Справа № 802/411/17-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 квітня 2017 р. Справа № 802/411/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришеної Руслани Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Могиль Тетяни Олександрівни

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Клюси Т.В.

без участі представника відповідача 2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Головного Управління Національної поліції у Вінницькій області; Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 до Головного Управління Національної поліції у Вінницькій області; Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів за час вимушено прогулу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_3 з 1993 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ МВС України. З 07.11.2015 року прийнятий на службу до Національної поліції України, перебував на посаді заступника начальника слідчого відділення Барського відділення поліції Жмеринського відділу поліції ГУ Національної поліції у Вінницькій області.

За наслідками службової перевірки, наказом від 20.02.2017 року за №233 до ОСОБА_3 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. В подальшому наказом №38 о/с від 21.02.2017 року ОСОБА_3 звільнено із займаної посади.

Позивач не погоджуючись із наказами №233 від 20.02.2017 та №38 о/с від 21.02.2017, звернувся до суду із адміністративним позовом та просить суд визнати їх протиправними, скасувати, поновити ОСОБА_3 на посаді та стягнути кошти за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. В обґрунтування адміністративного позову представник позивача вказує на те, що звільнення позивача відбулось протиправно.

Так, в матеріалах службового розслідування міститься наказ начальника ГУНП у Вінницькій області №288 від 17.02.2017 року про призначення службового розслідування відносно ОСОБА_3 у зв'язку з порушеним кримінального провадженням №0000062 від 16.02.2017 року, розпочатого за ч.3 ст.368 КК України по факту вимагання та отримання неправомірної вигоди - грошових коштів за повернення арештованого автомобіля та закриття кримінального провадження, порушеного відносно гр.ОСОБА_4

Як вказує представник позивача, такий наказ дійсно мав бути виданий у відповідності до вимог п.2.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (далі - Інструкція). Разом з тим, кожен наказ, у якому є відповідне доручення про вчинення тих чи інших дій повинен бути доведений до безпосередніх виконавців. У наказі №288 від 17.02.2017 року виконавцями службового розслідування є працівники структурних підрозділів ВІОС УКЗ ГУНП у Вінницькій області та УБВ у Вінницькій області ДВБ НПУ. У вказаному наказі міститься резолюція одного з керівників ГУНП на ім'я Конєва О.В. (заступника начальника УКЗ ГУНП - начальника ВІОС) з вимогою організувати та контролювати виконання наказу, яка датована 21.02.2017 року, тобто на наступний день після офіційного закінчення службового розслідування. Відтак, на переконання представника позивача, вказана обставина свідчить про проведення службового розслідування не у спосіб, що передбачено чинним законодавством. У позивача є сумніви щодо об'єктивності його проведення, тобто з формальними ознаками, оскільки резолюція про його проведення датована значно пізніше, а ніж закінчилось службове розслідування. На думку представника позивача, службове розслідування з самого початку було направлене не на встановлення об'єктивної істини, а на звільнення позивача з поліції.

Окрім того, в матеріалах службового розслідування міститься пояснення, яке начебто було відібрано у ОСОБА_3 в рамках службового розслідування. Однак, представник позивача звертає увагу на тому, що відібрано його було у той час, коли позивача доставлено для обрання міри запобіжного заходу в приміщені суду. Особою-виконавцем службового розслідування ОСОБА_6 було порушено вимоги КПК України та вимоги п.4.3 Правил внутрішнього розпорядку в ізоляторах тимчасового тримання органів внутрішніх справ, затверджених наказом МВС України №638 від 02.12.2008 року, яким передбачено, що побачення затриманим із родичами чи іншими особами надаються керівництвом ІТТ з письмового дозволу слідчого, слідчого судді, які здійснюють кримінальне провадження.

Однак оперативним працівником ОСОБА_6 будь-якого письмового дозволу від слідчого чи від слідчого судді на побачення із затриманим ОСОБА_3 не отримувалось, відтак він незаконно, тобто не у спосіб визначений законом, отримав письмове пояснення від позивача.

Разом з тим, як стверджує позивач ОСОБА_3, особа, що відбирала пояснення не повідомила йому ні свого звання, ні належності до будь-якої служби національної поліції, ні мети відібрання пояснення, тому позивач вважав, що це пояснення стосується кримінального провадження, а не службового розслідування, тому обґрунтовано відмовився надавати будь-які пояснення з приводу обставин кримінального правопорушення.

Іншими обставинами, що свідчать про порушення прав ОСОБА_3 під час проведення службового розслідування є те, що:

- йому ні в письмовому, ні в усному порядку не було повідомлено про початок службового розслідування;

- він не мав можливості безпосередньо приймати участь у службовому розслідуванні, оскільки увесь період службового розслідування знаходився під вартою;

- службове розслідування було проведено лише за два дні, які до того ж були вихідними.

За наведених вище обставин, представник позивача, покликаючись на практику Європейського Суду, просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні щодо заявлених позовних вимог заперечувала та просила суд відмовити у задоволенні заявленого адміністративного позову.

Представник відповідача 2 в судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомо.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити, з огляду на наступне.

Згідно матеріалів справи, наказом №1 о/с від 07.11.2015 року ОСОБА_3 був прийнятий на службу до Національної поліції України та прийняв присягу працівника поліції.

17.02.2017 року в ході реалізації матеріалів кримінального провадження внесеного до ЄРДР під №0000062 від 16.02.2017р, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, працівниками УВБ у Вінницькій області, прокуратурою Вінницької області та УСБУ у Вінницькій області, задокументовано факт отримання неправомірної вигоди заступником начальника слідчого відділення Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області підполковником поліції ОСОБА_3

ГУ Національної поліції у Вінницькій області винесено наказ №288 від 17.02.2017 року про призначено службового розслідування та відсторонення від виконання службових обов'язків ОСОБА_3 (а.с.48).

20.02.2017 року Т.в.о. начальника ГУНП у Вінницькій області затверджено висновок службового розслідування за фактом розпочатого слідчим відділом прокуратури Вінницької області кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, відносно заступника начальника слідчого відділення Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області підполковника поліції ОСОБА_3

Як слідує із вищезазначеного висновку, позивачем порушено службову дисципліну, Присягу поліцейського, вимоги ст.ст. 1, 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460- ІV, пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про національну поліцію", п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, що виразилось у самовільному залишенні місця служби, недотриманні обмежень і заборон, передбачених антикорупційним законодавством, використанні службових повноважень, пов'язаних з можливими одержанням неправомірної вигоди, скоєнні вчинку, який підриває авторитет Національної поліції і є несумісним з подальшим проходженням служби. Відповідно до ст. ст. 2, 7, 8, 12, 14 Дисциплінарного статуту внутрішніх справ України, заступника начальника слідчого відділення Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області підполковника поліції ОСОБА_3 звільнити зі служби в поліції.

За результатами висновку службового розслідування, 20.02.2017 року ГУ Національної поліції у Вінницькій області винесено наказ №233 про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських ГУНП у Вінницькій області (а.с. 47). Зокрема, заступника начальника слідчого відділення Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області підполковника поліції ОСОБА_3 наказано звільнити зі служби в поліції.

Наказом Начальника Барського відділення поліції Жмеринського відділу поліції ГУ Національної поліції у Вінницькій області №38 о/с від 21.02.2017 року відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію" заступника начальника слідчого відділення Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області підполковника поліції ОСОБА_3 звільнено зі служби в поліції.

Вирішуючи адміністративний позов, суд виходить з наступного.

Згідно із ст. 3 Закону "Про національну поліцію", у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.1 ст. 17 Закону №580-VIII, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Працівники поліції складають Присягу на вірність Українському народові такого змісту: Я, (прізвище, ім'я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов'язки.

Аналіз тексту Присяги зумовлює висновок, що в основу поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Працівник поліції покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх невиконання.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону № 580-VIII, під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

На час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_3 займав посаду заступника начальника слідчого відділення Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, перебуваючи в спеціальному званні підполковника поліції. Як наслідок, правовий статус позивача визначався Законом України "Про Національну поліцію України", Дисциплінарним статутом та іншими законодавчими і підзаконними актами, які регламентують проходження служби в органах внутрішніх справ.

В силу положень ч.1 ст. 19 Закону №580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до п.4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 9 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 23 грудня 2015 року №901-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію"» встановлено, що до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Таким чином, оскільки в період спірних правовідносин Закон України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» не набрав чинності, при вирішенні питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності слід керуватися саме приписами Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового і начальницького складу службової дисципліни, яка полягає у дотриманні Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділі та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, про що свідчать ч. 1 ст. 1, ст. 2 Дисциплінарного статуту.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається, в тому числі: дотриманням законності і статутного порядку; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей.

Обов'язки осіб рядового і начальницького складу визначені ст. 7 Дисциплінарного статуту, згідно з ч. 1 якої службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватись норм професійної та службової етики; з гідністю поводися у поза робочий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Разом з цим, у разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Згідно положень ст. 2, 5 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, підставою для притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, а саме невиконання чи неналежне виконання ним службової дисципліни.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ визначено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладання дисциплінарних стягнень визначено ст. 14 Статуту. Так, відповідно до абз. 1 ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Наказом №288 від 17.02.2017 р. ГУ НП у Вінницькій області призначено службове розслідування та відсторонено від виконання службових обов'язкові підполковника поліції ОСОБА_3

Проведення службового розслідування доручено комісії у складі старшого інспектора з ОД ВІОС УКЗ ГУНП у Вінницькій області майору поліції Лисому Є.О., старшому інспектору ВІОЗ УКЗ ГУНП у Вінницькій області капітану поліції Шереметі Д.В., старшому інспектору ВІОЗ УКЗ ГУНП у Вінницькій області старшому лейтенанту поліції Сандулу В.В. та оперуповноваженому УВБ у Вінницькій області ДВБ НПУ капітану поліції Кривошеї Ю.М.

Підставою для проведення службового розслідування була інформація, яка надійшла 17.02.2017 до ГУ Національної поліції у Вінницькій області про те, що в ході реалізації матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР під №0000062 від 16.02.2017р, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, працівниками УВБ у Вінницькій області ДВБ НПУ, прокуратури Вінницької області та УСБУ у Вінницькій області задокументовано факт отримання неправомірної вигоди заступником начальника слідчого відділення Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області підполковником поліції ОСОБА_3

За змістом зазначено наказу службове розслідування призначено відповідно до положень Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 року №230.

Відповідно до п.2.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої Наказом МВС України від 12.03.2013р. №230, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013р. за №541/23073, встановлено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Підпунктами 2.2.2 та 2.2.3 п.2.2 вказаної Інструкції передбачено, що службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі: реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне особою РНС кримінальне правопорушення; повідомлення особі РНС про підозру в учиненні нею кримінального правопорушення.

Таким чином, у відповідача-1 були підстави для проведення службового розслідування відносно позивача.

Згідно п 5.2 Інструкції, початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення. А в силу п. 5.3 Інструкції, завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування).

На підставі наказу ГУ НП у Вінницькій області від 17.02.2017 р. №288 комісія у визначеному складі під час проведення службового розслідування встановила наступне.

17.02.2017 року ОСОБА_3 перебуваючи на добовому чергуванні в якості відповідального по підрозділу, в однострої з табельною вогнепальною зброєю призначив зустріч громадянину ОСОБА_4, щодо якого розпочато слідчим відділенням Барського ВП кримінальне провадження за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

В той же час, 17.02.2017 до ГУ Національної поліції у Вінницькій області надійшла інформація про те, що в ході реалізації матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР під №0000062 від 16.02.2017р, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, працівниками УВБ у Вінницькій області ДВБ НПУ, прокуратури Вінницької області та УСБУ у Вінницькій області задокументовано факт отримання неправомірної вигоди заступником начальника слідчого відділення Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області підполковником поліції ОСОБА_3

Також, з висновку службового розслідування слідує, що заступник начальника слідчого відділення Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області підполковником поліції ОСОБА_3 вимагав та отримав грошові кошти в сумі 22000 грн. за вирішення питання щодо повернення громадянину ОСОБА_4 автомобіля та закриття кримінального провадження №0000077. Грошові кошти ОСОБА_3 отримав від дружини вказаного громадянина в м. Бар по вул. Героїв Майдану, неподалік відділення поліції.

18.02.2017 року старшим інспектором з ОД УКЗ ГУНП у Вінницькій області відбирались пояснення у ОСОБА_3, однак, останній скористався своїм правом, гарантованим ст. 63 Конституції України, та відмовився надавати пояснення по суті вчинених ним дій.

Разом із тим, із висновку вбачається, що підполковник поліції ОСОБА_3 має діюче дисциплінарне стягнення у вигляді неповної посадової відповідності, оголошене наказом СУ ГУ НП №57 від 09.12.2016 року.

За результатами службового розслідування, складено Висновок службового розслідування, який затверджено Т.в.о. начальника ГУНП у Вінницькій області 20.02.2017.

20.02.2017 року ГУ Національної поліції у Вінницькій області винесено наказ №233 про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських ГУНП у Вінницькій області (а.с. 47), зміст якого щодо позивача відтворює висновки службового розслідування.

Зокрема, відповідно до наказу №233, за порушення службової дисципліни, Присяги поліцейського, вимог ст. ст. 1, 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 р. №3460-IV, пунктів 1,2 частини 1 ст. 18 Закону України "Про національну поліцію", п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016р. №1179, що виразилось у самовільному залишенні місця несення служби, недотриманні обмежень і заборон передбачених антикорупційним законодавством, використанні своїх службових повноважень, пов'язаних з можливим одержанням неправомірної вигоди, скоєнні вчинку, який підриває авторитет Національної поліції і є несумісним з подальшим проходженням служби, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України заступника начальника слідчого відділення Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області підполковника поліції ОСОБА_3 наказано звільнити зі служби в поліції.

Відтак, суд звертає увагу на те, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності не за порушення органами прокуратури відносно позивача кримінального провадження, а за порушення службової дисципліни, яка виразилася у самовільному залишенні місця несення служби, недотриманні обмежень і заборон передбачених антикорупційним законодавством, позапроцесуальному спілкуванні, використанні своїх службових повноважень, порушенні вимог Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», Закону України «Про Національну поліцію», а також невиконанні вимог Правил поведінки та професійної етики осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України.

Суд відзначає, що працівники поліції у порівнянні з пересічними громадянами несуть підвищену дисциплінарну відповідальність, тому за порушення дисципліни до них вживаються суворі заходи дисциплінарного впливу; визначення виду стягнення здійснюється начальником відповідно до його повноважень, з урахуванням висновків службового розслідування та при наявності підстав для його накладення.

За наведених обставин, суд вважає, що встановлені у висновку службового розслідування обставини давали підстави для застосування до позивача дисциплінарного стягнення. При цьому, застосовуючи такий вид стягнення, відповідачем взято до уваги діюче дисциплінарне стягнення у вигляді неповної посадової відповідності.

21.02.2017 наказам начальника ГУНП у Вінницькій області позивача звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення).

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Частиною першою статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» визначено підстави звільнення поліцейських зі служби в поліції.

Зокрема, пунктом 6 частини 1 вказаної статті визначено як підставу звільнення реалізацію дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Пунктом 10 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» визначено також підставою для звільнення і випадок набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

З аналізу вищенаведених правових норм слідує, що законодавець визначає як дві різні самостійні підстави звільнення за результатами службового розслідування та за наслідками набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Доводи позивача про незаконне звільнення у зв'язку із недоведеністю його вини у скоєнні кримінального правопорушення є безпідставними, оскільки хоча підстави для застосування дисциплінарної та кримінальної відповідальності і пов'язані між собою, проте не є тотожними.

Вказана позиція суду узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалах від 21.05.2013 року (справа № К//12, справа № 2а-13618/11/2070), від 09.11.2016 року (справа № К/800/4937/15) та від 22.11.2016 року (справа № К//800/25917/16).

Дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення було накладено на позивача саме у зв'язку з вчиненням останнім дисциплінарного проступку, що ним не спростовано.

Відтак, суд критично оцінює посилання позивача на те, що судом не доведено його вини у скоєнні злочину в якому його підозрюють, оскільки останнього звільнено не з підстав скоєння злочину або притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (п.10 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію»), а у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Крім того, вирішуючи спір суд зважає на таке.

Пунктом 6.3 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України передбачені права особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування, зокрема, за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України (пп.6.3.5 п.6.3 Інструкції).

Таким чином, не ознайомлення особи, стосовно якої проводиться службове розслідування, з висновком службового розслідування - не перешкоджає застосуванню дисциплінарного стягнення до такої особи.

Щодо посилань позивача про порушення відповідачем вимог Інструкції №230, що полягають у неповідомленні ОСОБА_3 про призначення та проведення службового розслідування, а також не можливість останнього надати пояснення та зауваження, то суд зважає на наступне.

Так, згідно п. 6.3 Інструкції, передбачено право особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування. Зокрема, отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування (п.п. 6.3.1); брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування (п.п. 6.3.2); висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка(і) його проводить(ять) (п.п. 6.3.3); відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України (п.п. 6.3.4); за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України (п.п. 6.3.5); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України ( п.п. 6.3.6).

Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

Відповідно до матеріалів службового розслідування, позивач відмовився від надання пояснень по суті вчинених ним дій, скориставшись своїм правом, гарантованим ст. 63 Конституції України. Відтак, пояснення позивача як такі, останнім не надавались.

Разом із тим, щодо посилання сторони позивача на те, що службове розслідування проведено на протязі двох діб, то суд зазначає наступне.

В силу п.5.1 Інструкції № 230 службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Відтак, законодавець чітко визначив максимальний строк протягом якого має бути завершено проведення службового розслідування, проте не встановив мінімальний строк проведення службового розслідування. Тому, фактично службове розслідування має бути проведено протягом одного місяця, однак може бути завершене і швидше.

Крім того, суд наголошує, що посилання сторони позивача на необ'єктивність службового розслідування не знайшли свого підтвердження під час судового засідання, оскільки всі необхідні та достатні заходи щодо його проведення реалізовано: прийнято наказ про проведення службового розслідування, відібрано пояснення у позивача (небажання особи надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення), проведено аналіз інших документів, надано рекомендації щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, тощо.

Отже, відповідачем не допущено порушень вимог чинного законодавства щодо порядку накладення дисциплінарних стягнень, які би давали підстави вважати звільнення незаконним.

Щодо інших доводів представника позивача, на які він посилався під час розгляду справи, в тому числі, щодо резолюції одного з керівників ГУНП на ім'я Конєва О.В. з вимогою організувати та контролювати виконання наказу, яка датована 21.02.2017 року, тобто на наступний день після офіційного закінчення службового розслідування, що є підставою вважати, що службове розслідування не відбулось, суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки матеріалами справи доведено проведення службового розслідування, висновок якого затверджено керівником. При цьому, слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п.29).

З огляду на зазначені норми законодавства та встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку, що при звільненні позивача зі служби в поліції відповідачем було враховано тяжкість вчиненого проступку, обставини, за яких його вчинено, шкоду заподіяну авторитету поліції, відношення позивача до вчиненого, а також встановлено несумісність подальшого проходження позивачем служби в поліції, у зв'язку із чим, застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів поліції є законним та обґрунтованим, а оскаржувані накази прийняті відповідачем у межах власних повноважень.

Відтак, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про скасування наказу ГУНП у Вінницькій області від 20.02.2017 року за №233 про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, та скасування наказу ГУНП у Вінницькій області №38 о/с від 21.02.2017 року про звільнення ОСОБА_3 із займаної посади.

Щодо позовної вимоги про поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу суд зазначає, що ці позовні вимоги є похідними від основних та також задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна