Справа № 573/1960/16-а
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2017-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 р.Справа № 573/1960/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Шевцової Н.В.

Суддів: Мінаєвої О.М. , Макаренко Я.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Білопільського районного суду Сумської області від 01.03.2017р. по справі № 573/1960/16-а

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 міської ради Сумської області

про стягнення грошової допомоги при виході на пенсію,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач), звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 міської ради Сумської області (далі по тексту - відповідач), в якому просила суд:

- стягнути з ОСОБА_2 міської ради Сумської області на користь ОСОБА_1 грошову допомогу при виході на пенсію у розмірі 11090 грн.;

Постановою Білопільського районного суду Сумської області від 01.03.2017 р. зазначений позов залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що у колективному договорі не вказано, що працівник має право на вказану винагороду лише у разі припинення трудових відносин у звязку із виходом на пенсію. Також зазначає, що грошова винагорода при виході на пенсію входить до структури заробітної плати, а отже повинна виплачуватися після звільнення особи, бо роботодавець зобовязаний у встановлені законом терміни провести повний розрахунок по виплаті заробітної плати та інших виплат.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 липня 1998 року позивача було обрано секретарем Білопільської міської ради на підставі рішення першої сесії ХХІІІ скликання від 21 квітня 1998 року.

12 квітня 2002 року на підставі рішення І сесії міської ради 24 скликання від 12 квітня 2002 року ОСОБА_1 звільнено з посади у звязку із закінченням строку повноважень та цим же рішенням обрано секретарем Білопільської міської ради на підставі ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

12 квітня 2006 року на підставі рішення І сесії міської ради 5 скликання від 12 квітня 2006 року ОСОБА_1 звільнено з посади у звязку із закінченням строку повноважень та обрано секретарем Білопільської міської ради на підставі ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

25 листопада 2010 року на підставі рішення І сесії міської ради 6 скликання від 25 листопада 2010 року ОСОБА_1 звільнено з посади у звязку із закінченням строку повноважень та цим же рішенням обрано секретарем Білопільської міської ради на підставі ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

У травні 2011 року ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком, по досягненню 55 років. Позивач з роботи не звільнялась, продовжувала працювати секретарем міської ради і певний період часу, до внесення змін у пенсійне законодавство, отримувала і заробітну плату, і пенсію.

17 листопада 2015 року на підставі рішення І сесії міської ради 7 скликання від 17 листопада 2015 року та розпорядження ОСОБА_2 міського голови від 17 листопада 2015 року №114-К «Про звільнення ОСОБА_1 І.» позивача звільнено з посади у звязку із закінченням строку повноважень на підставі п. 1 ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (а.с.3-6).

У відповідності з рішенням першої сесії 7 скликання ОСОБА_2 міської ради від 17 листопада 2015 року повноваження секретаря міської ради, ОСОБА_1, закінчились (а.с.13).

Згідно з розпорядженням ОСОБА_2 міського голови від 17 листопада 2015 року №114-К ОСОБА_1 звільнено з посади секретаря ради, у звязку із закінченням повноважень, відповідно до п. 1 ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», з 17 листопада 2015 року (а.с.7).

25 серпня 2016 року позивач звернулась до голови ОСОБА_2 міської ради із заявою про видачу розпорядження про виплату їй належних сум грошової винагороди у розмірі пяти посадових окладів та середньомісячної заробітної плати для вирішення соціально побутових питань (а.с.9).

З відповіді міського голови від 29 серпня 2016 року на вказану заяву вбачається, що при звільненні ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата за листопад 2015 року у сумі 10 501 грн. 31 коп., в тому числі матеріальна допомога для вирішення соціально побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати у сумі 5 503 грн. 55 коп. та компенсація за невикористану відпустку у сумі 2 121 грн. 34 коп. На момент звільнення, тобто на 17 листопада 2015 року, міською радою від останньої не було отримано заяву про вихід на пенсію. Оскільки, підставою для звільнення було рішення сесії ОСОБА_2 міської ради від 17 листопада 2015 року «Про закінчення повноважень міського голови, секретаря міської ради, депутатів міської ради та виконавчого комітету ради шостого скликання», на виконання якого видано розпорядження №114-к від 17 листопада 2015 року «Про звільнення ОСОБА_1 І.» у звязку із закінченням строку повноважень, згідно з п. 1 ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», то підстави для застосування п. 4.7. Колективного договору і виплати грошової винагороди, передбаченої цим пунктом договору немає (а.с.8).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач була звільнена з роботи у звязку із закінченням повноважень, а не виходом на пенсію, доказів протилежного суду першої інстанції не надано.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку, на який він укладений (пункти 2 і 3 статті 23).

Як вбачається з матеріалів справи, з 01 липня 1998 року позивача обрано секретарем Білопільської міської ради на підставі рішення першої сесії ХХІІІ скликання від 21 квітня 1998 року.

Частиною першою статті 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що секретар сільської, селищної, міської ради працює в раді на постійній основі. Секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови.

Згідно зі ст. 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції. У колективному договорі встановлюються взаємні зобов'язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.). Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги. Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації (ст. ст. 13, 18 КЗпП України).

Як вбачається зі змісту колективного договору ОСОБА_2 міськвиконкому до 2015 року, схваленого загальними зборами трудового колективу ОСОБА_2 міськвиконкому, зареєстрованого Управлінням праці та соціального захисту населення ОСОБА_2 районної державної адміністрації за реєстровим №23 від 23 березня 2012 року зазначено, що він поширюється на всіх керівників, спеціалістів, службовців, технічний персонал структурних підрозділів, які входять в склад колективу працівників ОСОБА_2 міськвиконкому.

28 березня 2014 року до вказаного договору внесені зміни, схвалені загальними зборами трудового колективу ОСОБА_2 міськвиконкому, зареєстровані УСЗН ОСОБА_2 РДА за реєстровим №13 від 15 квітня 2014 року, у відповідності з якими п. 4.7. розділу 4 викладено в новій редакції, зокрема, передбачено організовування вшанування працівників з нагоди державних та професійних свят з врученням грошової премії або цінного подарунка, в звязку з 25- річчям 100 гривень, 50- річчям 200 гривень, 55- річчям (жінкам) 500 гривень, 60 річчям (чоловікам) 500 гривень та виходом на пенсію в розмірі пяти посадових окладів (а.с.22-27).

Отже, до 28 березня 2014 року виплата працівникам ОСОБА_2 міської ради премії при виході на пенсію у розмірі пяти посадових окладів колективним договором передбачено не було.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звільнена з роботи 17 листопада 2015 року у звязку із закінченням повноважень, відповідно до п. 1 ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». На момент звільнення, від позивача ОСОБА_2 міською радою заяву про вихід на пенсію отримано не було.

Отже, підставою для звільнення позивача було рішення сесії ОСОБА_2 міської ради від 17 листопада 2015 року «Про закінчення повноважень міського голови, секретаря міської ради, депутатів міської ради та виконавчого комітету ради шостого скликання», на виконання якого видано розпорядження №114-к від 17 листопада 2015 року «Про звільнення ОСОБА_1І.» у звязку із закінченням строку повноважень, згідно з п. 1 ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Між тим, на момент виходу позивача на пенсію у травні 2011 року положення колективного договору не передбачали виплату працівникам ОСОБА_2 міської ради премії при виході на пенсію у розмірі пяти посадових окладів. Відповідні зміни до колективного договору були внесені 28 березня 2014 року.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_1 була звільнена з роботи у звязку із закінченням повноважень, а не з виходом на пенсію. А тому, підстави для виплати позивачу премії в розмірі пяти посадових окладів з нагоди виходу на пенсію, передбаченої п. 4.7. колективного договору, відсутні.

Таким чином, переглянувши постанову суду першої інстанції, колегія суддів підтверджує, що при її прийнятті суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Білопільського районного суду Сумської області від 01.03.2017р. по справі № 573/1960/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст ухвали виготовлений 18.04.2017 р.