Справа № 823/334/17
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 квітня 2017 року справа № 823/334/17
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рідзеля О.А.,

при секретарі судового засідання - Мельниковій О.М.,

за участю: представника позивача Чубина О.М. - за договором про надання правової допомоги, представників третьої особи - Міністерства оборони України Калюжного А.П. та Торопенка В.М. - за довіреностями, представника третьої особи - Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України Васильєва О.С. - за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України та Центральна військово-лікарська комісія Державної прикордонної служби України, про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України у розгляді заяви ОСОБА_1 щодо встановлення причинного зв`язку захворювань (поранення) із виконанням ОСОБА_1 обов`язків військової служби під час перебування на території Демократичної Республіки Афганістан у складі Прикордонних військ КДБ СРСР у період з 01.03.1980 по 12.06.1981, викладену у листі № 7217 від 20.12.2016 року;

- зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України прийняти та розглянути заяву ОСОБА_1 щодо встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень) із виконанням ОСОБА_1 обов`язків військової служби під час перебування на території Демократичної Республіки Афганістан у складі Прикордонних військ КДБ СРСР у період з 01.03.1980 по 12.06.1981;

- зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України за результатами розгляду вищевказаної заяви ОСОБА_1 щодо встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень) із виконанням ОСОБА_1 обов`язків військової служби під час перебування на території Демократичної Республіки Афганістан у складі Прикордонних військ КДБ СРСР, скласти протокол згідно додатку 19 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 14.08.2008 № 402.

Ухвалою суду від 20.03.2017 до участі у справі, в якості третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено Центральну військово-лікарську комісію Державної прикордонної служби України.

03.04.2017 від представника Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з тим, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Представник позивача відносно задоволення вказаного клопотання заперечував.

Представник Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України проти задоволення клопотання про закриття провадження у справі також заперечував.

Представники Міністерства оборони України у судовому засіданні вищезазначене клопотання про закриття провадження по справі підтримали.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 статті 3 Кодексу адміністративного судочиснтв України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно ч.2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочиснтв України України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Предметом судового розгляду в даному випадку є публічно - правовий спір, тобто спір між двома (кількома) конкретними суб`єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єктів, а ці суб`єкти відповідно зобов`язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта.

Таким чином, особливістю правовідносин, що виникають, є їх публічно - правовий характер, пов`язаність із сферою реалізації публічної влади.

Проте, слід зазначити, що специфіку публічно - правового спору визначає не тільки його суб`єктний склад, а й підстави виникнення цього спору і тісно пов`язане з цим питання межі повноважень адміністративного суду.

Отже, загальними критеріями для того, щоб визначити за спірними правовідносинами адміністративну юрисдикцію, є суб`єктний склад сторін (однією із сторін повинен бути суб`єкт владних повноважень) та предмет спору відповідно до природи спірних правовідносин (наявність публічно-правових відносин між сторонами під час виконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій на основі законодавства, тобто при реалізації цим суб`єктом своїх владних функцій та повноважень, визначених законодавством). Спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних правовідносин до адміністративної юрисдикції не відносяться.

Так, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спори фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за виключенням спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю (ч.2 ст.17 КАС України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Під час розгляду справи судом встановлено, що призов позивача на строкову військову службу та звільнення з цієї служби відбувалися на підставі наказів Міністерства оборони колишнього СРСР і відповідно до законодавства позивач перебував на військовому обліку у відповідному військовому комісаріаті Міністерства оборони України.

Так, у відповідності до частини 10 статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення № 402).

Згідно із пунктом 1.1 глави 1 Розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до пункту 2.1 глави 2 Розділу І Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Центральна військово-лікарська комісія є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України (пункт 2.3 глави 2 Розділу І Положення).

Згідно з підпунктом 21.1., 21.3. глави 21 Розділу 2 Положення № 402 у разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення.

Причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК цих військових формувань та оформлюють протоколом.

За наведених обставин, приймаючи до уваги, що оскільки позивач проходив строкову військову службу у військовій частині № НОМЕР_1 в період з 23.04.1979 по 12.06.1981, у тому числі в період з 01.03.1980 по 12.06.1981 приймав участь у виконанні інтернаціонального обов`язку у складі Прикордонних військ КДБ СРСР на території Демократичної Республіки Афганістан, то в силу Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402, саме на Центральну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України покладено обов`язок щодо встановлення причинного зв`язку його захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

Суд зазначає, що відповідно до п.15 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20.05.2013 № 8, визначено, що відповідно до частини третьої статті 8 Закону України від 06.10.2005 № 2961-IV «Про реабілітацію інвалідів в Україні» рішення медико-соціальних експертних комісій є обов`язковими для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, реабілітаційними установами незалежно від типу і форми власності.

Таким чином, рішення медико-соціальних експертних комісій спрямовані на забезпечення реалізації державної політики у сфері реабілітації інвалідів, створення правових, економічних, політичних, соціально-побутових і соціально-психологічних умов для задоволення їхніх потреб у відновленні здоров`я, матеріальному забезпеченні, посильній трудовій та громадській діяльності, а тому вони мають публічний характер та підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, спір, що виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Тому, з огляду на викладене суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі відповідно до статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання представника Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України про закриття провадження у справі № 823/334/17 за позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України та Центральна військово-лікарська комісія Державної прикордонної служби України, про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Копію ухвали направити особам, які беруть участь у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.А. Рідзель

Ухвалу складено у повному обсязі 10.04.2017.