Справа № 810/839/16
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/839/16

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 року 810/839/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МОФ"

до ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

Позовні вимоги мотивовані безпідставністю висновків акту перевірки № 278 від 27.08.2015 «Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «МОФ» (код ЄДРПОУ 36796783) з питань дотримань вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Еколайн-СТ» та з ТОВ «Ді-НЕКС» за період жовтень 2014 року» та рішення Головного управління ДФС у Київській області 15 грудня 2015 року №3277/10/10-36-10-01-04 про результати розгляду скарги.

Позивач вважає, що ДПІ у Києво-Святошинському районі у Київській області не додержано вимог чинного законодавства при проведенні документальної позапланової виїзної перевірки, документація по взаємовідносинам скаржника з його контрагентами належним чином не досліджувалася, висновки акту перевірки базуються на припущеннях, доводи податкового органу щодо відсутності реального характеру відповідних операцій не підтверджені належними доказами.

Також позивач зазначає, що послуги його контрагентами надавалися в повному обсязі, що підтверджено первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, які позивач надав до перевірки, а отже для обох сторін – як позивача, так і його контрагентів створилися правові наслідки в перевіряємий період. Позивач підкреслює, що жодних доказів фіктивності операцій та самих учасників господарських відносин відповідачем не надано, як не надано і доказів визнання недійсними укладених правочинів.

Так, відповідач зазначає, що податкові накладні, виписані ТОВ «Ді-некс» та ТОВ «Еколайн-СТ» та які включено до складу податкового кредиту, не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних, оскільки сума ПДВ менше 10 тис. грн., а такі податкові накладні навмисно виписані із сумами ПДВ менше 10 тис. грн., оскільки вони не підлягають реєстрації в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.

Також відповідач зазначає, що відповідно до інформаційних баз даних ДФС Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІ-НЕКС» не було надано будь-яких первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували фінансово-господарську діяльність підприємства за період з 01.03.2012 по 28.02.2015; відсутній рух активів, зобов’язань чи власного капіталу у процесі здійснення господарської операції; відсутні фізичні, технічні та технологічні можливості до вчинення задекларованих операцій, а саме відсутній кваліфікований персонал, при тому, статутна діяльність потребує участі більшої кількості людей, в т.ч. за спеціальною освітою, відсутні основні фонди (за умови, що вони необхідні для здійснення операцій), у тому числі власні чи орендовані транспортні засоби, спеціальна техніка, приміщення для зберігання товарів; відповідно до АІС «Автомобіль» ДАІ МВС України транспортних засобів на ТОВ «ДІ-НЕКС» не встановлено.

В судовому засіданні 24.05.2016 представник позивача підтримав позов в повному обсязі та просив суд його задовольнити, зважаючи на обставини, зазначені в адміністративному позові та додані до справи документи, в тому числі витребувані на вимогу ухвали суду.

В судовому засіданні по справі 24.05.2016 представник відповідач проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити.

В судовому засіданні по справі 24.05.2016 представником позивача було подано письмове клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Представник відповідача у судовому засіданні по справі 24.05.2015 проти вказаного клопотання не заперечував.

Згідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи, що позивачем заявлено клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, а представник відповідач проти вказаного клопотання не заперечував, протокольною ухвалою суду від 24.05.2016 постановлено здійснювати подальший розгляд справи №810/839/16 в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

в с т а н о в и в:

Судом встановлено, що ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області в період з 13.08.2015 по 19.08.2015 проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «МОФ» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Еколайн-СТ» та ТОВ «Ді-Некс» за період жовтень 2014 року.

Результати перевірки оформлені актом ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області №278 від 27.08.2015 «Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «МОФ» (код ЄДРПОУ 36796783) з питань дотримань вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Еколайн-СТ» та з ТОВ «Ді-НЕКС» за період жовтень 2014 року» (далі – акт перевірки) (т.1, а.с.9-20).

В мотивувальній частині акту перевірки зазначено, що податкові накладні, виписані ТОВ «Ді-некс» та ТОВ «Еколайн-СТ», які включено до складу податкового кредиту за жовтень 2014 року, не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних, оскільки сума ПДВ в кожній податковій накладній менше 10 тис. грн., а такі податкові накладні навмисно виписані із сумами ПДВ менше 10 тис. грн., оскільки вони не підлягають реєстрації в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.

З п.3 акту перевірки вбачається, що відповідачем під час проведення перевірки було використано податкову інформацію ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 20.03.2015 №374/26-59-22-03/37922377 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ДІ-НЕКС» (код ЄДРПОУ 37922377) з платниками податків контрагентами – постачальниками та контрагентами – покупцями за період з 01.03.2012 по 28.02.2015 та податкову інформацію ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 23.03.2015 №223/26-55-22-09/37882209 щодо неможливості проведення зустрічної звірки ТОВ «Еколайн-СТ» (код ЄДРПОУ 37882209) з питань підтвердження господарських відносин із платникам податків за період з 01.07.2014 по 30.11.2014.

Зі змісту вищевказаних податкових інформацій вбачається, зокрема, що ТОВ «ДІ-НЕКС» не було надано будь-яких первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували фінансово-господарську діяльність підприємства за період з 01.03.2012 по 28.02.2015; відсутній рух активів, зобов’язань чи власного капіталу у процесі здійснення господарської операції; відсутні фізичні, технічні та технологічні можливості до вчинення задекларованих операцій, а саме відсутній кваліфікований персонал, при тому, статутна діяльність потребує участі більшої кількості людей, в т.ч. за спеціальною освітою, відсутні основні фонди (за умови, що вони необхідні для здійснення операцій), у тому числі власні чи орендовані транспортні засоби, спеціальна техніка, приміщення для зберігання товарів; відповідно до АІС «Автомобіль» ДАІ МВС України транспортних засобів на ТОВ «ДІ-НЕКС» не встановлено.

Крім того, в податковій інформації ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 20.03.2015 №374/26-59-22-03/37922377 зазначено, що аналізом податкової та фінансової звітності за період 01.03.2012 по 28.02.2015, а також наявної в ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м.Києві податкової інформації, встановлено невідповідність показників податкової звітності ТОВ «Ді-Некс», що свідчить про можливі порушення податкового законодавства та залучення суб’єкта до схеми формування штучного податкового кредиту.

На підставі вищенаведених обставини відповідач дійшов висновку, що посадовими особами ТОВ «МОФ» безпідставно включено до складу податкового кредиту, задекларованого в декларації з податку на додану вартість податкові накладні, виписані ТОВ «Ді-Некс» та ТОВ «Еколайн-СТ» за жовтень 2014 року.

В пункті 3.2 акту перевірки зазначено, що враховуючи наявну інформацію по контрагентам-постачальникам ТОВ «Еколайн-СТ» за жовтень 2014 року та ТОВ «Ді-Некс» за жовтень 2014 року, а також вимоги норм законодавчих актів, первині документи, укладені між ТОВ «МОФ» та вказаними контрагентами-постачальниками, складені всупереч вимог діючого законодавства України, в зв’язку з чим немає можливості підтвердити факт здійснення господарських операцій та немає підстав для включення ТОВ «МОФ» до складу витрат вартості придбання товарів/послуг від вищенаведених контрагентів-постачальників.

У висновках акту від №278 від 27.08.2015 встановлені наступні порушення:

- п. 198.2 п. 198.3 п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р №2755-VI із змінами та доповненнями, що призвело до заниження податку на додану вартість, який підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету (р. 25 Декларації) на загальну суму 71 450 грн., в т.ч. за жовтень 2014 року на суму 71 450 грн.

- п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 138.1 п. 138.5.1 п. 138.5 ст. 138 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р №2755-VI із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 64 305 грн., в т.ч. по періодах: рік 2014 на суму 64 305 грн.

Не погоджуючись з висновками акту перевірки позивачем було подано до ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області заперечення на акт перевірки вих. №59 від 08.09.2015 (т.1, а.с.160-164).

Висновки акту перевірки покладені відповідачем в основу прийнятих податкових повідомлень-рішень від 18 вересня 2015 року:

Скориставшись правом адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень позивач звернувся до Головного управління ДФС у Київській області зі скаргою вих. №66 від 16.09.2015(т.1, а.с.154).

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог про визнання протиправними та скасування прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень судом встановлено, що в період, який перевірявся, позивач мав господарські відносини з ТОВ «Ді-Некс» (ідентифікаційний код 37922377) та ТОВ «Еколайн-СТ» (ідентифікаційний код 37882209).

1) Так, між ТОВ «МОФ» (замовник) та ТОВ «Ді-Некс» (виконавець) було укладено договір про надання послуг №0110/0612К від 01.10.2014 (т.1, а.с.82-84) та додаток №1 від 01.10.2014 до вказаного договору (т.1, а.с.85).

Відповідно до п. 1.1 , 1.2 вказаного договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець, особисто чи із залученням третіх осіб, зобов’язується за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку надавати за плату клінінгові послуги (надалі іменуються «послуги») на території складського комплексу, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Антонова, будинок 1-А, а замовник зобов’язується оплачувати надані послуги. Детальна інформація щодо послуг, які надаються за цим договором, міститься у додатку №1 до цього договору.

Пунктами 3.1 та 3.2 договору встановлено, що вартість наданих послуг вказана в додатку №1, що є невід’ємною частиною цього договору; послуги оплачуються протягом 30 днів після підписання сторонами відповідного акту, допускається повна або часткова передоплата.

Здавання послуг виконавцем та приймання їх результатів замовником оформлюється актом здавання-приймання наданих послуг, який підписується повноважними представниками сторін протягом 3 робочих днів після фактичного надання послуг (п.3.3 договору).

Згідно з п. 6.1 та 6.2 договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін, строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 6.1 цього договору та закінчується 31.12.2014.

Як вбачається із зазначеного додатку, основними роботами є:

1) територія складського комплексу, що прибирається: прибирання внутрішніх під’їзних шляхів території складського комплексу, тротуарів, в т.ч. прибирання від снігу і сніжних утворень (зимовий період); збір сміття з території; видалення бруду з бордюрного каменю, розчищання, видалення сміття зі сміттєвих урн, заміна пакетів; повне очищення території від бруду; очищення території за допомогою щіткових машин;

2) офісні приміщення: сухе прибирання оргтехніки в офісних приміщеннях; прибирання кухні та миття посуду; поповнення місць загального користування витратними матеріалами; прибирання вхідної групи; чищення системи брудозахисту; чищення, миття, дезінфекція урн; забезпечення корзин та баків для сміття одноразовими мішками; прибирання та дезінфекція місць загального користування; видалення випадкових забруднень; локальне вологе прибирання місць інтенсивного потоку; заміна одноразових мішків в корзинах для сміття по необхідності; виніс сміття в контейнери;

3) паркінг складського комплексу (для вантажних автомобілів (митний термінал із зоною прибуття): оперативне підмітання території паркінгу, заїздів, виїздів від бруду, дрібного сміття; спорожнення урн із заміною пластикових пакетів; видалення локальних забруднень; прибирання від снігу та утворень (зимовий період) із застосуванням бешефіту; очищення території за допомогою машин для прибирання снігу.

За фактом настання першої з подій (надання послуг) ТОВ «Ді-Некс» на адресу ТОВ «МОФ» були виписані наступні податкові накладні: №154 від 31.10.2014 на суму 50 742,00 грн., в тому числі ПДВ 8457,00 грн., №155 від 31.10.2014р. на суму 46 494,00 грн., в тому числі ПДВ 7749,00 грн. №156 від 31.10.2014 на суму 48 804,00 грн., в тому числі ПДВ 8134,00 грн. (т.1, а.с.92-94).

Отримані від ТОВ «Ді-Некс» послуги були оплачені позивачем у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №321 від 19.11.2014 на суму 146040,00 грн. (т.1, а.с.80).

В бухгалтерському обліку господарські операції позивачем відображено на рахунку бухгалтерського обліку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку №631 за період з 31.10.2014 по 24.11.2015 в розрізі контрагента ТОВ «Ді-Некс» (т.1, а.с.121).

2) Між ТОВ «МОФ» (замовник) та ТОВ «Еколайн-СТ» (виконавець) було укладено договір про надання послуг №0108/0612 від 01.08.2014 (т.1, а.с.55-57) та додатки №1, №2 від 01.08.2014 та від 01.10.2014 до вказаного договору (т.1, а.с.58-61).

Відповідно до п. 1.1 договору про надання послуг №0108/0612 від 01.08.2014 в порядку та на умовах визначених цим договором, виконавець зобов’язується надати послуги, пов’язані із забезпеченням функціонування складського комплексу, який знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Антонова, буд. 1-А, а замовник зобов’язується прийняти і оплатити послуги, що надані виконавцем відповідно до умов цього договору.

Згідно з пунктами 2.1 та 2.2 вказаного договору перелік та вартість послуг, які виконавець зобов’язується надати замовнику, зазначаються в додатку №1 до цього договору, який є невід’ємною його частиною, на підтвердження факту надання виконавцем послуг відповідно до умов цього договору, сторони складають та підписують акт прийому-передачі послуг із зазначенням переліку та фактичної вартості наданих послуг.

Пунктами 4.1 та 4.2 договору встановлено, що сторони домовились, що оплата послуг по даному договору здійснюється замовником відповідно до узгодженої сторонами вартості послуг (додаток №1), а оплата послуг за даним договором здійснюється замовником в безготівковій формі шляхом перерахування суми коштів на поточний рахунок виконавця, протягом 30 календарних днів з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі виконаних послуг.

Згідно з п. 7.1 договору цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2014.

Відповідно до додатку №1 від 01.08.2014 та додатку №2 від 01.10.2014 до договору про надання послуг №0108/0612 від 01.08.2014 слідує, що сторони уклали вказані додатки, в яких визначили основні та додаткові роботи, що здійснюються виконавцем, узгоджено ціну за послуги/роботи.

Як вбачається із додатків №1 від 01.08.2014 та №2 від 01.10.2014 до договору про надання послуг №0108/0612 від 01.08.2014, основними роботами є:

1) послуги для транспортного засобу вантажопідйомністю понад 3 тони:

1. Послуги, пов’язані з функціонуванням складського приміщення, протягом поточної доби з моменту заїзду транспортного засобу, не включаючи плату за стоянку. Послуга включає в себе:

1.1. вантажно-розвантажувальні та інші послуги, які використовуються для виконання необхідних робіт на території складського приміщення;

1.2. перевантаження товару з одного транспортного засобу на інший вручну;

1.3. розвантажувальні роботи вручну;

1.4. вантажні роботи вручну.

2) послуги для транспортного засобу вантажопідйомністю до 3-х тон:

1. Послуги, пов’язані з функціонуванням складського приміщення, протягом поточної доби з моменту заїзду транспортного засобу, не включаючи плату за стоянку. Послуга включає в себе:

1.1. вантажно-розвантажувальні та інші послуги, які використовуються для виконання необхідних робіт на території складського приміщення;

1.2. перевантаження товару з одного транспортного засобу на інший вручну;

1.3. розвантажувальні роботи вручну;

1.4. вантажні роботи вручну.

Крім цього, зі змісту додатків №1 від 01.08.2014 та №2 від 01.10.2014 до договору про надання послуг №0108/0612 від 01.08.2014 встановлено, що додатковими роботами є регулювання руху транспортних засобів.

За фактом настання першої з подій (надання послуг) ТОВ «Еклайн-СТ» на адресу ТОВ «МОФ» були виписані наступні податкові накладні: №396 від 31.10.2014 на суму 57 408,00 грн., в тому числі ПДВ 9568,00 грн., №397 від 31.10.2014 на суму 6 300,00 грн., в тому числі ПДВ 1050,00 грн., №398 від 31.10.2014 на суму 59 904,00 грн., в тому числі ПДВ 9984,00 грн., №399 від 31.10.2014 на суму 51 600,00 грн., в тому числі ПДВ 8600,00 грн., №400 від 31.10.2014 на суму 48 384,00 грн., в тому числі ПДВ 8064,00 грн., №401 від 31.10.2014 на суму 59 064 грн., в тому числі ПДВ 9844,00 грн. (т.1, а.с.74-79).

Отримані від ТОВ «Еколайн-СТ» послуги були оплачені позивачем у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 334 від 24.11.2014р. на суму 282 660,00 грн. (т.1, а.с.81).

В бухгалтерському обліку господарські операції позивачем відображено на рахунку бухгалтерського обліку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками», що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку №631 за період з 31.10.2014 по 24.11.2014 в розрізі контрагента ТОВ «Еколайн-Ст» (т.1, а.с.120).

З 1 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (пункт 1.1. статті 1 Податкового кодексу України) (далі - ПК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв’язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.

Згідно з п. 201.7 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань.

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

До обов'язкових реквізитів податкової накладної, перелік яких закріплений в підпункті 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, законодавець відносить:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України);

ї) номер та дата митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України.

З приводу посилання відповідача на те, що податкові накладні, виписані ТОВ «Ді-некс» та ТОВ «Еколайн-СТ» та які включено до складу податкового кредиту за жовтень 2014 року, не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних, оскільки сума ПДВ менше 10 тис. грн., а такі податкові накладні навмисно виписані із сумами ПДВ менше 10 тис. грн., оскільки вони не підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних суд зазначає таке.

У відповідності до пункту 11 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить: понад 1 мільйон гривень - з 1 січня 2011 року; понад 500 тисяч гривень - з 1 квітня 2011 року; понад 100 тисяч гривень - з 1 липня 2011 року; понад 10 тисяч гривень - з 1 січня 2012 року. Податкова накладна, в якій сума податку на додану вартість не перевищує 10 тисяч гривень, не підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних.

З мотивувальної частини акту перевірки вбачається, що податковий орган посилається на вказану обставину в обґрунтування виявлених перевіркою порушень, а саме зазначає, що податкові накладні навмисно виписані із сумами ПДВ менше 10 тис. грн., оскільки вони не підлягають реєстрації в ЄРПН.

Разом з тим, суд не погоджується з такими твердженнями відповідача, оскільки законодавством України чітко передбачено, що податкова накладна, в якій сума податку на додану вартість не перевищує 10 тисяч гривень, не підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних, а отже всі податкові накладні, виписані на ім’я позивача контрагентами ТОВ «Еколайн-СТ» та ТОВ «Ді-Некс» не підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, а тому суд не вбачає жодних порушень з боку позивача, які могли би ставити під сумнів реальність здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами ТОВ «Еколайн-СТ» та ТОВ «Ді-Некс».

Матеріали справи свідчать, що податковий кредит за результатами здійснення господарських операцій з ТОВ «Еколайн-СТ» та ТОВ «Ді-Некс» був сформований позивачем на підставі належних документів, оформлених згідно з вимогами чинного законодавства, податкові накладні, виписані контрагентом, відповідають вимогам, встановленим Податковим кодексом України та містять всі необхідні реквізити.

При цьому висновки відповідача про навмисність складання контрагентами-постачальниками послуг податкових накладних на суму ПДВ менше ніж 10 тис. грн. не підтверджується документально, а відтак є припущенням податкового органу.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, звітів до актів здачі-приймання послуг, загальна сума клінінгових послуг розмежована в загальності від виду послуг на конкретній ділянці роботи, зокрема, прибирання території складського комплексу, офісних приміщень та паркінгу складського комплекс (для вантажних автомобілів (митний термінал із зоною прибуття), і тому сума послуг за кожним з трьох актів здачі-прийняття робіт та звітів до них не може перевищувати суму ПДВ у розмірі 10 тис. грн., виходячи з загальної суми виконаних робіт за договором.

Судом встановлено, що податковий орган дійшов до висновку про заниження позивачем сум податку на додану вартість на підставі тверджень про фіктивність господарських операцій позивача з ТОВ «Еколайн-СТ» та ТОВ «Ді-Некс», непідтвердження їх первинними документами, з приводу чого суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за N 168/704, встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи).

Відповідно до п. 2.1 вказаного Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" зі змінами та доповненнями господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Про відсутність факту здійснення господарської операції можуть свідчити, зокрема, такі обставини:

- всупереч даним податкового обліку будь-кого з учасників операції відсутні зміни активів, зобов'язань чи власного капіталу принаймні в одного з таких учасників (наприклад, збільшення статутного капіталу особи за рахунок активів, що не мають ринкової вартості, зокрема фіктивних цінних паперів, тобто цінних паперів, обіг яких на момент вчинення операції був припинений після оприлюднення даних щодо скасування свідоцтва про реєстрацію їх випуску);

- отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету за одночасної відсутності об'єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб (наприклад, експорт товару на підставну особу, яка не має відповідної реєстрації чи не веде будь-якої господарської діяльності, виключно з метою отримання документів, що підтверджують право на бюджетне відшкодування з податку на додану вартість;

- "тимчасова" поставка товару (тобто з подальшим поверненням того самого товару без обґрунтованої економічної причини в наступних податкових періодах постачальнику від покупця безпосередньо або через ланцюг посередників) тим платником податку, в якого за результатами певного податкового періоду наявне від'ємне значення податкових зобов'язань із податку на додану вартість тому учаснику, який має зобов'язання до сплати в бюджет тощо;

- результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).

Така правова позиція викладена, зокрема, в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом. У свою чергу, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст. 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Таким чином, законодавством надано позивачу право як суб'єкту господарювання на укладення будь-яких угод та здійснення будь-якої підприємницької діяльності, які не заборонені законом.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість обов'язковому з'ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов'язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Проте, суд зазначає, що у розглядуваній справі наведені обставини не досліджувалися податковим органом під час проведення перевірки, оскільки фактично висновок про відсутність господарських операцій був зроблений на підставі аналізу податкової інформації ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 20.03.2015 №374/26-59-22-03/37922377 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ДІ-НЕКС» (код ЄДРПОУ 37922377) з платниками податків контрагентами – постачальниками та контрагентами – покупцями за період з 01.03.2012 по 28.02.2015 та податкової інформації ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 23.03.2015 №223/26-55-22-09/37882209 щодо неможливості проведення зустрічної звірки ТОВ «Еколайн-СТ», код ЄДРПОУ 37882209 з питань підтвердження господарських відносин із платникам податків за період з 01.07.2014 по 30.11.2014.

При цьому суд зазначає, що сама по собі неможливість реалізації органами державної податкової служби визначеної законодавством компетенції щодо проведення зустрічних звірок контрагентів позивача не може вважатись доказом вчинення порушень податкового законодавства таким платником податків.

Крім того, податковим органом не було враховано, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за несплату податків продавцем, порушення ним правил здійснення господарської діяльності та наявність обставин державної реєстрації, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи-платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства.

Так, одним з принципів розгляду податкових спорів, відповідно до ст. 4 Податкового Кодексу України є принцип презумпції добросовісності та рішень платника податків, у зв’язку з чим передбачається, що дії платників податків, які мають своїм результатом одержання податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться у податкових деклараціях, податкових накладних та інших первинних документах, є достовірними. Надання податковому органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність яких установлена судом.

При цьому, встановлення факту дефектності контрагентів є лише одним із доказів, але не вичерпним, при встановленні або нереальності господарської операції, або відсутності в ній ділової мети. Водночас, дефектність та навіть фіктивність контрагента платника податків сама собою не свідчить про обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів або про дефектність самих господарських операцій.

Також, відомості стосовно відсутності у контрагентів позивача достатніх виробничих потужностей, працівників, офісних та складських приміщень та інших основних засобів не можуть свідчити про невиконання цими суб`єктами договірних зобов`язань перед позивачем, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин вказані юридичні особи не були позбавлені права укладати з іншими суб`єктами господарювання субпідрядних договорів, договорів оренди обладнання, транспортних засобів тощо з метою використання відповідних основних фондів, устаткування та інших ресурсів для забезпечення власної господарської діяльності.

Обставини фіктивності та інших недоліків правового статусу контрагентів платника податків підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами, що свідчать про неналежність господарської операції, тобто про її нереальність або відсутність економічного змісту. Спростування добросовісності платника податків є найбільш складним завданням і потребує збирання доказової бази, що свідчить про обізнаність платника щодо протиправної поведінки третіх осіб.

Про це можуть свідчити оперативно-розшукові дані; матеріали кримінальних справ, які стосуються безпосередньо того платника, поведінка якого аналізується; дані про повернення платникові податків коштів, перерахованих ним нібито в оплату придбаних активів; показання свідків та інші дані, зокрема щодо контактів між посадовими особами платника податку та фіктивного контрагента тощо.

Разом з тим, власне фіктивність діяльності одного з постачальників в ланцюзі до позивача, порушення ним податкової дисципліни та правил здійснення господарської діяльності не є підставою для висновку про необґрунтованість заявленої позивачем податкової вигоди, якщо податковий орган не доведе, зокрема, що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускали його контрагенти, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов’язаних з податковою вигодою, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов’язань, зокрема, й у випадках, коли такі операції здійснюються через посередників.

Досліджуючи рух активів, наявність господарської мети при вчиненні позивачем угод з вищезазначеними контрагентами, суд зазначає наступне.

Предметом договору оренди від 31.12.2013 відповідно до п. 1.1 є передача у тимчасове володіння та користування приміщення загальною площею 3681,08 кв.м., яке знаходиться у будівлі, розташованій за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Антонова, буд. 1-А (колишня адреса: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Петропавлівська Борщагівка, вул. Антонова, буд. 1-А) загальною площею 7595,7 кв.м., для використання в якості складських приміщень із допоміжними офісами («Дозволене використання») протягом терміну з 01.01.2014 по 30.11.2016. Також, предметом договору оренди від 31.12.2013 є надання послуг по наданню парковочних місць на території складського комплексу за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Антонова, буд. 1-А (колишня адреса: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Петропавлівська Борщагівка, вул. Антонова, буд. 1-А) у кількості 49 індивідуальних місць для великого виробничого транспорту (кожне місце площею близько 83 кв.м.) для розміщення зони митного контролю із зоною прибуття на територію складського комплексу. З огляду на зазначене, частка позивача у праві користування вищезазначеною будівлею загальною площею 7595,7 кв.м. становить 46,04%.

Крім цього, варто відмітити, що у п. 6 договору оренди від 31.12.2013 закріплені обов’язки Орендаря, зокрема, дотримуватися у приміщеннях порядку, не ставити під загрозу безпеку будівлі чи складського комплексу, ні в якому разі не порушувати самому та не допускати порушень зі сторони своїх відвідувачів нормальних умов роботи у будівлі чи складському комплексі; утримувати приміщення у чистоті і порядку та мити внутрішні сторони вікон два рази на рік; утримувати місця загального використання та інженерні комунікації, які знаходяться у приміщеннях чи обслуговують приміщення, у чистоті і порядку, не захаращувати їх будь-якими шкідливими, згубними чи небезпечними речовинами та видаляти будь-які захаращення чи пошкодження місць загального використання та інженерних комунікацій, викликаних діями Орендаря, його співробітниками чи відвідувачами, у максимально короткі терміни і задовільним для Орендодавця чином; здійснювати вивезення і розміщення відходів, утворених у процесі діяльності Орендаря у приміщеннях, самостійно, а також самостійно здійснювати сплату відповідних екологічних платежів.

01.01.2014 відповідно до акту приймання договором оренди від 01.01.2014 позивачем було прийнято у користування вищенаведене приміщення (т.1, а.с.209).

Отже, матеріали справи свідчать про те, що за адресою місцезнаходження позивача знаходиться орендоване приміщення, в якому позивач здійснює господарську діяльність, розміщений персонал, керівні органи ти відповідні підрозділи підприємства.

Судом встановлено, що позивач внесений до Реєстру підприємств, яким надано дозвіл на провадження митної брокерської діяльності та до Реєстру підприємств, яким надано дозвіл на відкриття та експлуатацію митного складу, що підтверджується витягом з реєстру митних справ (т.1, а.с.232). Загальна штатна чисельність працівників підприємства Позивача станом на 01.10.2014 року становила 20 осіб, що підтверджується наказом №15-Ш від 04.09.2014 «Про затвердження штатного розкладу на 2014 рік» та додатком №1 до вказаного наказу - Штатний розпис ТОВ «МОФ», який вводиться з 04.09.2014 (т.1, а.с.234, 235).

Судом встановлено, що ТОВ «МОФ» здійснює діяльність митного терміналу та надає послуги, пов’язані з проходженням митних процедур у зоні митного контролю на території складу тимчасового зберігання, розташованого за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Антонова, буд. 1-А.

У письмових поясненнях до позову позивач зазначає, що діяльність ТОВ «МОФ» пов’язана з наданням послуг суб’єктам господарювання при переміщенні останніми товарів через митний кордон України в режимі імпорту та/або експорту. Тобто, в той час, як підприємство імпортер/експортер проходить необхідні митні процедури по оформленню товарів, такі товари повинні належним чином зберігатися на митному складі.

Таким чином, ТОВ «МОФ» надає послуги з тимчасового зберігання товарів, вантажно-розвантажувальні та інші, у тому числі брокерські послуги в орендованих приміщеннях загальною площею 3681,08 кв.м. за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Антонова, буд. 1-А, використовуючи також 49 парковочних місць для великого виробничого транспорту площею 83 кв.м. за місце.

Так, позивач зазначає, що одними з найбільших в жовтні 2014 року були обороти з компаніями ТОВ «ДСВ ЛОГІСТИКА», ТОВ «АЛІРА ГАРАНТ», ТОВ «ЛОРЕАЛЬ УКРАЇНА», в підтвердження господарських взаємовідносин з якими позивачем було надано до суду копії відповідних договорів (т.1, а.с.210-231). За умовами вказаних договорів ТОВ «МОФ», як виконавцем робіт/послуг, з компаніями імпортерами/експортерами, передбачено залучення третіх осіб (субвиконавців) для виконання договору.

Також позивач зазначає, що необхідність отримання послуг від ТОВ "Еколайн-СТ" зумовлена збільшенням обсягів товарів, які надходили для митного оформлення в жовтні 2014 року, а відтак і збільшенням обсягів робіт по розвантаженню та навантаженню цих товарів на транспортні засоби в процесі митного оформлення. Так як, штатний розпис ТОВ «МОФ» в період жовтня 2014 року передбачав лише 2 посади вантажників, позивач змушений був залучити додаткові ресурси для своєчасного та якісного надання послуг своїм клієнтам (імпортерам/експортерам) при проходженні ними митних процедур.

Щодо економічної доцільності господарських відносин позивача та ТОВ «Ді-Некс» позивач зазначає, що отримання вказаних послуг позивачем було зумовлене необхідністю забезпечення чистоти та порядку в складському приміщенні. Адже, впродовж робочого дня, в результаті переміщення різного роду товарів, в приміщенні накопичується сміття та відходи (поліетилен, шматки упаковки, пил, тощо). Так як штатний розпис ТОВ «МОФ» в період жовтня 2014 року передбачав лише 2 посади прибиральника службових приміщень, виникла гостра потреба в залученні додаткових ресурсів для прибирання території складу. Прибирання складу здійснювалося персоналом, наданим ТОВ «ДІ-НЕКС», за допомогою звичайних засобів: віники, ганчірки, швабри, відра, мішки для сміття, тощо без використання спеціальної техніки чи механізмів

Таким чином, суд зазначає, що отримані позивачем послуги від ТОВ «Еколайн-СТ» і ТОВ «Ді-Некс» були використані у власній господарській діяльності позивача, а отримання таких послуг повністю відповідає видам діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "МОФ" та виробничій необхідності, що вказує на зв’язок отриманих послуг із господарською діяльністю позивача.

Суд зазначає, що ТОВ «МОФ» було повністю дотримано вимоги щодо документування та підтвердження здійснених господарських операцій первинними документами, у відповідності до вимог п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 №996-ХІV, а правочини, укладені між ТОВ «МОФ» та ТОВ «Еколайн-СТ», ТОВ «Ді-Некс» були спрямовані та мали наслідком реальне здійснення господарських операцій щодо надання послуг.

З приводу порушень п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 138.1 п. 138.5.1 п. 138.5 ст. 138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 64 305грн, в т.ч. по періодах: рік 2014на суму 64 305 грн., суд зазначає таке.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз.2 п. 44.1 ст. 44 ПК України).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу

Згідно з п. 138.4 ст. 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Пунктом 138.6 ст. 138 ПК України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну); (п. 138.8 ст. 138 ПК України).

В силу положень пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Судом встановлено реальність здійснених господарських операцій між позивачем та ТОВ «Еколайн-СТ» і ТОВ «Ді-Некс» та використання отриманих послуг в господарській діяльності позивача.

Акцентуючи в Акті перевірки на відсутності у контрагентів позивача виробничих та складських приміщень, устаткування, транспортних засобів, торгівельного обладнання і трудових ресурсів, контролюючим органом було залишено поза увагою, що в процесі надання послуг згідно договорів з ТОВ «Еколайн-СТ» і ТОВ «Ді-Некс», останніми не здійснювалось робіт, що потребують наявності на постійній основі кваліфікованого персоналу, транспортних засобів, обладнання чи виробничих і складських приміщень.

Суд зазначає, що залучення фізичних осіб до виконання відповідних послуг за замовленням позивача контрагентами може здійснюватись за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

У свою чергу основні та транспортні засоби, якщо того вимагає конкретний вид господарської діяльності, можуть перебувати у контрагентів на праві оренди або лізингу.

Відповідачем під час розгляду справи не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об’єктивній інформації та беззаперечно спростовують факти надання відповідних послуг, що засвідчені наведеними документами і поясненнями. Акт перевірки не містить аналізу обсягу та характеру ресурсів, які, з урахуванням обставин виконання спірних господарських операцій, зокрема, з урахуванням їх змісту та обсягу, були необхідні для виконання спірних операцій, але були відсутні.

Доводи відповідача щодо браку персоналу та засобів, необхідних для виконання розглядуваних фінансово-господарських операцій ґрунтуються переважно на дослідженні показників податкової звітності контрагентів, хоча достовірність показників податкової звітності є предметом виключно документальних перевірок, у ході якої податковий орган зобов’язаний дослідити первинні документи.

Податкові інформації про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Еколайн-СТ» і ТОВ «Ді-Некс», на які посилається відповідач в обґрунтування доводів про відсутність у контрагентів позивача основних засобів та трудових ресурсів, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про відсутність у контрагентів відповідних умов для здійснення спірних операцій в період проведення цих операцій. Більш того, вказані податкові інформації про неможливість проведення зустрічної звірки за своєю правовою природою взагалі не можуть містити будь-яких висновків про порушення платником податків вимог податкового законодавства, оскільки призначені виключно для фіксування обставин, котрі спричинили таку неможливість.

Поряд з цим, чинним законодавством право формувати податковий кредит з податку на додану вартість та витрати не ставиться у залежність від факту дотримання податкового законодавства контрагентами платників податків, у тому числі з питань належного зберігання первинних документів, належного декларування та сплати податкових зобов'язань тощо. Сам по собі факт порушення вимог податкового законодавства контрагентом платника податку не може виступати доказом порушення таким платником податків вимог чинного законодавства, а є лише підставою для з'ясування наявності у нього законних підстав для формування відповідних показників податкової звітності.

Інформація про фіктивний характер діяльності контрагентів, одержана контролюючим органом з його власних інформаційних систем, що не оформлена рішенням суб'єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації; може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не є беззаперечним доказом того факту, що в дійсності розглядувані фінансово-господарські операції не відбулись.

Податкові повідомлення-рішення, на підставі яких визначаються податкові зобов'язання платника податків, приймаються податковим органом за результатами безпосередньої оцінки фінансово-господарських документів, активів та інших обставин господарської діяльності особи, з дотриманням визначеної законом процедури, висновки податкового органу не можуть ґрунтуватися на неперевірених припущеннях чи суб'єктивних думках посадових осіб, інформації АІС “Податковий блок”, а повинні доказуватись як факт і підтверджуватись документально.

З дослідженого у судовому засіданні Акта перевірки вбачається, що посадові особи контролюючого органу обставин фактичного надання ТОВ «Еколайн-СТ» і ТОВ «Ді-Некс» послуг з прибирання територій та приміщень ТОВ “МОФ” не перевіряли, безпосереднього аналізу фінансово-господарських документів не робили.

Під час розгляду справи відповідачем не надано жодних доказів того, що послуги, які надавались ТОВ «Еколайн-СТ» і ТОВ «Ді-Некс», були виконані іншими особами, або могли бути виконані позивачем самостійно.

Узагальнені посилання відповідача на протиправний характер діяльності перелічених контрагентів без конкретизації, які саме фіктивні операції ними вчинялися та який вплив ці операції мали на подальші правовідносини з позивачем, також не можуть слугувати підтвердженням недобросовісності останнього.

Лише встановлення факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод, або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для невизнання понесених платником податків витрат та відмови у праві на податковий кредит.

Крім того, слід зауважити, що в даній справі необхідною умовою є встановлення статусу виконавця послуг, замовлення яких є підставою для формування податкового кредиту з податку на додану вартість. Особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.

При цьому, для висновків про наявність порушень податкового законодавства в діях платника податків в обов'язковому порядку необхідно з'ясувати можливу обізнаність такого платника щодо дефектів у правовому статусі його контрагента (відсутність реєстрації їх як платників податку на додану вартість, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо). Відповідні обставини можуть бути з'ясовані, зокрема, з використанням даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також офіційно оприлюднених даних щодо анульованих свідоцтв платника податку на додану вартість.

До того ж суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, були внесені до нього, то вони вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коди вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

На момент взаємовідносин позивача з контрагентом ТОВ «Еколайн-СТ» і ТОВ «Ді-Некс», останні були зареєстровані як платники податку на додану вартість, відомості стосовно зазначених підприємств та їх керівництва були зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а отже сумнівів щодо відсутності спеціальної правосуб'єктності у зазначених контрагентів у позивача не виникало. Будь-які докази протилежного відповідачем не були викладені в акті перевірки та не надані суду під час розгляду справи.

Крім того, висновок про те, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, викладений в постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 (номер в Єдиному державному реєстрі судових рішень – 14222198), та підлягає обов’язковому врахуванню у спірних правовідносинах на підставі ч. 2 ст. 162 та ст. 244-2 КАС України.

Таким чином, рух активів, установлена спеціальна податкова правосуб'єктність учасників господарської операції, господарська мета при вчиненні позивачем правочинів з ТОВ «Еколайн-СТ» і ТОВ «Ді-Некс», їх реальність безпосередньо підтверджується наявними в матеріалах справи документами, а тому за сукупністю наведених обставин суд вважає, що підстави для висновку про заниження позивачем податку на додану вартість, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету на загальну суму 71 450 грн., в т.ч. за жовтень 2014року на суму 71 450 грн. – відсутні.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, доказів, які б спростовували доводи позивача не надав.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 2545,41 грн. згідно платіжного доручення №1483 від 09.03.2016, оригінал якого міститься в матеріалах справи (т.1, а.с.2).

Понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2545,41 грн. підлягають стягненню з ДПІ у Києво-Святошинському ГУ ДФС у Київській області на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, відповідно до положень статті 94 КАС України.

Керуючись статтями 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

п о с т а н о в и в:

1.Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.