Справа № 826/19448/16
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

20 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Грибан І.О.

судді Беспалов О.О., Парінов А.Б.

за участі :

секретар с/з Кузик М.А.

пр-к апелянта Авраменко І.В., Бакуменко М.А.

пр-к відповідача Кондратенко О.В.

розглянув в судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Дивосвіт» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 лютого 2017 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Дивосвіт» до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення про визнання протиправним та скасування рішення № 2482 від 24.11.2016,

УСТАНОВИВ :

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Дивосвіт» звернувся з позовом до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення про визнання протиправним та скасування рішення № 2482 від 24.11.2016.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 лютого 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій , вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалене рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання наказу голови Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення № 5в/463 від 11.10.2016 здійснено позапланову перевірку «Телерадіокомпанія «Дивосвіт», м. Київ (місцеве ефірне мовлення, позивні: «ВЕСТИ.РАДИО»), за результатами якої складено акт №72 ПП/Кв/С/16 від 28.10.2016.

Згідно фактів , викладених у акті перевірки, позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 у проміжок часу з 20:00 до 21:00 здійснював трансляцію радіопрограми «ІНФОРМАЦІЯ_2» у ефірі радіостанції, що мовить з позивним «ВЕСТИ.РАДИО» за участі ОСОБА_6. В контенті радіопрограми відповідачем зафіксовано порушення вимог Закону України «Про телебачення і радіомовлення» :

- абзацу тринадцятого частини другої статті 6 (Не допускається використання телерадіоорганізацій для: поширення інформації, яка порушує законні права та інтереси фізичних і юридичних осіб, посягає на честь і гідність особи);

- частини другої статті 62 (Телерадіоорганізаціям забороняється розповсюджувати, а також анонсувати програми та передачі, які можуть зашкодити фізичному, інтелектуальному і духовному розвитку неповнолітніх та юнацтва, крім як протягом ефірного часу в добовому відрізку з 23.00 до 6.00 та на каналах з обмеженим доступом. Такі програми або передачі повинні мати спеціальне попередження і відповідно позначатися в розкладі програм телерадіоорганізацій та спеціально позначатися безпосередньо перед їх трансляцією).

На підставі акта перевірки відповідачем 24.11.2016 року прийнято рішення № 2482 про застосування до позивача за допущені порушення Закону України «Про телебачення і радіомовлення» санкції у вигляді «оголошення попередження».

Позивач, вважаючи, що відповідно до абзацу «в» пункту 1 ст.67 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» він звільнений від відповідальності за поширення інформації, що не відповідає дійсності, оскільки вказана інформація розповсюджувалася без попереднього запису та містилася у виступах осіб, не є працівниками телерадіоорганізації, звернувся з даним позовом в суд.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішення від 24.11.2016 року № 2482 про оголошення попередження відповідачем прийнято обґрунтовано, в межах повноважень та у спосіб передбачений чинним законодавством.

Позивач, оскаржуючи рішення суду першої інстанції, в апеляційній скарзі також зазначав, що в силу вимог ст.67 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» не несе відповідальність за недостовірну інформацію, яка розповсюджувалася в прямому ефірі (без запису) та є особистою думкою особи, яка приймала участь у радіопередачі і висловлювала власні судження із застосуванням таких літературних форм, як гіпербола, сатира, жаргонізм тощо. Крім того, вказував на те, що на адресу радіокомпанії не надходили скарги слухачів щодо висловлювань, які звучали в ефірі. Також, вказував на неправильність застосування санкції у вигляді «оголошення попередження», як повторної санкції.

Надаючи правову оцінку встановленим по справі обставинам та фактам, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу реалізації позивачем, як засобом масової інформації (телерадіокомпанія), закріпленого у статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) права на свободу вираження поглядів.

Так, відповідно до положень п.1 ст.10 Конвенції - кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств.

Разом з тим, відповідно до п.2 цієї статті наголошується, що здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Отже, користування передбаченими в цій статті правами накладає особливі обов'язки і відповідальність. За пунктом 2 статті 10 Конвенції свобода вираження поглядів може бути пов'язана з певними обмеженнями, які, однак, мають встановлюватися законом і бути необхідними: в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки; для запобігання заворушенням чи злочинам; здоров'я чи моральності населення; для захисту прав і репутації інших осіб, запобігання розголошенню конфіденційної інформації.

Тобто, у розумінні п.2ст.10 Конвенції втручання у свободу вираження поглядів (обмеження) є допустимим, якщо воно встановлене законом та є необхідним в демократичному суспільстві.

Більше того, ці «обов'язки та відповідальність» мають особливе значення, коли йдеться про посягання на репутацію названої особи та порушення «прав інших осіб».

Таким чином втручання у право особи на свободу вираження поглядів становитиме порушення статті 10 Конвенції, якщо воно не підпадатиме під одне з виключень, встановлених пунктом 2 статті 10 Конвенції.

Відповідно, для вирішення цієї справи по суті спору, слід виходити з того, чи було у цій справі втручання з боку відповідача «встановлено законом», чи переслідувало воно ціль/цілі, яка/які є легітимними відповідно до пункту 2 статті 10, та чи було воно «необхідним у демократичному суспільстві» задля досягнення зазначеної мети.

Відносини, що виникають у сфері телевізійного та радіомовлення на території України, визначає регулюються Законом України «Про телебачення і радіомовлення»

Цей Закон відповідно до Конституції України та Закону України «Про інформацію» визначає правові, економічні, соціальні, організаційні умови їх функціонування, спрямовані на реалізацію свободи слова, прав громадян на отримання повної, достовірної та оперативної інформації, на відкрите і вільне обговорення суспільних питань.

Відповідно до чч. 6,7 ст. 4 Закону держава гарантує реалізацію прав на інформацію, на вільне і відкрите обговорення суспільно важливих проблем із застосуванням телебачення і радіомовлення.

Держава всіма можливими законними засобами не допускає в інформаційних та інших телерадіопрограмах систематичного цілеспрямованого безпідставного загострення уваги на війні, насильстві і жорстокості, розпалюванні расової, національної та релігійної ворожнечі або позитивного їх подання (трактування), а також забезпечує ідеологічний і політичний плюралізм у сфері аудіовізуальних засобів масової інформації.

Гарантії свободи діяльності телерадіоорганізацій закріплено у ст.5 цього Закону, відповідно до якої: цензура інформаційної діяльності телерадіоорганізації забороняється;телерадіоорганізація є незалежною у визначенні змісту програм та передач; не вмотивоване законодавством України втручання органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, громадських чи релігійних об'єднань, їх посадових осіб чи працівників, а також власників у сферу професійної діяльності телерадіоорганізацій не допускається.

Разом з тим, відповідно до приписів ст.6 Закону неприпустимість зловживання свободою діяльності телерадіоорганізацій полягає у тому, що телерадіоорганізації в інформаційних блоках зобов'язані подавати інформацію про офіційно оприлюднену у будь-який спосіб позицію всіх представлених в органах влади політичних сил.

Не допускається використання телерадіоорганізацій для:

- поширення відомостей, що становлять державну таємницю, або іншої інформації, яка охороняється законом;

- закликів до насильницької зміни конституційного ладу України;

- закликів до розв'язування війни, агресивних дій або їх пропаганди;

- необґрунтованого показу насильства;

- пропаганди винятковості, зверхності або неповноцінності осіб за ознаками їх релігійних переконань, ідеології, належності до тієї чи іншої нації або раси, фізичного або майнового стану, соціального походження;

- трансляції програм та передач, у яких телеглядачам та/або радіослухачам надаються послуги з ворожіння та гадання, а також платні послуги у сфері народної та/або нетрадиційної медицини;

- трансляції програм або їх відеосюжетів, які можуть завдати шкоди фізичному, психічному чи моральному розвитку дітей та підлітків, якщо вони мають змогу їх дивитися;

- трансляції телепередач, виготовлених після 1 серпня 1991 року, що містять популяризацію або пропаганду органів держави-агресора та їхніх окремих дій, що виправдовують чи визнають правомірною окупацію території України. Для цілей застосування цієї норми використовуються визначення та критерії, встановлені Законом України «Про кінематографію»;

- трансляції аудіовізуальних творів (фільмів, телепередач, крім інформаційних та інформаційно-аналітичних телепередач), одним із учасників яких є особа, внесена до Переліку осіб, які створюють загрозу національній безпеці, оприлюдненого на веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах культури та мистецтв. При цьому учасником аудіовізуального твору вважається фізична особа, яка брала участь у його створенні під власним ім'ям (псевдонімом) або як виконавець будь-якої ролі, виконавець музичного твору, що використовується в аудіовізуальному творі, автор сценарію та/або текстів чи діалогів, режисер-постановник, продюсер;

- розповсюдження і реклами порнографічних матеріалів та предметів;

- пропаганди наркотичних засобів, психотропних речовин з будь-якою метою їх застосування;

- поширення інформації, яка порушує законні права та інтереси фізичних і юридичних осіб, посягає на честь і гідність особи;

- здійснення інших вчинків, за якими наступає кримінальна відповідальність (ч.2ст.6).

Відповідно до ч.6 цієї статті відповідальність за зміст програм та передач несе керівник телерадіоорганізації або автор (автори) програми та/чи передачі.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 59 Закону телерадіоорганізація зобов'язана зокрема:

а) дотримуватися законодавства України та вимог ліцензії;

б) виконувати рішення Національної ради та судових органів;

в) поширювати об'єктивну інформацію;

г) з повагою ставитися до національної гідності, національної своєрідності і культури всіх народів.

Відповідно до приписів ч.1 ст.60 Закону творчий працівник телерадіоорганізації зобов'язаний у тому числі:

а) перевіряти достовірність одержаної ним інформації;

б) не допускати поширення інформації, передбаченої частиною другою статті 6 цього Закону;

в) не допускати випадків поширення в телерадіопрограмах відомостей, які порушують права і законні інтереси громадян, принижують їх честь і гідність;

З метою захисту суспільної моралі та забезпечення прав неповнолітніх і юнацтва телерадіоорганізаціям забороняється розповсюджувати, а також анонсувати програми та передачі, які можуть зашкодити фізичному, інтелектуальному і духовному розвитку неповнолітніх та юнацтва, крім як протягом ефірного часу в добовому відрізку з 23.00 до 6.00 та на каналах з обмеженим доступом. Такі програми або передачі повинні мати спеціальне попередження і відповідно позначатися в розкладі програм телерадіоорганізацій та спеціально позначатися безпосередньо перед їх трансляцією (ст.62 Закону).

Як встановлено судом першої інстанції, зі змісту акту позапланової перевірки № 72 ПП/Кв/С/16 від 28.10.2016 року вбачається, що за результатами моніторингу ефірного мовлення ТОВ «ТРК «Дивосвіт» здійсненого ІНФОРМАЦІЯ_1 у проміжок часу з 20:00 до 21:00 год. зафіксовано трансляцію передачі «ІНФОРМАЦІЯ_2».

При цьому, учасниця передачі «ІНФОРМАЦІЯ_2» ОСОБА_6 під час діалогу з радіослухачами негативно та образливо висловлювалась на адресу учасників Революції Гідності.

Абзацом 4 частини 3 статті 2 Закону України «Про суспільну мораль» забороняються виробництво та розповсюдження продукції, яка пропагує бузувірство, блюзнірство, неповагу до національних і релігійних святинь.

Указом Президента України № 69/2015 від 11.02.2015 Про вшанування подвигу учасників Революції гідності та увічнення пам'яті Героїв Небесної Сотні прийнятий на підтримку ініціатив громадськості та з метою увічнення великої людської, громадянської і національної відваги та самовідданості, сили духу і стійкості громадян, завдяки яким змінено хід історії нашої держави, гідного вшанування подвигу Героїв Небесної Сотні, які віддали своє життя під час Революції гідності (листопад 2013 року - лютий 2014 року), захищаючи ідеали демократії, відстоюючи права і свободи людини, європейське майбутнє України.

В свою чергу, ведучий передачі не зупинив та не зробив зауваження учасниці передачі щодо неприйнятних висловлювань.

Наразі, дана передача транслювалась в ефірі ТОВ «ТРК «Дивосвіт» у проміжок часу з 20:00 до 21:00, коли неповнолітні особи мали змогу прослухати відповідний контент, та не містила спеціального попередження.

Отже, з викладеного вбачається, що з боку відповідача, як органу владних повноважень, втручання у діяльність позивача було необхідним в інтересах суспільної моралі, захисту честі, гідності інших осіб.

Крім того, обмеження щодо реалізації права на свободу слову щодо позивача чітко визначені законом.

Відповідно до вимог ч.4 ст.7 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» єдиним органом державного регулювання діяльності у сфері телебачення і радіомовлення незалежно від способу розповсюдження телерадіопрограм і передач є Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення (далі - Національна рада).

Відповідно до вимог ст.70 цього Закону Національна рада здійснює контроль за дотриманням та забезпечує виконання зокрема вимог законодавства України у сфері телебачення і радіомовлення, законодавства про захист суспільної моралі.

Порядок організації та проведення перевірок, оформлення результатів перевірок ліцензіатів, матеріалів про адміністративні правопорушення та про порушення законодавства про рекламу, права та обов'язки уповноважених осіб Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення (далі - Національна рада) визначено Інструкцією про порядок здійснення перевірок телерадіоорганізацій та провайдерів програмної послуги, затвердженої рішенням Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 08.02.2012 № 115.

Відповідно до зазначеної Інструкції Національна рада здійснює наглядові повноваження шляхом проведення планових і позапланових перевірок діяльності ліцензіатів.

Пункт 2.3. Інструкції про порядок здійснення перевірок телерадіоорганізацій та провайдерів програмної послуги, передбачає, що підставами для здійснення позапланових перевірок, зокрема, є:

- подання ліцензіатом письмової заяви до Національної ради про здійснення позапланової перевірки за його бажанням;

- виявлення Національною радою під час проведення моніторингу телерадіопрограм ознак порушення ліцензіатом вимог законодавства та/або умов ліцензії;

- заява фізичних та юридичних осіб про порушення ліцензіатом вимог законодавства та/або умов ліцензії.

За результатами планової чи позапланової перевірки складається акт перевірки (додатки 2 - 5) та/або протоколи (додатки 6, 7) (п.5.2 Інструкції).

Згідно із ч. 1 ст. 71 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» відповідальність за порушення законодавства про телебачення і радіомовлення несуть телерадіоорганізації, провайдери програмної послуги, їх керівники та працівники, інші суб'єкти господарської діяльності, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Винні в порушеннях несуть цивільно-правову, адміністративну і кримінальну відповідальність згідно із законодавством України.

Відповідно до статті 72 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» Національна рада приймає рішення про застосування санкцій на підставі наданих документальних свідчень, актів перевірки чи подання визначених цим Законом органів державної влади.

Національна рада може застосовувати до телерадіоорганізацій та провайдерів програмної послуги такі санкції:

- оголошення попередження;

- стягнення штрафу;

- подання до суду справи про анулювання ліцензії на мовлення.

Рішення про оголошення попередження приймається у разі першого порушення законодавства чи умов ліцензії телерадіоорганізацією або першого порушення законодавства провайдером програмної послуги. Рішення про стягнення штрафу приймається, якщо після винесення попередження відповідні порушення не були усунені або якщо телерадіоорганізація за час після видачі (продовження) ліцензії вже отримала не менше трьох попереджень.

Оскільки з часу останнього порушення ,допущеного позивачем минуло більше року, то відповідач не мав підстав для застосування такого стягнення як штраф.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції вірно вважав обґрунтованими висновки відповідача щодо допущення ТОВ «Телерадіокомпанія «Дивосвіт» порушень абзацу тринадцятого частини другої статті 6 та частини другої статті 62 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» , а відповідно рішення від 24.11.2016 року № 2482, яким застосовано до позивача санкцію у вигляді «оголошення попередження», - правомірним та таким, що прийняте за наявності підстав в межах повноважень та у спосіб передбачений чинним законодавством.

Враховуючи, що судове рішення ухвалене судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтверджених доказами, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Дивосвіт" залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 лютого 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя О.О.Беспалов

Суддя А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено - 21.04.2017.

Головуючий суддя Грибан І.О.

Судді: Беспалов О.О.

Парінов А.Б.