Справа № 825/3682/15-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2017 року м. Київ К/800/6510/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Заїки М.М., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,

провівши попередній розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України, першого заступника начальника управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року,-

у с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання у п'ятиденний термін направити за належністю відповідному органу його звернення від 9 липня 2015 року.

В обґрунтування позову зазначав, що відповідачі, всупереч вимогам Закону України «Про звернення громадян», належним чином не розглянули його звернення, адресоване на Урядову гарячу лінію від 9 липня 2015 року, щодо неналежного виконання службових обов'язків начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, чим порушили його законні права та інтереси, а тому просив про задоволення позову.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Відмовляючи у позові суди, на підставі наявних у справі даних встановили і правильно виходили з того, що дії відповідачів відповідають вимогам Закону.

Як встановлено судами і підтверджується матеріалами справи, 9 липня 2015 року ОСОБА_4 звернувся на Урядову гарячу лінію зі скаргою щодо неналежного виконання службових обов'язків начальником Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області ОСОБА_5 та незаконного закриття кримінального провадження за фактом завдання йому тілесних ушкоджень.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідь на зазначену скаргу, листом від 23 липня 2015 року позивачу повідомлено, що зазначене звернення направлене для проведення відповідної перевірки до відділу інспекції з особового складу УКЗ УМВС України в Чернігівській області, про результати якої буде проінформовано додатково ВІОС УКЗ.

Після чого, листом від 30 вересня 2015 року позивача повідомлено, що до компетенції працівників Управління МВС України в Чернігівській області не входить проведення перевірки та службового розслідування в межах зверненням ОСОБА_4 та рекомендовано звернутися до Міністерства внутрішніх справ України.

Так, за приписами частин 1, 3 статті 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Згідно вимог пункту 4.1. Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10 жовтня 2004 року № 1177, керівники органів внутрішніх справ та їх заступники при розгляді звернень громадян зобов'язані уважно вникати в їх суть, у разі потреби вимагати у виконавців матеріали їх перевірки, направляти працівників органів внутрішніх справ на місця для перевірки викладених у зверненнях фактів, уживати інших заходів для об'єктивного вирішення поставлених авторами звернень питань, з'ясовувати і усувати причини та умови, які спонукають громадян скаржитись, якщо це не суперечить чинному законодавству.

Безпосередні виконавці при здійсненні перевірок за зверненнями обов'язково спілкуються з їх авторами, з'ясовують усі порушені питання та обставини, детально вникають в їх суть, вживають заходів щодо захисту конституційних прав громадян у межах своєї компетенції відповідно до чинного законодавства.

Згідно пунктів 4.6. та 4.7. цього ж Положення звернення вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі поставлені в них питання, вжиті необхідні заходи і заявникам дані вичерпні відповіді.

Відповідь за результатами розгляду звернення в обов'язковому порядку дається тим органом, який його отримав і до компетенції якого входить розв'язання порушених у зверненні питань, за підписом керівника або його заступника.

Таким чином, суди дійшли обґрунтованого висновку, що дії відповідача узгоджуються з вимогами чинного законодавства, прав позивача не порушують, а тому підстав для задоволення позовних вимог не має.

Згідно вимог статті частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Матеріали справи свідчать про те, що доказів порушеного права позивач суду не представила, на відміну від відповідача, який довів правомірність своїх дій згідно вимог частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже судами правильно застосовано до спірних правовідносин вимоги Законів України «Про звернення громадян» та Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10 жовтня 2004 року № 1177 і Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3660-ІV.

Виходячи з наведеного, рішення судів відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, а тому підстав для скасування судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.М. Заїка

Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк