, що позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання , так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Однак, позивачем ані до суду ані першої, ані апеляційної інстанцій не було надано доказів поважності причин пропуску строку для звернення до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції, при відкритті провадження та розгляді справи по суті, порушено вимоги процесуального законодавства, що призвело до неправильного вирішення цього питання по суті, оскільки позивач пропустив передбачений статтею 99 КАС України строк звернення до суду без поважних причин, що згідно вимог статті 100 є перешкодою для розгляду позовних вимог по суті з винесенням постанови про задоволення чи відмову в задоволенні позову.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції не звернув уваги на пропущення позивачем строку звернення до суду та безпідставно, незважаючи на відсутність належних доказів поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду, ухвалив рішення по суті позовних вимог.

Згідно п. 9 частини 1 статті 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо, зокрема, останню подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Таким чином, пропуск строку звернення до суду відповідно до вказаних положень КАС України є підставою для залишення позову без розгляду.

У відповідності до ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції, серед іншого, має право скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду з підстав, встановлених статтею 155 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції через порушення судом норм процесуального права, які призвели до ухвалення неправильного рішення, підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_2 - залишенню без розгляду.

Керуючись ст. 41, п. 9 ч. 1 ст. 155, ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 4 ст. 198, 203, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 24.11.2016р. по справі № 816/1916/16 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_6 ОСОБА_7

Повний текст ухвали виготовлений 18.04.2017 р.