Справа № 2а-9655/12/2070
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" квітня 2017 р. м. Київ К/800/8226/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І. (доповідач),

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання дій неправомірними, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2013 року, -

у с т а н о в и л а :

У березні 2012 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (далі - Бюро), треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 в якому просила: визнати протиправними дії відповідача щодо прийняття та оформлення замовлення № 1205523 від 14 листопада 2007 року на проведення технічної інвентаризації квартири за адресою: АДРЕСА_1 без особистої участі ОСОБА_4 та без її особистого підпису від особи, яка не мала відповідних повноважень (далі: замовлення, квартира відповідно); визнати протиправними дії Бюро щодо прийняття заяви не від позивача, заповненої ОСОБА_6 від її імені, а не позивачем особисто, на видачу для відчуження витягу з реєстру прав власності на квартиру; визнати протиправними дії відповідача щодо видачі витягу з реєстру прав власності на квартиру особі, яка не мала відповідних повноважень.

В обґрунтування позову посилалася на те, що внаслідок незаконних, на думку позивача, дій, Бюро які є спірними у даній справі вона була протиправно позбавлена права власності на квартиру в якій проживала, а тому ОСОБА_4 просила про задоволення позову.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2012 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2013 року в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та задовольнити позов.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що відповідач, вчиняючи спірні дії прав позивача не порушив, оскільки діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суди, вирішуючи цей спір, дійшли висновку, про належність такого до юрисдикції адміністративних судів.

Проте, до такого висновку суди дійшли в порушення норм процесуального права з огляду на наступне.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами встановлено, що 4 листопада 2007 року до Бюро подано замовлення від позивача на виготовлення технічного паспорту (з виготовленням технічного плану та проведенням інвентаризаційної оцінки та інше) та підготовки документів до районного виконавчого комітету.

На підставі зазначеного замовлення відповідачем проведено обстеження квартири і складено відповідний акт.

В подальшому, 17 березня 2008 року на ім'я позивача видано свідоцтво про право власності на квартиру, яке зареєстровано за ОСОБА_4

26 березня 2008 року позивач звернулась до Бюро з заявою про надання витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо квартири, який видано у той самий день.

В свою чергу, 1 квітня цього ж року між ОСОБА_4 та третьою особою ОСОБА_5 укладено договір дарування квартири.

На теперішній час право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між нею та ОСОБА_5

Як на підставу для задоволення позову ОСОБА_4 посилалась на те, що вона не підписувала замовлення на виготовлення технічного паспорту квартири і заяву про видачу витягу з Реєстру для відчуження нерухомого майна (квартири), а також не надавала до Бюро жодного документу щодо квартири і особисто не відвідувала його взагалі.

Видані відповідачем документи, зокрема, акт обстеження квартири, витяг з реєстру і свідоцтво про право власності в подальшому були використані третіми особами для незаконного заволодіння квартирою, яка знаходилась у власності позивача.

ОСОБА_4 вважає, що внаслідок таких дій відповідача і третіх осіб її незаконно позбавлено права власності на квартиру, тобто порушені її права як власника нерухомого майна, а також право на житло.

Так, у відповідності до пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Враховуючи те, що у справі, яка розглядається, предмет спору виник у правовідносинах, пов'язаних із питаннями щодо права власності позивача на квартиру (житло) колегія суддів дійшла висновку, що такий спір не є публічно-правовим, а випливає з цивільних відносин щодо реалізації особою права власності на нерухоме майно і має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

За правилами частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене та враховуючи, що відкриття провадження у цій справі та її розгляд помилково здійснено за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалені у справі судові рішення, у відповідності до положень частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягають скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Керуючись статтями 223, 228, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2013 року скасувати, а провадження у справі закрити.

Роз'яснити позивачу, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: М.І. Мойсюк

С.В. Головчук

Я.Л. Іваненко