Справа № 2а-820/6429/16
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 р.Справа № 2а-820/6429/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: Кононенко З.О. , Бондара В.О.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 30.01.2017р. по справі № 2а-820/6429/16

за позовом ОСОБА_1

до Харківського окружного адміністративного суду

про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

24.11.2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківського окружного адміністративного суду, в якому просив суд:

- визнати протиправним рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.11.2016 року №06-60/55105/16, яким відмовлено позивачу у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою відповідно до положень статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції від 07.07.2010 №2453-VІ) у зв'язку з прийняттям відставки;

- зобов'язати Харківський окружний адміністративний суд нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою відповідно до положень статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції від 07.07.2010 №2453-VІ) у зв'язку з прийняттям відставки.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.01.2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 30.01.2017 року по справі №820/6429/16 та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання 18.04.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що рішенням другої сесії двадцять першого скликання Харківської обласної Ради народних депутатів від 21.09.1990 ОСОБА_1 було обрано суддею Жовтневого районного народного суду м. Харкова.

Постановою Верховної Ради України від 01.06.2000 р. позивач обраний безстроково на посаду судді Чугуївського міського суду Харківської області.

Постановою Верховної Ради України від 09.02.2006 р. №3432-IV позивач був обраний безстроково на посаду судді ХОАС.

Указом Президента України від 09.06.2006 р. №502/2006 ОСОБА_1 призначено на посаду голови ХОАС.

Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 р. №1515-VIII ОСОБА_1 звільнено з посади судді ХОАС у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом в.о. голови ХОАС від 17.10.2016 р. №04-04/172 ОСОБА_1 відраховано зі штату ХОАС з 21.10.2016 р.

На звернення позивача від 14.11.2016 р. про виплату вихідної допомоги Харківський окружний адміністративний суд, листом від 16.11.2016 р. вих. №06-60/55105/16, повідомив про відсутність правових підстав для виплати вихідної допомоги судді у відставці.

Не погодившись з відмовою Харківського окружного адміністративного суду у виплаті вихідної допомоги, суддя у відставці ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних відносинах у позивача відсутнє право на одержання вихідної допомоги у зв'язку з відставкою судді, оскільки наявність такого права не передбачена законом, що був чинним на момент подання позивачем заяви про відставку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з п.9 ч.5 ст. 126 Конституції України (у редакції, чинній на момент подання позивачем заяви про відставку) однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

12.02.2015 року Верховною Радою України прийнято ОСОБА_2 України №192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд", яким у новій редакції викладено ОСОБА_2 України "Про судоустрій і статус суддів". Так, зокрема, частиною першою статті 120 вказаного Закону передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Згідно пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", ОСОБА_2 України "Про судоустрій і статус суддів" у новій редакції набирає чинності через тридцять днів з дня його опублікування. ОСОБА_2 України "Про забезпечення права на справедливий суд" був опублікований 26.02.2015 року , то ОСОБА_2 України "Про судоустрій і статус суддів" у новій редакції набув чинності 29.03.2015 року.

Колегія суддів зазначає, що з 29.03.2015 втратив чинність ОСОБА_2 України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VІ, на положення кого посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог.

Заяву про звільнення з посади судді у відставку позивач подав до Вищої ради юстиції у 2016 році, тобто, вже після набрання чинності новою редакцією Закону України "Про судоустрій і статус суддів", нормами якого не передбачено здійснення виплати судді вихідної допомоги у зв'язку з відставкою.

В рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 вказано, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що у відповідача по справі були відсутні правові підстави для виплати позивачу вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку, оскільки здійснення такої виплати не передбачено законом.

Щодо посилання позивача, зокрема на рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №1-2/2013, від 19.11.2013 року №10-рп/2013, колегія суддів зазначає, що вони стосуються приписів Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакціях, чинних до набуття чинності Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", на підставі якого вищевказаний закон викладено у новій редакції.

Крім того, у рішенні від 19.11.2013 року №10-рп/2013 Конституційний Суд України висловив думку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Європейський Суд з прав людини у пункті 31 Рішення від 26.06.2014 у справі "Суханов та Ільченко проти України" зауважив, що: "стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою".

За приписами статті 85 Конституції України до повноважень Верховної Ради України, окрім іншого, належить прийняття законів.

Отже, Верховна Рада України повноважна встановлювати, змінювати чи припиняти виплату соціальних гарантій та допомоги шляхом прийняття відповідних законів.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у спірних відносинах у позивача по справі відсутнє право на одержання вихідної допомоги у зв'язку з відставкою судді, оскільки наявність такого права не передбачена законом, що був чинним на момент подання позивачем заяви про відставку.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 30.01.2017 року по справі №2-820/6429/16 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 30.01.2017р. по справі №2а-820/6429/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст ухвали виготовлений 21.04.2017 р.