Справа № 815/2360/17
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2017-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

815/2360/17

Справа № 815/2360/17

УХВАЛА

24 квітня 2017 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Андрухів В.В., розглянувши матеріали адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Інвестбанк» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги № 951-17 від 07.02.2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Інвестбанк» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги № 951-17 від 07.02.2017 року.

Також позивач просить суд звільнити його від сплати судового збору у зв’язку з тим, що на даний час ПАТ «КБ «Інвестбанк» є неприбутковою організацією, оскільки у нього відсутня банківська ліцензія, а грошові кошти отримуються виключно від реалізації майна та витрачаються для задоволення вимог кредиторів в порядку черговості, визначеної Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Інші джерела фінансування у позивача відсутні, а тому на даний час не має можливості сплатити судовий збір.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі “Креуз проти Польщі” (Kreuz v. Poland), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Європейський суд з прав людини у справах “Толстой та Милославський проти Сполученого Королівства” (Tolstoy and Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, “Ейрі проти Ірландії” (Airey v. Ireland) від 28 жовтня 1998 року та “Креуз проти Польщі” (Kreuz v. Poland) від 19 червня 2001 року зазначив, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду; що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Тобто, вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 КАС України суд та ч.2 ст.8 Закону України “Про судовий збір”, враховуючи майновий стан сторони, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

З наведених норм вбачається, що єдиною підставою для відстрочення, розстрочення, звільнення від сплати судового збору є майновий стан заявника, при цьому, звільнення від сплати судового збору є правом, а не обов’язком суду.

Так, на думку суду, звільнення від сплати судового збору може мати місце за наявності виняткових обставин та не суперечити приписам чинного законодавства.

Разом з тим, позивачем, в порушення ч. 1 ст. 71 КАС України, ч. 2 ст. 106 КАС України, не надано до суду жодних доказів на підтвердження обставин того, що його майновий стан перешкоджає сплаті судового збору за поданий ним позов у встановленому законом порядку, а наведені ним обставини не є підставою для звільнення від сплати судового збору.

Перелік осіб, яких Держава вважала за необхідне звільнити від сплати судового збору, наведено у ч.1 ст.5 Закону України “Про судовий збір”, і позивач до цього переліку не входить.

З огляду на зазначені в заяві обставини та надані позивачем докази, суд вважає, що відсутність банківської ліцензії та отримання коштів від реалізації майна, які витрачаються для задоволення вимог кредиторів, не є підставою для звільнення позивача від сплати судового збору.

У свою чергу, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду позов. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Крім того, невмотивоване звільнення від сплати судового збору утворить дискримінаційне становище по відношенню до інших суб’єктів звернення до суду за захистом. Адже, відповідно до п.3 ч.1 ст.7 КАС України одним із принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є принцип рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом.

Тому, суд вважає, що підстави для звільнення позивача від сплати судового збору відсутні.

Частиною 3 ст.106 КАС України встановлено, зокрема, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

Даний позов не відповідає ч.3 ст.106 КАС України, оскільки позивачем не сплачено судовий збір.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.4 Закону України “Про судовий збір”, за подання адміністративного позову майнового характеру, який подано юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно абзацу 4 статті 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2017 рік”, з 1 січня 2017 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1600 гривень.

Як вбачається з матеріалів позову, оскаржувану вимогу виставлено позивачу на суму 6836,61 грн.

Таким чином, позивач повинен сплатити за заявлену ним майнову вимогу судовий збір у розмірі 1600 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 108 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надсилається особі, що звернулася із позовною заявою.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 108, ст.165 КАС України, суддя,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Інвестбанк» про звільнення від сплати судового збору – відмовити.

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Інвестбанк» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги № 951-17 від 07.02.2017 року – залишити без руху.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п’яти днів з дня отримання копії ухвали до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції з одночасною подачею копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В.Андрухів