Справа № 546/74/17
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

"18" квітня 2017 р. Справа № 546/74/17
Судді Харківського апеляційного адміністративного суду Бенедик А.П.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Решетилівського районного суду Полтавської області від 07.02.2017 року по справі №546/74/17 скасовано. Прийнято нову постанову, якою відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.
Приймаючи вказане рішення, колегія суддів апеляційної інстанції виходила з того, що оскільки позивач із відповідною заявою (додаток 2 Порядку) до пенсійного органу не зверталася, відповідно рішення про відмову в проведенні перерахунку пенсії у порядку, встановленому ч. 5 ст. 45 Закону № 1058-IV, відповідач не приймав. Відповідь на звернення позивача відповідачем була надана в порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян". Отже правові підстави для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 24.11.2016 року щодо відмови у перерахунку пенсії державного службовця, у зв'язку з підвищенням заробітної плати державних службовців, відсутні.
Згідно з ч. 3 ст. 25 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя, не згідний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку.
Вважаю, що у даній справі Харківський апеляційний адміністративний суд дійшов помилкових висновків, а суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" (в редакції на момент виходу позивача на пенсію), на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати, без обмеження граничного розміру пенсії.
Згідно ст. 37-1 Закону України "Про державну службу" (в редакції на момент виходу позивача на пенсію), у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.
До 01.05.2016 року пенсійне забезпечення державних службовців було врегульоване зазначеними вище нормами Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 р. №3723-XII.
З 01.05.2016 року набув чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015р. №889-VIII.
У зв'язку з набуттям чинності вказаного Закону, положення Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 р. №3723-XII втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців.
Відповідно до ст. 90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 р., яка набрала чинності з 01.05.2016 р., пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".
Таким чином, з 01.05.2016 року Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 року по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців.
Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.
Отже, враховуючи приписи ст. 90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 р. та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р., з 01.05.2016 року відсутні підстави для перерахунку пенсії державним службовцям.
Позивач 15.11.2016 року звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії.
Виходячи з того, що заяву про перерахунок пенсії подано позивачем після 01.05.2016 року, відповідачем обґрунтовано прийнято рішення про відмову в проведенні такого перерахунку.
Таким чином вважаю, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність правових підстав для проведення позивачу пенсії відповідно до ст.37-1 Закону України "Про державну службу" (у редакції, чинній на час призначення пенсії), у зв'язку з підвищенням заробітної плати державних службовців згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 року № 292 "Про деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році" на підставі довідки фінансового управління Решетилівської державної адміністрації в Полтавській області від 01.11.2016 року № 01.3-01/216, з урахуванням надбавок та інших складових заробітної плати зі збереженням призначеного відсотку нарахування пенсії у розмірі 90% від суми заробітної плати., починаючи з 01.11.2016 року.
З приводу висновків колегії суддів щодо відмови в задоволенні позовних вимог через те, що позивач звернулась із заявою, яка була складена в довільній формі, вважаю за необхідне вказати наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про звернення громадян", громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
У частині 3 статті 3 вказаного Закону визначено, що заявою (клопотанням) є звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.
Тобто, за своєю правовою природою заява про призначення пенсії є формою звернення громадянина із проханням сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів, щодо якої встановлено спеціальний порядок розгляду та вирішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Приписи ч. 5 ст. 45 Закону визначають, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
При цьому, згідно п. 4.2 затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", при прийманні документів орган, що призначає пенсію:
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
4) видає пам'ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.
Згідно положень п.4.3 Порядку, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов'язків) та завіряється печаткою управління.

З наведеного вбачається законодавчо закріплений за Управлінням обов'язок перевірити правильність оформлення заяви та розглянути її не пізніше 10 днів після надходження.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи заяви ОСОБА_1 від 15.11.2016 року, вона була прийнята та зареєстрована в Решетилівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області 15.11.2016 року.

З листа Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 24.11.2016 року вбачається, що відмовляючи у перерахунку позивачу пенсії, відповідач виходив саме з відсутності правових підстав його проведення. Жодних посилань на невідповідність встановленій формі заяви відповідачем не вказано.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Розкриваючи критерій ефективності способу захисту порушеного права платника, Верховний Суд України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Аскоп-Україна" до Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів зазначив, що "спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення".

На підставі викладеного, вважаю, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог саме через відсутність правових підстав для проведення перерахунку пенсії, а висновки колегії суддів про відмову у задоволенні позовних вимог через невідповідність поданої позивачем заяви встановленій формі, є помилковими.

Таким чином вважаю, що колегія суддів дійшла до помилкового висновку про скасування постанови Решетилівського районного суду Полтавської області від 07.02.2017 року по справі №546/74/17.

Суддя Харківського апеляційного

адміністративного суду Бенедик А.П.