Справа № 607/9906/16-а
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

19 квітня 2017 року м. Київ К/800/12133/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Головчук С.В., вирішуючи питання про прийняття касаційної скарги Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 листопада 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про зобов'язання призначити пенсію,

в с т а н о в и в :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати неправомірними дії та зобов'язати відповідача призначити їй пенсію по інвалідності. В обґрунтування позову зазначала, що у травня 2016 року звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії відповідно до статей 30, 32 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), оскільки є інвалідом ІІІ групи, має більше 20 років страхового стажу і досягла 56-річного віку,. Проте відповідач відмовив їй у призначенні такої пенсії, не зарахувавши окремі періоди роботи до страхового стажу. Вважаючи дії Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області неправомірними, просила суд задовольнити позов.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 листопада 2016 року, яку залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2017 року, позов задоволено. Визнано протиправною відмову та зобов'язано Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області призначити позивачу пенсію по інвалідності, з дня її встановлення - 05 травня 2016 року.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, Закону № 1058-IV та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1). Вказує, що суди не дали належної правової оцінки обставинам справи та неправильно застосували норми законодавства, якими врегульовано порядок призначення такого виду пенсії.

Згідно із пунктом 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із змісту оскаржуваних судових рішень видно, що задовольняючи позов суди виходили з наступного.

Статтею 30 Закону № 1058-IV встановлено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Відповідно до статті 32 Закону № 1058-IV особи, визнані інвалідами, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема для інвалідів II та III груп: від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років; від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

Як встановлено судами, з 05 травня 2016 року ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності довічно, що підтверджується довідкою МСЕК серії АВ № 0620844.

Досягнувши 56-річного віку, 06 травня 2016 року позивач звернулася до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою про призначення пенсії по інвалідності на підставі статті 30 Закону № 1058-IV. Проте, рішенням комісії їй відмовлено у призначенні такої пенсії у зв'язку з відсутністю необхідного стажу, по що 04 серпня 2016 року складено протокол № 29.

Приймаючи таке рішення, відповідач виходив з того, що період навчання позивача у Скалатському СПТУ-ІІ з 01 вересня 1975 року по 12 липня 1977 року не підлягає зарахуванню до страхового стажу, через відсутність інформації, що вона там навчалася; період роботи в магазині № 1 Тернопільського плодо-овочевого оптово-роздрібного комбінату з 28 червня 1979 року по 01 квітня 1992 року до страхового стажу також не зарахований, оскільки у трудовій книжці не читається печатка підприємства, а записи трудової книжки щодо періоду роботи в магазині «Дари природи» в період з 02 квітня 1992 року по 17 листопада 1999 року містять виправлення.

Перевіряючи обставини справи, суди встановили наступне.

Згідно із записами трудової книжки, у період з 01 вересня 1975 року по 12 липня 1977 року ОСОБА_1 навчалася у Скалатському СПТУ-ІІ, у період з 28 червня 1979 року по 01 квітня 1992 року працювала в магазині № 1 Тернопільського плодо-овочевого оптово-роздрібного комбінату та з 02 квітня 1992 року по 17 листопада 1999 року працювала в магазині «Дари природи», пізніше в орендному підприємстві «Дари природи», ТОВ «Дари природи».

У відповіді від 25 липня 2016 року № 243, наданої Державним навчальним закладом «Скалатський професійний ліцей», зазначено, що згідно із записами книги наказів за 1975 - 1977 роки ОСОБА_1 з 01 вересня 1975 року по 12 липня 1977 року у Скалатському СПТУ-ІІ не навчалася.

Разом з тим, позивач надала довідку із РАГСу, якою підтверджено факт зміни прізвища позивача з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 06 серпня 1977 року.

Враховуючи те, що позивач навчалася у Скалатському СПТУ-ІІ з 01 вересня 1975 року по 12 липня 1977 року під прізвищем ОСОБА_2 і зміна цього прізвища відбулася після закінчення навчання, то на час надання відповіді відповідачу, навчальний заклад такою інформацією не володів.

За таких обставин, період навчання позивача у Скалатському СПТУ-ІІ з 01 вересня 1975 року по 12 липня 1977 року підлягає зарахуванню до страхового стажу, проти чого орган Пенсійного фонду в подальшому також не заперечував.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок), згідно з пунктом 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або записів в ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За умовами пункту 2 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Як встановлено судами, позивач із заявою про призначення пенсії по інвалідності звернулася 06 травня 2016 року, тобто не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Водночас, суди перевірили та відхилили доводи відповідача про неможливість зарахувати позивачу до страхового стажу періоди роботи в магазині №1 Тернопільського плодо-овочевого оптово-роздрібного комбінату та в магазині «Дари природи», пізніше в орендному підприємстві «Дари природи», ТОВ «Дари природи» через виправлення у трудовій книжці та печатку, з огляду на наступне.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому саме по собі недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, але не для особи, яка до таких порушень не мала будь-якого відношення, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Встановлюючи обставини справи, суди допитали свідка ОСОБА_3, який пояснив, що з 1992 року по 2000 рік працював директором ТОВ «Дари природи». Зазначена книга наказів дійсно велася в товаристві, під наказом № 23 міститься його підпис. Наказ дійсно містить виправлення в даті, причини цього виправлення він не пам'ятає. Після припинення роботи магазину всю документацію він залишив у себе, в тому числі і книгу наказів. Також на підставі наявної в нього документації ним були видані довідки ОСОБА_1 про періоди роботи і заробітну плату.

Враховуючи те, що із змісту заяви позивача від 17 листопада 1999 року, поданої директору магазину «Дари природи» ОСОБА_3, ОСОБА_1 просила звільнити її з роботи за власним бажанням, суди вирішили, що виправлення в даті наказу про звільнення не спростовує факту роботи ОСОБА_1 в магазині «Дари природи» в період з 02 квітня 1992 року по 17 листопада 1999 року.

Враховуючи те, що страховий стаж позивачки становить більше 14 років, що підтверджується записами у трудовій книжці, суди дійшли висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у призначенні позивачці пенсії по інвалідності та зобов'язали Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області призначити позивачу пенсію по інвалідності з дня встановлення інвалідності - 05 травня 2016 року.

У касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав для скасування чи зміни судових рішень, а викладені в ній доводи перевірені судами і не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить мотивів, які б дозволили вважати, що судами неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Наведене є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 листопада 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Головчук