Справа № 823/153/17
Суддя: А.В. Каліновська
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року справа № 823/153/17

м. Черкаси

13 год. 30 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Каліновської А.В.,

при секретарі - Баклаженко Н.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача та третьої особи - Корнієнко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Національної поліції у Черкаській області про визнання неправомірною відмови та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в Черкаський окружний адміністративний суд з вищезазначеним позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову з боку ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області у не проведенні розслідування нещасного випадку, що стався 09 листопада 1993 року з працівником органів внутрішніх справ ОСОБА_1;

- зобов'язати ліквідаційну комісію УМВС України в Черкаській області провести розслідування нещасного випадку, що стався 09 листопада 1993 року з працівником органів внутрішніх справ ОСОБА_1 та оформити його результати з урахуванням вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 №1346.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач 09 листопада 1993 року під час патрулювання було встановлено правопорушників, які порушували громадський порядок під час їх затримання отримав від правопорушників тілесні ушкодження. Позивачем у кінці 2016 року з'ясовано, що матеріали щодо отримання ним травми до військово-лікарської комісії не передавались, тому він звернувся до відповідача із письмовою заявою щодо проведення розслідування нещасного випадку, що стався 09 листопада 1993 року з працівником органів внутрішніх справ ОСОБА_1 та просив оформити його результати з урахуванням вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 №1346. Листом від 23.12.2016 №1256/02/31-2016 ліквідаційною комісією управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області повідомлено позивача, що відсутні правові підстави для проведення службового розслідування ліквідаційною комісією управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, позов просили задовольнити з підстав, викладених вище.

Представник відповідача позов не визнав, проти заявленого адміністративного позову заперечив, оскільки відсутні будь-які докази нещасного випадку щодо позивача, який ніби-то стався 09 листопада 1993 року, а тому відсутні правові підстави проводити службове розслідування згідно вимоги Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах та підрозділах системи МВС України.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача погодився з доводами представника відповідача.

Заслухавши пояснення та доводи позивача, його представника та представника відповідача і третьої особи, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

З позовної заяви та пояснень позивача суд встановив, що 09 листопада 1993 року під час патрулювання позивачем було встановлено правопорушників, які порушували громадський порядок під час їх затримання отримано позивачем від правопорушників тілесні ушкодження.

19 грудня 2016 року позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою щодо проведення розслідування нещасного випадку, що стався 09 листопада 1993 року з працівником органів внутрішніх справ ОСОБА_1 та просив оформити його результати з урахуванням вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 №1346.

Листом від 23.12.2016 №1256/02/31-2016 ліквідаційною комісією управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області повідомлено позивача, що відсутні правові підстави для проведення службового розслідування ліквідаційною комісією управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує, що основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров'я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці, регулює за участю відповідних органів державної влади відносини між роботодавцем і працівником з питань безпеки, гігієни праці та виробничого середовища і встановлює єдиний порядок організації охорони праці в Україні врегульовані Законом України «Про охорону праці» від 14.10.1992 № 2694-ХІІ (надалі - Закон №2694).

Статтею 1 Закону №2694 визначено поняття охорони праці - як система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров'я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.

Відповідно до ст. 14 вказаного Закону, працівник зобов'язаний: дбати про особисту безпеку і здоров'я, а також про безпеку і здоров'я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди. Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до п. 2.1 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 (далі - Порядок №1346) розслідуванню підлягають раптові погіршення стану здоров'я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, інші ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення потерпілого на іншу (легшу) роботу терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті в підрозділі.

Згідно з п. 2.2 Порядку №1346 за результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обов'язків.

Пунктом 3.4 Порядку №1346 лікувально-профілактичний заклад системи МВС про кожне звернення потерпілого з посиланням на нещасний випадок (у тому числі поранення) повинен протягом доби повідомити керівника підрозділу, де працює потерпілий, а в разі виявлення гострого професійного захворювання (отруєння) - відповідну СЕС системи МВС, терміново надсилаючи відповідне повідомлення про кожного потерпілого за встановленою формою.

Відповідно п. 3.5 Порядку №1346, керівник підрозділу, одержавши повідомлення про нещасний випадок (у тому числі поранення), крім випадків зі смертельним наслідком та групових випадків травматизму, наказом або розпорядженням організовує його розслідування комісією не менше ніж три особи, до складу якої включаються: керівник (спеціаліст) служби охорони праці підрозділу (голова комісії), керівник (безпосередній або прямий начальник) структурного підрозділу, де працює потерпілий, інші посадові особи, а в разі гострих професійних захворювань (отруєнь) - також спеціаліст СЕС. До складу комісії не може входити керівник, що безпосередньо керував проведенням робіт, при виконанні яких стався нещасний випадок (у тому числі поранення).

Положеннями п. 3.8 Порядку № 1346 визначено, що комісія з розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) зобов'язана протягом трьох діб після утворення комісії: обстежити місце події, опитати свідків і осіб, причетних до неї, і одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо; визначити відповідність умов служби (праці, навчання) вимогам нормативно-правових актів про охорону праці; з'ясувати обставини і причини, що призвели до нещасного випадку (у тому числі поранення), визначити осіб, які припустилися порушення нормативно-правових актів, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам; визначити, чи трапився нещасний випадок (у тому числі поранення) у період проходження служби при виконанні службових обов'язків (не пов'язаний з виконанням службових обов'язків); скласти акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* (додаток 4) у трьох примірниках, а також акт за формою Н-1* (НТ*) у п'яти примірниках і передати їх на затвердження керівнику підрозділу, який призначив комісію. У разі необхідності встановлений термін розслідування може бути продовжений керівником, який призначив комісію.

З аналізу наведених положень Порядку №1346 вбачається, що підставами для проведення розслідування нещасного випадку є:

- раптові погіршення стану здоров'я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше;

- звернення до лікувально-профілактичного закладу системи МВС з посиланням на нещасний випадок (у тому числі поранення);

- повідомлення про нещасний випадок.

Як встановлено судом, в матеріалах адміністративної справи відсутні докази повідомлення позивачем відповідача впродовж 23 років щодо тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою під час проходження служби, крім того, згідно листа відповідача від 04.04.2017 №21/20-251 в особовій справі ОСОБА_1 та документів, які зберігаються в архіві відділу режиму та технічного захисту інформації ГУ НП в Черкаській області не містяться будь-які підтверджуючі документи отримання позивачем тілесних ушкоджень під час несення ним служби.

Посилання позивача на акт Черкаського обласного бюро судово-медичних експертиз від 10.11.1993 №1602, як підстави для проведення розслідування нещасного випадку - не приймається до уваги, оскільки згідно Порядку №1346 підставами для проведення розслідування нещасного випадку є, зокрема раптові погіршення стану здоров'я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше, однак як вбачається із вищезазначеного акту експерта від 10.11.1993 №1602, отримані позивачем тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень не спричинені короткочасним розладом здоров'я позивача.

Крім того, суд звертає увагу, що станом на 09.11.1993 не було нормативно-правового акту, який би регулював порядок проведення розслідування нещасного випадку з працівниками органів МВС, а норми Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС, який затверджений наказом МВС України від 27.12.2002 №1346 - не поширюється на правовідносини, які виникли до моменту його прийняття (станом на 09.11.1993).

Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідача відсутні станом на час розгляду справи підстави для проведення розслідування нещасного випадку, що ніби-то стався 09 листопада 1993 року з колишнім працівником органів внутрішніх справ ОСОБА_1 згідно Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 №1346.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В пункті 42 рішення «Бендерський проти України» від 15.11.2007 року Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (рішення «Руїз Торійа проти Іспанії» від 09.12.1994 року). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії», №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення «Артіко проти Італії» від 13.05.1980 року).

Представник відповідача обґрунтував свою позицію з посиланням на норми законодавства України.

Натомість позивач та його представник вмотивованих доводів на підтвердження позову не навели.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст. 14, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.В. Каліновська

Повний текст рішення виготовлено 18 квітня 2017 року.