Справа № 820/794/17
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2017 р.Справа № 820/794/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2017р. по справі № 820/794/17

за позовом ОСОБА_1

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання недійсним рішення, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення суми,

ВСТАНОВИЛА

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила суд: визнати недійсним рішення відповідача про нікчемність Договору №31023, укладеного ОСОБА_1 з "Банк Михайлівський" та у відповідності з ст.218 п.2 ЦК України визнати даний договір недійсним; зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити позивача, до реєстру вкладників "Банк Михайлівський", які мають право на відшкодування вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладів; прийняти заявлені позивачем грошові вимоги к відповідачу на загальну суму 180000 грн. та стягнути з нього вказану суму на відшкодування збитків, заподіяних противоправними рішеннями відповідача.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2017р. по справі № 820/794/17 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсним рішення, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення суми.

Розяснено позивачеві, що відповідно до ч.5 ст.109 КАС України, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та прийняти законне рішення про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач послалася на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме: Господарського кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказала, що раніше зверталася до Господарського суду міста Києва з даним позовом, який відмовив у прийнятті її позовної заяви на підставі того, що спір не стосується корпоративних відносин, не пов'язаний з діяльністю господарського товариства, а тому за своїм субєктним складом не підвідомчий господарським судам. Таким чином, відмова адміністративного суду у відкритті провадження за її позовом призвела фактично до нівелювання її права на судовий захист, оскільки звертатися їй більше нікуди.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Правління Національного банку України від 23.05.2016 року №14/БТ "Про віднесення ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 23.05.2016 року прийнято рішення № 812 про запровадження з 23.05.2016 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський".

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12 липня 2016 року №124-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12 липня 2016 року № 1213, "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" з 13 липня 2016 року до 12 липня 2018 року включно.

З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що ПАТ "Банк Михайлівський" віднесено до категорії неплатоспроможних, щодо нього розпочато процедуру виведення з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський". Спірні правовідносини виникли між сторонами у зв'язку з невиконанням банком своїх обов'язків за договором.

Відмовляючи у відкритті провадження по зазначеній справі, суд першої інстанції виходив з того, що позов ОСОБА_1 не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки відповідач у спірних правовідносинах, не є суб'єктом владних повноважень, який виконує владну управлінську функцію, а є законним представником неплатоспроможного банку, який виконує функції органів управління банку. Спір виник на стадії ліквідації (банкрутства) банку та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Також суд першої інстанції послався на постанови Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року (справа № 21-4846а15) та від 15.06.2016 року (у справі № 826/20410/14).

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 Кодексу адміністративного суду України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Частинами 1 та 2 статті 3 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, встановлено, що фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

За дефініцією, яка викладена в ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Неплатоспроможність визначена також частиною першої вищевказаного Закону як неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності.

Системний аналіз вказаних вище правових норм вказує, що Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються в порядку Господарського процесуального кодексу України.

Проте, в даній адміністративній справі спірні відносини повинні вирішуватися в рамках Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яким врегульовано правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України (статті 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Колегія суддів зазначає, що Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальним по відношенню до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно, правові аспекти застосування Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є відмінними, у тому числі і ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку.

Так, згідно з положеннями статті 7 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", порядок ліквідації банкрута здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства.

Отже, необхідною умовою для застосування до спірних відносин в частині задоволення кредиторських вимог, положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" є безпосередня наявність порушення справи про банкрутство в Господарському суді.

Однак, в даному випадку ліквідація банку здійснюється на підставі Постанови Правління Національного банку України в рамках Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яким, в свою чергу, не передбачено порушення справи про банкрутство в Господарському суді, а відтак висновок суду першої інстанції про застосування до спірних відносин процедур, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" є неправильним, і як наслідок, відсутні підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах є публічно правовими та підлягають розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства.

Із врахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для відступлення від правової позиції, викладеної у Постановах Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року (справа № 21-4846а15) та від 15.06.2016 року (у справі № 826/20410/14).

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали порушені норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що відповідно до п. 4 ст. 204 КАС України, є підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Колегія суддів також вважає доцільним відмітити, що відповідно до ч.2 ст.20 КАС України до повноважень апеляційних адміністративних судів як судів апеляційної інстанції віднесено перегляд в апеляційному порядку рішень місцевих адміністративних судів (місцевих загальних судів як адміністративних судів та окружних адміністративних судів), які знаходяться у межах їх територіальної юрисдикції.

Положеннями п.6 ч.1 ст.205 КАС України суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу в разі скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки, розгляд справи судом першої інстанції по суті здійснено не було, а за правилами статей 107 та 162 КАС України процесуальні дії - відкриття провадження в адміністративній справі та прийняття постанови, якою спір буде вирішено по суті позовних вимог, здійснює саме суддя суду першої інстанції, вимога позивача щодо постановлення Харківським апеляційним адміністративним судом постанови про задоволення позову у цій справі задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.41, 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 199, ст.ст.204, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2017р. по справі № 820/794/17 скасувати.

Справу № 820/794/17 за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсним рішення, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення суми направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду за стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в силу ч. 2 ст. 211 КАС України, оскільки не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 21.04.2017 р.