Справа № 173/114/17(2-а/173/17/2017)
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 квітня 2017 рокусправа № 173/114/17(2-а/173/17/2017)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого судді: Коршуна А.О. (доповідач)

суддів: Чередниченка В.Є. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09.03.2017р. у справі №173/114/17 (2-а/173/17/2017)
за позовом:ОСОБА_1
до: про:1. Управління соціального захисту населення Верхньодніпровської районної державної адміністрації 2. Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

27.01.2017р. ОСОБА_1І звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Верхньодніпровської районної державної адміністрації, Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії / а.с. 1-3/.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30.01.2017р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито скорочене провадження в адміністративній справі №173/114/17 (2-а/173/17/2017) / а.с. 8/, а ухвалою суду першої інстанції від 03.02.2017р. дана справа призначена до розгляду в загальному порядку у судовому засіданні /а.с. 16-17/.

Позивач, посилаючись у позовній заяві на те, що він є учасником бойових дій, відповідно до положень ст.. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються серед іншого такі пільги щорічно до 5 травня виплачується разова грошова допомога у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, у 2016р. він отримав таку допомогу у розмірі 920 грн., але з урахуванням вимог законодавства розмір допомоги до 5 травня у 2016р. повинен становити 5650 грн., сума недоплаченої йому грошової допомоги становить 4730 грн., вважає таку бездіяльність відповідача щодо несплати йому, як учаснику бойових дій, допомоги до 5 травня у повному обсязі протиправною та такою що порушує його права та інтереси, тому просив суд визнати таку бездіяльність відповідача протиправною та зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити йому грошовому допомогу до 05 травня за 2016р. у розмірі відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням положень ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у розмірі 4730 грн. з урахуванням проведених виплат.

Постановою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09.03.2017р. у справі №173/114/17 (2-а/173/17/2017) ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні адміністративного позову. (суддя Коваль А.М. ) / а.с. 29-32/.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції від 09.03.2017р. у даній справі, подав апеляційну скаргу / а.с.38-41/, у якій посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття рішення у даній справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, тому просив суд скасувати постанову суду першої інстанції від 09.03.2017р. та постановити у справі нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач - Управління соціального захисту населення Верхньодніпровської районної державної адміністрації, у письмових запереченнях на апеляційну скаргу / а.с. 53-55/ заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача та посилаючись на те, що судом першої інстанції у даній справі постановлено обґрунтоване рішення без порушень норм чинного законодавства, просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції від 09.03.2017р. у даній справі залишити без змін.

Особи, які беруть участь у розгляді справи, у судове засідання не зявились. Позивач та відповідачі про день, годину та місце розгляду даної справи апеляційним судом повідомлені належним чином / а.с. 50-52/.

Перевіривши у судовому засіданні доводи апеляційної скарги, матеріали даної адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду даної адміністративної справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій та має право на пільги, які встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій , у квітні 2016р. позивачем була отримана щорічна разова грошова допомога до 05 травня відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» , зазначені обставини підтверджуються належними письмовими доказами, які були досліджені судом під час розгляду даної справи та долучені до матеріалів справи / а.с. 5/ та не заперечувались особами, які беруть участь у розгляді справи під час її розгляду.

У вересні 2016р. позивач, який вважає що отримана у квітні 2016р. щорічна разова грошова допомога до 05 травня у розмірі 920 грн. виплачена відповідачем не у повному обсязі, звернувся до відповідача з заявою щодо нарахування та виплати цієї допомоги у розмірі відповідно до вимог чинного законодавства, але відповідач листом від 16.11.2016р. за вих.. №3857 повідомив позивача про те, що грошова допомога до 5 травня у 2016р. виплачена йому у розмірі визначеному відповідно до вимог чинного законодавства у звязку з чим відсутні підстави для здійснення перерахунку виплаченої грошової допомоги / а.с. 6/, і саме така відповідь відповідача обумовила звернення позивача до суду з даним позовом за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Спірні відносини, які виникли між сторонами у даній справі врегульовано положеннями Конституції України та Законів України Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в редакції законів чинній на момент виникнення спірних відносин між сторонами у даній справі.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зокрема частино 5 цієї статті, передбачено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомоги в розмірі пяти мінімальних пенсій за віком.

Але статтею 26 Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» визначено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016 р. «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 05 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій у таких розмірах: - учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто та інших місць примусового тримання, а також дітям, які народились у зазначених місцях примусового тримання їх батьків у розмірі 920 грн.

Таким чином, станом на день виплати позивачу разової грошової допомоги до 05 травня у квітні 2016 року, розмір зазначеної допомоги визначався Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» та постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» в редакції цих нормативно-правових актів з урахуванням принципу дії закону в часі, відповідно до якого втрата юридичної сили акта (чи певної його норми) повязується, зокрема, з прийняттям нового акта, що встановлює інші правила, ніж ті, що були встановлені попереднім актом.

При цьому колегія суддів вважає зазначити, що на час розгляду та вирішення судом даної справи зазначені норми Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» у встановленому порядку такими, що не відповідають Конституції України, не визнані.

В рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 р. зазначено, що в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Крім цього колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього ж суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 року.

Отже приймаючи до уваги вищенаведені фактичні обставини справи, які були встановлені судом під час розгляду даної справи, та враховуючи наведені норми чинного законодавства, які регулюють спірні відносини, які виникли між сторонами у справі з приводу визначення у 2016р. розміру разової щорічної допомоги до 05 травня у 2016р. учасникам бойових дій , колегія суддів приходить до висновку про те, що дії відповідача, на час виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги у розмірі 920 грн., були правомірними, оскільки невиплата позивачу зазначеної допомоги у розмірі, визначеному ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викликана не протиправними діями відповідача, а прийняттям законодавцем нового закону, яким установлено, що положення, зокрема, ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, що свідчить про те, що у даному випадку відповідач, який у спірних відносинах виступає у якості субєкта владних повноважень, діяв у межах повноважень та у спосіб, який визначено чинним законодавством України, що свідчить про відсутність підстав для визнання таких дій (бездіяльності) відповідача протиправними.

При цьому судом не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача у адміністративному позові на постанову Вищого адміністративного суду України від 10.02.2016р., оскільки ця постанова та встановлені судом обставини стосуються здійснення виплати разової щорічної допомоги до 05 травня, яка передбачена ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у 2014р., і не може бути застосовано до правовідносин які повязані з виплатою разової щорічної допомоги до 05 травня, яка передбачена ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у 2016р., з огляду на те що у період з січня по серпень 2014р., тобто коли здійснювалась виплата такої допомоги у 2014р., Кабінет Міністрів України не був наділений повноваженнями щодо визначення та встановлення, зміни розміру такої виплати.

Отже, враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи, які були встановлені судом під час розгляду справи, та приймаючи до уваги норми чинного законодавства, які визначають підстави та порядок виплати разової щорічної грошової допомоги до 5 травня у 2016р. , колегія суддів вважає, що відповідач, який у спірних відносинах виступає у якості субєкта владних повноважень, під час здійснення виплати такої допомоги позивачу у справі та визначені її розміру за 2016р. діяв відповідно до вимог чинного законодавства і такі дії відповідача є правомірними, а тому суд першої інстанції зробив правильний висновок про не обґрунтованість та безпідставність заявлених позивачем у справі позовних вимог та за цих підстав відмовив позивачу у задоволенні адміністративного позову.

З огляду на вищенаведене колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції обєктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про задоволення заявлених позивачем вимог, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним постанову суду першої інстанції від 09.03.2017р. у даній адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09.03.2017р. у справі №173/114/17 (2-а/173/17/2017) залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий: А.О. Коршун

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: О.М. Панченко