Справа № 826/9392/14
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9392/14 Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В. Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

20 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

представника позивача Донської Г.Г.,

представника відповідача Доброва О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Міндоходів на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 липня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Б.М.-Україна" до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 30.01.2014 №100270001/2014/300027/2; визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску товарів від 30.01.2014 №100270001/2014/00068.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 липня 2014 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач просить зазначене рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні вимог позивача, при цьому вказує на порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 жовтня 2014 року зазначене рішення скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 березня 2017 року скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2014 року, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційний суд у своєму рішенні вказав на те, що суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення, керувався нормами Митного кодексу України від 11 липня 2002 року № 92-IV, який втратив чинність із дня набрання чинності Митного кодексу України від 13 березня 2012 року.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції виходить із таких фактичних обставин.

Судом установлено, що між ТОВ "Т.Б.М. -Україна" (покупець) та фірмою ""Exline Logistic Limited"" (Гонконг Китай) (продавець) було укладено зовнішньоекономічний договір № 17/2012 від 03.12.2012 (далі - Контракт), покупцем придбано крепіжний матеріал для метало пластикових вікон, замки та доводчики для дверей. Відповідно до п.п. 1.1 Договору, Продавець зобов'язаний поставити товар у відповідності з специфікаціями. Згідно з п. 1,1 Контракту сторони при визначенні умов поставки використовують прийняті умови ІНКОТЕРМС 2000 Міжнародної торгової палати та поставка здійснюється на підставі CIF/CIP - порт Одеса. Відповідно до п.2.2. Ціна розуміється CIF/CIP - порт Одеса та встановлюється у доларах США. За змістом п.4.1.умови оплати за контрактом здійснюються шляхом 100 % сплати вартості партії товару на підставі специфікації (оригіналу) на протязі 3-х діб після надання копії коносамента.

З метою здійснення митного оформлення ввезеного товару позивачем до митного поста «Столичний» Київської регіональної митниці було подано митну декларацію від 30.01.2014 №100270001/2014/200545. Митна вартість товару визначена за основним методом - за ціною договору.

Одночасно, з вказаною ВМД декларантом митному органові були подані документи: зовнішньоекономічний контракт від 03.12.2012 р № 17/2012, додаткова угода № 1 від 13.12.2012, додаток № 4 до контракту (специфікація) від 10.12.2013, платіжне доручення № 49 про сплату партії товару від 20.12.2013, рахунок-фактура (інвойс) INV2013417 від 10.12.2013, пакувальний лист, прайс-лист виробника від 02.12.2013, коносамент CNBW 262005 від 20.12.2013 Сертифікат про походження товару, прайс-лист виробника.

За наслідками опрацювання наданих ТОВ "Т.Б.М. -Україна" документів митним органом запропоновано декларанту надати додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів; 3) копію митної декларації країни відправлення; 4) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та /або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (а.с. 111).

Підставою для витребування додаткових документів, згідно із доводами відповідача, було те, що позивачем до митного оформлення не надавалася експортна декларація, а також страхові документи та документи про вартість страхування.

Як встановлено судом, позивачем надано на вимогу відповідача прайс-листи, каталоги, специфікації виробника. Документи щодо вартості страхування позивачем не було надано, у зв'язку з тим, що за умовами СІF, відповідно до правил ІНКОТЕРМС страхові витрати несе продавець. Позивач за контрактом не несе жодних витрат щодо страхування товару, оскільки поставка відбувається на умовах СІF Одеса (Інкотермс-2000), що виключає врахування позивачем вартості товару в розрахунок складових митної вартості товару.

За результатами розгляду документів позивача, Київською міжрегіональною митницею Міндоходів прийнято рішення від 30.01.2014року №100270001/2014/300027/2 про коригування митної вартості товарів, яким митна вартість імпортованих товарів скоригована за другорядним методом 2Б, та визначено митну вартість товару на рівні: товар 1/1 вироби з чорних металів з різьбою під торговою маркою "Firmax" - 2,66 долар за кг (код уктзед ); товар 2/1 вироби з чорних металів під торговою маркою "Firmax"(дюбелі та анкера) - 2,70 долар за кг (код уктзед ) - товар 3/1 замки циліндровані для дверей будівель, виготовлені з недорогоційних металів, що замикаються ключем під торговою маркою "Elementis" - 6,00 долар за кг (код уктзед ); товар 5/1 автоматичні пристрої для зачинення будівель під торговою маркою "Elementis" 6,01 долар за кг (код уктзед ).

Відповідно до графи 33 оскаржуваного рішення, коригування митної вартості товару здійснено відповідно до положень статті 55 МК України у зв'язку з тим, що надані документи містять неповні відомості (у наданих документах містяться розбіжності: відповідно до п. 3.4 контракту від 03/12/2012 № 17/2012 разом з вантажем продавцем надається експортна декларація від кожного виробника. Декларації не були надані; відповідно до платіжного доручення № 49 від 20/12/2013 в графі призначення платежу відсутня дата додатку № 4 до контракту від 03/12/2012 № 17/2012, що не дає змоги ідентифікувати призначення платежу).

.Задовольняючи вимоги позивача про визнання протиправним та скасування названого рішення митниці, Окружний адміністративний суд міста Києва виходив з того, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, оскільки під час митного оформлення задекларованого товару позивач надав усі документи, що необхідні для визначення митної вартості та її підтверджують відповідно до ст. 53 МК.

Перевіривши обґрунтованість висновків суду першої інстанції, з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про таке.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.1 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

За приписами ч.2 ст.52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено ч.1 ст.53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з ч.1 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.4 ст.54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

У відповідності до ч.5 ст.54 Митного кодексу України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Згідно з ч.6 ст.54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.58 Митного кодексу України основний метод визначення митної вартості не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Така правова позиція наведена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 31.03.2015 у справах № 21-127а15 та № 21-53а15, яка підлягає обов'язковому врахуванню на підставі положень ч. 2 ст. 161 та ст. 244-2 КАС України.

Обґрунтовуючи виникнення сумніву щодо заявленої позивачем митної вартості товару, як підстави для витребування додаткових документів, відповідач зазначає, що відповідно до п. 3.4 контракту від 03/12/2012 № 17/2012 разом з вантажем продавцем надається експортна декларація від кожного виробника. Декларації не були надані; відповідно до платіжного доручення № 49 від 20/12/2013 в графі призначення платежу відсутня дата додатку № 4 до контракту від 03/12/2012 № 17/2012, що не дає змоги ідентифікувати призначення платежу.

Колегія суддів такі доводи відповідача оцінює критично, оскільки за змістом п.3.4. зовнішньоекономічного договору № 17/2012 від 03.12.2012, разом з вантажем продавець направляє покупцю експортну декларацію від кожного виробника, тобто за умовами контракту експортна декларація надається виробником товару, а не постачальником позивача, тому вона не містить комерційні умови для позивача, а містить умови покупця виробника, що свідчить про те, що вказана декларація не впливає на числові значення митної вартості товару, що підлягає розмитненню.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість доводів контролюючого органу з приводу того, що відповідно до платіжного доручення №49 від 20.12.2013, неможливо ідентифікувати з оцінюваними товарами, оскільки воно не містить дату додатку №2, оскільки відповідно до п.3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004p. N22, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 p., реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Судом правильно встановлено, що в доданому платіжному дорученні №49 від 20.12.2013 на суму 43854,53 дол. США. вказано призначення платежу, а також найменування документів на підставі яких здійснюється перерахування коштів "передплата за товари згідно контракту № 17/2012 від 03.12.2012, додаткова угода 1 від 13.12.2013 доповнення 4", що свідчить про відповідність вказаного доручення, вимогам чинного законодавства. Разом з тим, в платіжному доручені вказана сума коштів співпадає із зазначеною сумою в інвойсі в розмірі 43854,53 доларів США, а також позивачем до митної декларації надано банківську виписку, що підтверджує оплату позивачем даної суми, що свідчить про відсутність розбіжностей в даних документах.

Таким чином, дослідивши надані позивачем для митного оформлення документи, копії яких місяться у матеріалах справи, судова колегія погоджується із висновком суду попередньої інстанції про те, що позивач надав усі документи, необхідні для визначення митної вартості, документи містять повну інформацію про митну вартість та її складові частини.

У свою чергу, відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами обставин надання неповних відомостей, а також існування розбіжностей, неточностей, які б впливали на рівень митної вартості товарів, ознак підробки цих документах або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувані у межах даного спору рішення митниці, прийняті нею за відсутності для цього правових підстав та підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні спору правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, водночас, відповідачем не доведено підстав для його скасування, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Міндоходів на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 липня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Т.Б.М.-Україна" до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 липня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 21 квітня 2017 року

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Беспалов О.О.

Парінов А.Б.