Справа № 186/233/17(2-а/0186/17/17)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Головуючий у 1 інстанції Янжула С.А.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 квітня 2017 рокусправа № 186/233/17(2-а/0186/17/17)
Приміщення суду за адресою: 49083, м. Дніпро, пр.Слобожанський, 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Олефіренко Н.А. Шальєвої В.А. , секретар судового засідання Лащенко Р.В., з участю представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першотравенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на постанову Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07 березня 2017 року у справі №186/233/17(2-а/0186/17/17) за позовом ОСОБА_3 до Першотравенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області із адміністративним позовом до Першотравенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням ч.2 ст. 40 щодо застосування показника середньої заробітної плати працівників зайнятих у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

- зобовязати відповідача призначити пенсію за віком з моменту звернення із заявою до відповідача, тобто з 02 лютого 2017 року відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням ч.2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 11 листопада 2003 року перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05 листопада 1991 року. 02 лютого 2017 року, звернувся до відповідача із заявою щодо призначення йому пенсії за віком, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням ч.2 ст.40 цього Закону, проте відповідач відмовив в переведенні на пенсію за віком з посиланням на те, що перехід з пенсії за віком, призначеної на пільгових умовах, на пенсію за віком на загальних умовах із застосуванням середньої заробітної плати за три попередні роки не передбачене діючим законодавством. З відмовою відповідача не погоджується, оскільку пенсію йому було призначено відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788 - XII від 05 грудня 1991 року, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV він звернувся вперше. Після призначення пенсії на пільгових умовах він продовжував працювати по 29 червня 2004 року та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Постановою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07 березня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням ч.2 ст. 40 щодо застосування показника середньої заробітної плати працівників зайнятих у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

Зобовязано відповідача призначити позивачу пенсію за віком з моменту звернення із заявою до відповідача, тобто з 02 лютого 2017 року відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача сплачений ним судовий збір по справі в розмірі 640 гривень 00 копійок.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що пенсія за віком врегульована статтями 12-22 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Позивачу вже призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка була обрахована за правилами Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а 02.02.2017 року він звернувся за призначенням пенсії за віком, яка не є іншим видом пенсії у розумінні ст.10 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Посилання суду першої інстанції на позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 29.11.2016 року вважає недоречним, оскільки у зазначеній постанові вирішувався спір фізичної особи, яка отримувала пенсію за вислугу років, що є іншим видом пенсії відносно пенсії за віком.

Отже, відсутні підстави щодо зобовязання відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 02.02.2017 року з урахуванням ч.2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки пенсія за віком йому призначена з 11.11.2003 року.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Позивач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Першотравенському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та з 11 листопада 2003 року отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05 листопада 1991 року.

У звязку з досягненням пенсійного віку, 02 лютого 2017 року, позивач звернувся до відповідача із заявою щодо призначення йому пенсії за віком, відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, як встановлено ч.2 ст.40 цього Закону.

Листом №С-12 від 13 лютого 2017 року відповідачем відмовлено в переведенні на пенсію за віком з посиланням на те, що перехід з пенсії за віком, призначеної на пільгових умовах, на пенсію за віком на загальних умовах із застосуванням середньої заробітної плати за три попередні роки не передбачене діючим законодавством.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788 - XII від 05 грудня 1991 року, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV він звернувся вперше, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.

З наведеними висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування №1058-ІV від 09.07.2003 року (далі Закон України №1058-ІV), пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Види пенсійних виплат і соціальних послуг визначені у статті 9 вищезазначеного Закону, зокрема, за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються наступні пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

У відповідності до ст. 2 Закону України Про пенсійне забезпечення № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року призначаються такі види державних пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Згідно ст. 6 цього ж Закону особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини чи при виконанні інших обов'язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов'язку.

Відповідно до ст. 10 Закону України №1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Згідно з ч.3 ст. 45 цього Закону переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

З положення наведеної статті вбачається, що нею передбачений механізм переведення з одного виду пенсії на інший, в той час, як позивач звернувся до відповідача із заявою про нове призначення пенсії за віком, тобто повторне призначення пенсії в межах одного виду.

Частиною 1 ст. 27 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування передбачено, що розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

За змістом ч. 1 ст. 40 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.

Заробітна плата для обчислення пенсії розраховується за формулою, наведеною в ч.2 ст. 40 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч.2 ст. 40 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - кількість місяців страхового стажу, за які розраховано коефіцієнти заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Виходячи з тлумачення ч.2 ст. 40 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, для розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії, що призначається вперше застосовується показник середньої заробітної плати календарного року, що передує року звернення за призначенням пенсії. Під час переведення особи з одного виду пенсії на інший застосовується показник середньої заробітної плати за той календарний рік, який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії, а від бажання особи залежить лише можливість враховувати заробітну плату (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч.1 ст.40 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, тобто показник середньої заробітної плати є незмінною величиною.

Таким чином, посилання позивача на ч.2 ст. 40 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не відповідають обставинам даної справи, оскільки вказані положення стосуються осіб, які вперше звернулись за призначенням пенсії, а не тих, яким вона вже була призначена до цього.

З огляду на те, що переведення на іншу пенсію в межах одного виду пенсії, а також повторне призначення пенсії в межах одного виду пенсії законом не передбачене, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції неповно зясовано обставини, які мають значення для вирішення справи, порушено норми матеріального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Першотравенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області - задовольнити.

Постанову Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07 березня 2017 року у справі №186/233/17(2-а/0186/17/17) за позовом ОСОБА_3 до Першотравенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - скасувати.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Першотравенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 19 квітня 2017 року, в повному обсязі постанова складена 21 квітня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова суду може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складання рішення відповідно до ст.160 КАС України з дня складання рішення в повному обсязі.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді Н.А.Олефіренко

ОСОБА_4