Справа № 802/20/17-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/20/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Заброцька Л.О.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

19 квітня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Матохнюка Д.Б. Сапальової Т.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Гіюк Д.М.,

позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до керівника Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про визнання бездіяльності протиправною,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2017 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до керівника Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про визнання бездіяльності протиправною.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 07.02.2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

У судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити, зазначаючи наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами адміністративної справи, що 01.12.2016 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до начальника Барського відділу Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_4 із заявою, в якій зазначив, що в.о. сільського голови ОСОБА_5, за наслідком розгляду його заяви від 02.11.2016 року з проханням подати до Вінницької філії ДП "Національні інформаційні системи" дані про присвоєння адреси приміщенню старої майстерні № 24, загальною площею 412,6 кв.м, яка розташована за адресою: с. Маньківці, урочище "Дружба" 1, для внесення до словника іменованих об'єктів та словника вулиць, відмовився виконати наведені в заяві вимоги, в зв'язку з чим ОСОБА_2 просив керівника прокуратури внести надану ним інформацію до протоколу про здійснення корупційного діяння в.о. сільського голови ОСОБА_5 (а.с. 4).

Вказана заява зареєстрована в Барському відділі Жмеринської місцевої прокуратури 02.12.2016 року.

За результатом розгляду заяви позивачу надано відповідь листом від 12.12.2016 року №74-17-16 за підписом керівника Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_3 ( а.с. 13 ).

Вважаючи, що його звернення від 01.12.2016 року Жмеринською місцевою прокуратурою по суті не розглянуто, а відповідь, викладена в листі від 12.12.2016 року №74-17-16, є необґрунтованою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Конституції України, Закону України "Про звернення громадян", Закону України "Про запобігання і протидії корупції", прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Порядок розгляду та вирішення звернень в органах прокуратури України регламентовано Законами України "Про звернення громадян" та "Про прокуратуру".

Згідно з вимогами статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулюються Законом України "Про звернення громадян".

Згідно з статтею 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтями 4, 5 вказаного Закону передбачено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких:

- порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);

- створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;

- незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 15 Закону України "Про звернення громадян", органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

В статті 19 Закону України "Про звернення громадян" визначені обов'язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг, зокрема зобов'язано об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

Колегія суддів критично оцінює доводи відповідача, щодо розгляду та вирішення звернення позивача в межах повноважень, зазначаючи наступне.

15.07.2014 року набув чинності Закон України від 14.10.2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру", яким змінено форму реалізації повноважень органів прокуратури України. У зв'язку з внесеними змінами прокуратуру позбавлено повноважень щодо проведення перевірок у порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів.

Відповідно до положень ст. 255 КУпАП України зі змінами, які набирають чинності у зв'язку з початком діяльності Національного агентства з питань запобігання корупції згідно Закону України №198-VIII (198-19) від 12.02.2015 року, органи прокуратури позбавлені повноважень щодо складання протоколів про вчинення адміністративних правопорушень, пов'язаних із корупцією.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про звернення громадян", якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Таким чином, дослідивши, що вирішення питання позивача не належить до компетенції органів прокуратури відповідач був зобов'язаний відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про звернення громадян" переслати звернення позивача за належністю, до органу чи посадової особи, які уповноважені вирішувати спірне питання або керуватись ст. 16 Закону та роз'яснити громадянину право подачі скарги у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Однак зазначене відповідачем протиправно зроблено не було, а тому апеляційний суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі аналізу вказаних законодавчих положень та обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем не наведено допустимих та належних доказів в обґрунтування правомірності прийнятого ним рішення, тоді як заявлені апелянтом вимоги є правомірними та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до керівника Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про визнання бездіяльності протиправною скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність керівника Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_3 при розгляді заяви ОСОБА_2 від 02.12.2016 року.

Стягнути з Жмеринської місцевої прокуратури за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1617,30 грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 21 квітня 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7