Справа № 804/8518/16
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Білак С. В.
Головуючий у 1 інстанції - Сидоренко Д.В.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 квітня 2017 рокусправа № 804/8518/16
Приміщення суду за адресою: 49083, м. Дніпро, пр.Слобожанський, 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Олефіренко Н.А. Шальєвої В.А. , секретар судового засідання - Комар Н.В., з участю представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - Лозової Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року у справі №804/8518/16 за позовом ОСОБА_4 до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, скасування податкової вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №5487-15 від 30.06.2015 року; скасувати податкову вимогу від 10.02.2016 року № 93-23.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення № 5487-15 від 30.06.2015 року є протиправними, оскільк винесено відповідачем без врахування вимог пп.4.1.9 п. 4.1 ст.4, ст.12, ст.267 Податкового кодексу України та ст.58 Конституції України. Вважає, що транспортний податок за 2015 рік не повинен нараховуваватись, оскільки є місцевим податком, який встановлюється рішенням місцевої ради з дотриманням певного порядку, отже контролюючий орган уповноважений нараховувати та стягувати транспортний збір починаючи з 01.01.2016 року, а тому позивач позбавлений обов'язку сплачувати транспортний податок за 2015 рік.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення № 5487-15 від 30.06.2015 року.

Скасовано податкову вимогу №93-23 від 10.02.2016 року.

Стягнуто на користь ОСОБА_4 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1102,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що у власності позивача перебуває автомобіль, який є об'єктом оподаткування відповідно до пп.267.6.2 п.267.2 ст.267 Податкового кодексу України, тому відповідачем у строк визначений законом на адресу позивача було направлено податкове повідомлення-рішення про визначення грошового зобов'язання з транспортного податку на суму 25000,00 грн.

При постановлення рішення суди повинні не тільки вірно застосовувати правову норму, але й встановлювати обставини справи і посилатись на докази, які ці обставини підтверджують.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та судом апеляційної інстанції підтверджено, що ОСОБА_4 є власником автомобіля легковий-універсал-В марки LEXUS, реєстраційний номер НОМЕР_1, об'ємом двигуна 3456 куб.см., який зареєстровано у встановленому законом порядку 24.07.2012 року, що підтверджується технічним паспортом на зазначений автомобіль серії НОМЕР_2.

Лівобережною ОДПІ м.Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області винесено податкове повідомлення-рішення 30.06.2015 року № 5487-15, яким ОСОБА_4 визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у сумі 25 000 грн.

У зв'язку з відсутністю погашення податкового боргу за узгодженим грошовим зобов'язанням, визначеним податковим повідомленням-рішенням №5487-15 від 30.06.2015 року, Лівобережною ОДПІ ГУ ДФС м.Дніпропетровська у Дніпропетровській області винесено податкову вимогу від 10.02.2016 року №93-23.

Відповідно до пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України ( далі - ПК України), до місцевих податків належать: податок на майно; єдиний податок. Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю). Отже, безпосереднє встановлення місцевих податків, а відтак і транспортного податку, віднесено Податковим кодексом України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Відповідно до п.12.4 ст. 12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів, зокрема, належать встановлення ставок місцевих податків та зборів у межах ставок, визначених цим кодексом.

Законом України від 28.12.2014 року №71-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" передбачено, що місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в тому числі в частині транспортного податку).

Платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України ( в редакції на момент виникнення спору) є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування, а базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів на підставі відомостей, необхідних для розрахунку податку, отриманих від органів внутрішніх справ.

Слід зазначити, що вказана норма Податкового кодексу України введена в дію з 01 січня 2015 року. Транспортний податок в м.Дніпропетровську встановлюється рішенням Дніпропетровської міської ради №7/60 "Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 року №5/6 "Про місцеві податки і збори на території міста" від 28.01.2015 року.

Згідно з частиною першою статті 3 Бюджетного кодексу України, Бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Таким чином, бюджетний період, в якому починає застосовуватися транспортний податок у м.Дніпропетровську є 2016 рік.

Згідно з пп.267.7.1 п. 267.7 ст. 267 Податкового кодексу України податок сплачується за місцем реєстрації об'єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Відповідно до підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України, податкове законодавство ґрунтується, зокрема, на принципі стабільності - згідно якого зміни до будь - яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. Зазначений принцип визнано законодавцем однією з основних засад податкового законодавства.

Будь - який платник податків в Україні, опираючись на принцип стабільності, має право на незмінність режиму оподаткування, елементів податків, які ним сплачуються, протягом бюджетного року, як результат - на визначеність умов здійснення ним тієї чи іншої оподатковуваної діяльності чи діяльності, пов'язаної з виникненням об'єкта оподаткування. У випадку ж зміни елементів податків протягом такого року законодавцем, такий платник має право та обов'язок, з урахуванням способу та змісту здійснених змін, враховуючи наявний у платника обов'язок сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України та законами з питань митної справи, виконувати свої зобов'язання відповідно до закону із тими межами свободи, які допускаються.

Приписами статті 5 ПК України визначено порядок співвідношення податкового законодавства з іншими законодавчими актами, а саме, що для регулювання відносин у сфері справляння податків і зборів, застосовуються поняття, правила та положення, які встановлено Податковим кодексом України.

Порядок формування доходної частини бюджетів, визначено у частині 3 статті 27 Бюджетного кодексу України, а саме: закони України, які впливають на показники бюджету і приймаються після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

З урахуванням вимог чинного законодавства зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Враховуючи зазначене, оскільки Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", згідно з яким з 01 січня 2015 року введено в дію "Транспортний податок", прийнятий 28 грудня 2014 року, тобто після 15 липня 2014 року, то застосування контролюючим органом його положень з метою оподаткування, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

В іншому випадку, застосування контролюючим органом положень вказаного Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" у 2015 році при прийнятті спірних податкових повідомлень - рішень, не відповідає положенням статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Виходячи з вищезазначених норм законодавства України та з того, що застосування положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 27.12.2014 року, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Крім того, відповідно до пункту 56.21 статті 56 ПК України, у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

В контексті розгляду даної справи необхідно враховувати практику, висловлену Європейським судом з прав людини у рішеннях від 14.01.2011 року у справі "Щокін проти України" та від 07.10.2011 року у справі "Серков проти України" в частині необхідності застосування національного законодавства у разі допущення можливості його неоднозначного тлумачення у найсприятливіший для заявника спосіб.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з тим, що у відповідача були відсутні законні підстави для визначення позивачу суми податкового зобов'язання за платежем "транспортний податок з фізичних осіб" у 2015 році.

Відповідно до ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду достатніх та переконливих доказів на обґрунтування наявності підстав для нарахування позивачу у 2015 році транспортного податку та прийняття податкового повідомлення - рішення від 30.06.2015 року № 5487-15 та податкової вимоги від 10.02.2016 року № 93-23, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року у справі №804/8518/16 за позовом ОСОБА_4 до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, скасування податкової вимоги - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 12 квітня 2017 року, в повному обсязі ухвала складена 18 квітня 2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складання рішення відповідно до ст.160 КАС України - з дня складання рішення в повному обсязі.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді Н.А.Олефіренко

В.А.Шальєва