Справа № 815/4951/16
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/4951/16

Категорія: 3.4 Головуючий в 1 інстанції: Гусев О. Г.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

при секретарі Кучмій І.В.

за участю представників апелянта ОСОБА_1 та ОСОБА_2

представника вiдповiдача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_4 ОСОБА_5 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21.02.2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 ОСОБА_5 до Державної міграційної служби України про визнання рішення неправомірним та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2016 року ОСОБА_4 ОСОБА_5 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України та з урахуванням уточнень до позову просив визнати неправомірним та скасувати рішення від 22.08.2016 року №451-16 про скасування рішення про визнання біженцем громадянина ОСОБА_6 ОСОБА_5 та зобовязати повернути ОСОБА_4 ОСОБА_5 посвідчення біженця.

В обґрунтування позову зазначалося, що на час винесення рішення №451-16 від 22.08.2016 року, не було враховано небезпечну для життя ситуацію по країні походження позивача ОСОБА_6, обґрунтовані побоювання за життя та можливі переслідування позивача. Також зазначено, що позивач звернувся за захистом у 2000 році. Після цього жодного разу не виїжджав з України до ОСОБА_6. Особа, яка звернулась за захистом та отриманням статусу біженця в 2006 році мала при собі паспорт Ісламської держави ОСОБА_6 на імя Мохд ОСОБА_7, при цьому вказана дата видачі цього паспорту була 16.11.2005 року, з чого позивач робить висновок, що позивач і особа, яка звернулась за захистом до та отримання статусу біженця в 2006 році - це дві різні людини.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21.02.2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 ОСОБА_5 відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, ОСОБА_4 ОСОБА_5 в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У звязку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із задоволенням позову в повному обсязі.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що Державною міграційною службою України встановлено, що заява позивача до Київської МДА від 22.06.2000 року, на підставі якої він набув міжнародного захисту в Україні є неправдоподібною, оскільки позивач навів неправдиві факти щодо виїзду під час звернення в 2000 році.

Встановлено, що одночасно перебуваючи у статусі біженця, який набув шляхом надання недостовірних відомостей, позивач повторно звернувся за захистом під іншими установчими документами в Одеському регіоні та отримав довідку про особу, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання її статусу біженця, що вважається зловживанням процедурою та її використанням у власних інтересах.

З огляду на ці обставини рішенням Державної міграційної служби України від 22.08.2016 року №451-16 скасовано рішення про визнання біженцем громадянина ОСОБА_6 ОСОБА_5.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог судом першої інстанції зазначено, що рішенням ДМС України про скасування рішення про визнання особи біженцем приймалось з урахуванням та дослідженням усіх обставин особистої справи, а тому є обґрунтованим та законним.

Судова колегія суду апеляційної інстанції вважає такі висновки суду правильними з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, скасовується, якщо вона повідомила недостовірні відомості, пред'явила фальшиві документи, що стали підставою для визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно із п. 7.1, 7.3 Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених 07.09.2011 року наказом МВС України №649 рішення про втрату або позбавлення статусу біженця, або додаткового захисту чи скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, може бути прийнято ДМС за поданням територіального органу ДМС за місцем проживання біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

Подання про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, вноситься територіальним органом ДМС за власною ініціативою у випадку, якщо особа, яка визнана біженцем або якій надано додатковий захист, повідомила недостовірні відомості чи пред'явила фальшиві документи, що стали підставою для визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.06.2000 року ОСОБА_4 ОСОБА_5 звернувся до Управління із заявою про надання статусу біженця, в якій про неможливість повернення до ОСОБА_6 через переслідування з боку представників нерегулярних збройних формувань (афганські моджахеди) усієї родини у звязку із членством батька позивача в НДПА.

Відповідно до наказу управління у справах національностей та міграції Київської державної адміністрації від 05.07.2000 року № 599 ОСОБА_4 ОСОБА_5 був визнаний біженцем в Україні.

На підставі листа-погодження (т.1 а.с. 180) Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України від 19.11.2014 року № 8.5/5675-14 у зв'язку зі зміною місця проживання особову справу позивача було переведено до Управління ДМС у Миколаївській області.

Відповідно до наказу №7 від 11 квітня 2015 року Управління ДМС у Миколаївській області знято з обліку в Управлінні ДМС у Миколаївській області особову справу №256-О/20 визнаного біженця, гр. ОСОБА_6 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у звязку з передачею за актом до ГУ ДМСУ в Одеській області.

Також встановлено, що 11.09.2006 року до управління міграційної служби в Одеській області звертався ОСОБА_4 ОСОБА_5 та на підставі рішення ДКНР Україні від 23.11.2007 року № 1081 отримав рішення про відмову в наданні статусу біженця (т.1 а.с. 210).

ОСОБА_4 ОСОБА_5 оскаржував вказане рішення. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2009 року по справі №2а-4071/08/1570 адміністративний позов ОСОБА_4 ОСОБА_5 залишено без розгляду.

Представник апелянта зазначав, що у 2006 році до управління міграційної служби в Одеській області звертався не позивач, а його брат - ОСОБА_4 ОСОБА_7. Однак жодних належних та допустимих доказів, що у позивача існує брат - ОСОБА_4 ОСОБА_7 не надав.

Також, представник апелянта зазначає, що позивач - ОСОБА_4 ОСОБА_5 жодного разу не виїжджав з України до ОСОБА_6, надаючи при цьому лист з Адміністрації Державної Прикордонної служби України вих. №55/2260 від 23.11.2015 року. Відповідно до вказаного листа, зазначено, що станом на 23.11.2015 року встановлено факти перетину державного кордону позивачем 27.09.2013 року та 02.08.2013 року (т.1 а.с. 72-73).

Крім того, надано лист Державної Прикордонної служби України за вих.№ 0.64-2921/0/15-16 від 30.12.2016 року, яким зазначено ідентичну інформацію щодо перетину позивачем державного кордону України у період з 29.12.2011 р. по 28.12.2016 р. В зазначеному листі, крім іншого зазначено, що відповідно до п.29 Положення про базу даних „Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, затвердженого наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 25.06.2007 року №472, інформація у базі даних осіб щодо відомостей про громадян України, іноземців та осіб без громадянства зберігається протягом пяти років.

З огляду на вищевикладене вбачаєтсья що вказані листи Державної Прикордонної служби України не є допустимими доказами того, що позивач жодного разу не виїжджав з України до ОСОБА_6 починаючи з 2000 року, оскільки інформація у базі даних осіб щодо відомостей про громадян України, іноземців та осіб без громадянства зберігається протягом пяти років.

З матеріалів справи встановлено, що у 2006 році звертався до управління міграційної служби в Одеській області саме позивач ОСОБА_4 ОСОБА_5 з огляду на наступне.

В матеріалах особової справи 06/65 міститься копія національного паспорту №ОR 636951 гр. ОСОБА_6 (т.1 а.с. 238 -243), в якому зазначені установчі дані заявника ОСОБА_8 ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце народження заявника м. Парван. ОСОБА_2 видачі національного паспорту 16.11.2005 року, місце видачі центральний паспортний відділ. Також міститься свідоцтво про народження на установчі дані ОСОБА_4 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 Під час проведення співбесіди 29.11.2006 року (т.2 а.с.6) ОСОБА_4 ОСОБА_5 зазначив, що під час оформлення паспорту надав неправдиві відомості про власні установчі дані.

Під час проведення протоколу співбесіди від 31.07.2015р. (т1. а.с.101-105) року позивач стверджує, що в 2006 році до управління міграційної служби в Одеській області він не звертався. Зазначене звернення здійснював його рідний брат на ім'я ОСОБА_4 ОСОБА_9, дату народження якого він не знає. Згодом позивач назвав імена лише трьох братів: ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які проживають в ОСОБА_6, м. Кабул. Установчі дані ОСОБА_4 ОСОБА_9 позивач не зазначив.

Також, встановлено що під час проведення співбесіди яка оформлена протоколом від 18 вересня 2006 року (т.1 а.с. 249- т.2 а.с. 3) ОСОБА_4 ОСОБА_5 зазначив, що крім нього є ще два брати та мати. Назвав імена братів: ОСОБА_11, Слімон.

Таким чином доводи апелянта відносно того, що особи які звернулись у 2000 році та у 2006 році являються братами, не відповідають фактичним обставинам справи.

Під час протоколу співбесіди від 31.07.2015 року позивачем зазначено, що на територію України він прибув в 2000 році, офіційно, на підставі національного паспорту та української візи, яку він зробив на території Туркменістану (м. Ташкент), авіарейсом Кабул - Ташкент - Київ. За словами позивача, національний паспорт, на підставі якого він здійснив в'їзд до Україні він віддав до управління у м. Києві під час звернення в 2000 році. Причиною свого виїзду з ОСОБА_6 апелянт назвав переслідування з боку талібів у зв'язку з роботою батька начальником поліції в районі Картесе м. Кабул (ОСОБА_6) (т.1 а.с. 101-105).

Однак в анкеті від 05.07.2000 року (т.1 а.с. 121- 123) на територію України позивач потрапив в 2000 році, транзитом через Туркменістан, нелегально, без документів. Причиною виїзду під час звернення в 2000 році позивач назвав переслідування з боку талібів через той факт, що його батько був військовим та боровся проти талібів.

Під час протоколу співбесіди від 18.09.2006 року позивачем зазначено, що на територію України він прибув офіційно, на підставі національного паспорту, таскра та української візи, яку він зробив на території Узбекистану, авіарейсом Кабул - Ташкент - Київ. Причиною свого виїзду з ОСОБА_6 позивач назвав його співпрацювання з американцями і це було основною причиною його переслідування з боку руху „Талібан (т.2 а.с.2).

Дослідивши матеріали особової справи встановлено, що під час співбесіди 31.07.2015 року апелянт вказує інші підстави залишення країни походження, ніж ті, які викладені під час звернення до Управління у справах національностей та міграції Київської міськдержадміністрації і які стали підставою для набуття статусу біженця, та які було викладено у заяві під час звернення до Управління міграційної служби в Одеській області Держкомнацрелігій України.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що рішення відповідача № 451-16 від 22.08.2016 року про скасування рішення про визнання біженцем громадянина ОСОБА_6 ОСОБА_5 є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню.

Колегія суддів зазначає, що в поданій апеляційній скарзі апелянтом жодним чином не спростовуються встановлені відповідачем та підтверджені під час апеляційного розгляду наведені обставини та, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, апелянт посилається лише на інформацію щодо країни походження апелянта.

Проте, в даному випадку апелянтом не оскаржується рішення про відмову у наданні йому статусу біженця, а предметом даного спору є правомірність рішення про скасування рішення про визнання біженцем з підстав повідомлення ним недостовірних відомостей, що стали підставою для визнання його біженцем.

Таким чином, постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обгрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апелянта викладені у апеляційній скарзі за змістом ідентичні наданим в адміністративному позові, зазначених висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195,196,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21.02.2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 21.04.2017 року

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик