Справа № 324/154/17
Суддя: Каретник Ю. М.
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 324/154/17
Провадження № 2-а/324/12/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Каретник Ю.М.,

при секретарі Савченко Н.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

свідка ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пологи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського Новомосковського відділу поліції з обслуговування м. Новомосковська та Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_3 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Пологівського районного суду Запорізької області було подано адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського Новомосковського відділу поліції з обслуговування м. Новомосковська та Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_3 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 257380 від 21.11.2016 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вказаною постановою його було притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 255,00 грн. Однак, позивач вважає, що вказана постанова винесена з порушеннями норм чинного законодавства. Так, він дійсно 21 листопада 2016 року о 10 год. 05 хв. їхав на автомобілі «Фольксваген Пассат», державний номер НОМЕР_1, по автодорозі Знамянка-Луганськ в сторону м. Запоріжжя і на 288 км. був зупинений співробітниками поліції начебто за невиконання вимог дорожнього знаку «Проїзд без зупинки заборонено». Однак, позивач вимоги вказаного дорожнього знаку виконав, а співробітниками поліції він був зупинений на відстані приблизно 800 м. від місця встановлення дорожнього знаку. Тобто співробітники поліції зі свого місця розташування не могли бачити місцезнаходження дорожнього знака та автомобіль позивача, коли той зупинявся. Однак, співробітник поліції наполягав на тому, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, а на вимогу позивача надати докази на підтвердження вчинення ним правопорушення відповів відмовою. Незважаючи на це співробітником поліції було складено протокол про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, який останній відмовився підписувати. Також не отримував позивач і копію вказаного протоколу, оскільки співробітник поліції пообіцяв направити його поштою. Про винесення оскаржуваної постанови ОСОБА_1 дізнався лише 27 січня 2017 року, коли отримав від Пологівського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення штрафу у сумі 510,00 грн. У виконавчій службі позивач взяв копію постанови про накладення адміністративного стягнення і зясував, що за нього невстановлена особа розписалася у графі про отримання копії постанови, хоча на місці зупинки автомобіля він від підпису відмовився. Позивач наполягає на тому, що правил дорожнього руху він не порушував, а тому просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 257380 від 21.11.2016 року.

У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю, просить його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що дійсно 21 листопада 2016 року о 10 год. 05 хв. він їхав на автомобілі «Фольксваген Пассат», державний номер НОМЕР_1, по автодорозі Знамянка-Луганськ в сторону м. Запоріжжя разом із сином та ОСОБА_2 На вказаній дорозі він побачив дорожній знак «Проїзд без зупинки заборонено», біля якого зупинився, а потім поїхав далі. При цьому біля знака нікого не було. Приблизно через 1 км від місця розташування вказаного знака він був зупинений співробітниками поліції начебто за невиконання вимог дорожнього знака «Проїзд без зупинки заборонено». Співробітник поліції не назвався, попросив позивача надати документи. На вимогу позивача надати докази вчиненого правопорушення поліцейський відповів відмовою і пішов до свого автомобіля. Через деякий час поліцейський повернувся до позивача і надав йому на підпис документ про вчинення ним правопорушення. Що це був за документ - чи протокол, чи постанова, позивач не бачив, зі змістом цього документа поліцейський його не ознайомлював. На вимогу позивача надати можливість у вказаному документі зазначити пояснення по суті правопорушення, поліцейський повідомив, що форма документу не передбачає зазначення таких пояснень. Після цього ОСОБА_1 відмовився підписувати наданий йому документ, оскільки не був із ним згоден. У відповідь на це поліцейський сказав, що направить йому всі документи поштою на вказану позивачем адресу. Його права йому ніхто не зачитував. Про винесення оскаржуваної постанови ОСОБА_1 дізнався лише 27 січня 2017 року, коли отримав від Пологівського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення штрафу у сумі 510,00 грн.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що 21 листопада 2017 року він перебував у автомобілі разом із ОСОБА_1, коли автомобіль останнього по дорозі із м. Харкова у м. Пологи поблизу м. Новомосковська був зупинений працівниками поліції. Свідок підтвердив, що позивач дійсно зупинявся біля дорожнього знака «Проїзд без зупинки заборонено», а приблизно на відстані 1 км від вказаного знака він був зупинений працівниками поліції за невиконання вимог цього знака. Із місця зупинки автомобіля співробітниками поліції знак було видно не дуже добре і неможливо було розгледіти, чи зупинявся біля нього автомобіль. Після зупинки автомобіля поліцейський підійшов до ОСОБА_1 і попросив у нього посвідчення водія, яке останній надав. Свідок бачив, що жодних документів ОСОБА_1 не підписував і від поліцейського не отримував, окрім посвідчення водія. Також свідок зазначив, що зміст постанови поліцейський ОСОБА_1 не оголошував.

Відповідач у судове засідання вчетверте не зявився, причини неявки суду не повідомив, із заявами про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності не звертався, жодних документів на підтвердження та обґрунтування своєї позиції щодо заявлених позовних вимог не надав, викликався у судові засідання належними чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень.

Згідно із ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Зясувавши думку позивача, суд визнав за можливе розглядати справу на підставі наявних у ній доказів за відсутності відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснював повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вислухавши пояснення позивача та свідка, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши норми діючого законодавства, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, у зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що постановою серії БР № 257380 від 21.11.2016 року, винесеною поліцейським Новомосковського відділу поліції з обслуговування м. Новомосковська та Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_3, на позивача було накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255,00 грн. за порушення дії знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» п. 33.2 розділу 33 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Із вказаної постанови вбачається, що 21.11.2016 року о 10 год. 05 хв. на автодорозі Знамянка-Луганськ водій ОСОБА_1 не виконав вимоги дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», проїхав не зупинившись, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, за що до нього було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 225,00 грн.

Позивач на обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що він дійсно їхав на власному автомобілі у вказаний у протоколі час по автодорозі Знамянка-Луганськ, однак вимог дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» не порушував, від підпису оскаржуваної постанови відмовився, її копію не отримував, а під час її складання співробітником поліції йому не було надано належних доказів на підтвердження факту вчинення ним правопорушення. Окрім того, про винесення оскаржуваної постанови позивач дізнався лише 27 січня 2017 року, коли отримав постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження щодо її виконання.

Факт неотримання позивачем копії оскаржуваної постанови безпосередньо після її винесення, а також не оголошення відповідачем її змісту позивачеві підтвердив також і допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2

Оскаржувана постанова також не містить дати отримання ОСОБА_1 її копії.

Тому, оскільки із досліджених судом доказів було встановлено, що позивач не був ознайомлений зі змістом оскаржуваної постанови, а дізнався про її винесення лише після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження щодо її примусового виконання, суд визнає поважними причини пропуску строку для звернення до суду з позовом про її оскарження.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно із ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

За приписами ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, передбачених частинами 1, 2, 3 ст. 122 КУпАП.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 72 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, саме відповідач у справі зобов'язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху відповідними доказами.

Окрім того, у практиці Європейського Суду з прав людини прослідковується тенденція до поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші). Отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобовязана доводити свою невинуватість.

Натомість, відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився і жодних пояснень та доказів на підтвердження своєї позиції щодо заявлених позовних вимог не надав, що дає підстави суду вважати, що ним не доведено у встановленому законом порядку правомірність винесення постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Окрім того, із пояснень позивача вбачається, що відповідач не надав доказів вчинення правопорушення і самому ОСОБА_1, а також не виявив бажання заслухати пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_2, які перебували разом із позивачем у автомобілі, внаслідок чого останній і відмовився від підпису оскаржуваної постанови.

Відповідно до п. 9 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, розяснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обовязки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Натомість, як було встановлено у судовому засіданні із пояснень ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_2, відповідач права та обовязки позивачеві не розяснював, докази вчинення правопорушення не називав та не розглядав, а також не вислухав пояснення свідків, які перебували разом із позивачем у автомобілі.

Тобто, факт вчинення позивачем правопорушення (порушення вимог дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено») інспектором патрульної поліції зафіксовано лише візуально під час здійснення контролю за дотриманням учасниками дорожнього руху ПДР України, а тому суд зазначає, що вказаний спосіб не є належним та допустимим доказом вчинення особою адміністративного правопорушення у розумінні ст. 251 КУпАП, а відтак не може бути використаний відповідачем як засіб доказування у суді.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, відповідач мав вжити заходів щодо встановлення незацікавлених та безсторонніх свідків виявленого порушення.

Наведене свідчить про порушення відповідачем вимог чинного законодавства під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, що, у свою чергу, є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, яка винесена за наслідками такого розгляду справи.

Окрім того, оскільки відповідачем, всупереч вимогам ст. 71 КАС України, не доведено із зазначенням конкретних доказів факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, то це також свідчить про протиправність складеної відносно ОСОБА_1 постанови про накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6-16, 71, 72, 158-163, 171-2, 185-186 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського Новомосковського відділу поліції з обслуговування м. Новомосковська та Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_3 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БР №257380 від 21 листопада 2016 року, складену поліцейським Новомосковського відділу поліції з обслуговування м. Новомосковська та Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо вона не скасована, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення або отримання особою, яка не була присутня під час розгляду справи, шляхом подання апеляційної скарги через Пологівський районний суд Запорізької області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: