Справа № 804/7021/16
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
10 квітня 2017 рокусправа № 804/7021/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,
суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,
за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,
позивача: ОСОБА_1 ,,
позивача: Папірного О.В. (договір від 04 квітня 2017 року),
Міністерства оборони України Матвієнко Г.М. (довіреність від 28 грудня 2016 року),
військової частини - польова пошта НОМЕР_1 Збройних Сил України Тюльрарова О.А. (довіреність від 08 грудня 2016 року),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 березня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду
у справі №804/7021/16
до Міністерства оборони України, військової частини - польова пошта НОМЕР_1 Збройних Сил України
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду у судовому засіданні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 березня 2017 року адміністративний позов залишено без розгляду.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу, справу направити до суду для продовження розгляду.
У судовому засіданні ОСОБА_1 , його представник наполягають на доводах та вимогах апеляційної скарги.
Представники Міністерства оборони України, військової частини - польова пошта НОМЕР_1 Збройних Сил України у судовому засіданні заперечують проти задоволення апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як підтверджується фактичними обставинами та матеріалами справи, 05 січня 2016 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройних Сил України капітана 2 рангу ОСОБА_2 укладений контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу.
24 травня 2016 року позивачем подано командиру військової частини - польова пошта НОМЕР_1 рапорт про розірвання контракту та здійснення виплати грошового забезпечення, надбавок, винагород, премій (а.с. 22).
За результатами розгляду рапорту, командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 листом від 02 червня 2016 року №1355/2 повідомлено ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для звільнення позивача з військової служби та порядок грошового забезпечення (а.с. 40-41).
Лист від 02 червня 2016 року №1355/2 позивач отримав цього ж дня, про що свідчить його підпис.
Залишаючи позовні вимоги в повному обсязі без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення з адміністративним позовом.
Суд апеляційної інстанції частково не погоджується з позицією суду першої інстанції з огляду на наступне.
Положеннями пункту 15 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства, військова служба віднесена до публічної служби.
Частиною 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Відповідно до статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.
Адміністративний позов позивач подав 21 жовтня 2016 року.
Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що про порушення свої прав, свобод та інтересів в частині відмови розірвати контракт, позивач дізнався 02 червня 2016 року при ознайомленні з листом від 02 червня 2016 року №1355, в якому командування військової частини польова пошта НОМЕР_1 повідомило про відсутність підстав для розірвання контракту.
Отже, саме з 02 червня 2016 року розпочався перебіг строку звернення з адміністративним позовом про визнання протиправними дій щодо відмови у розірванні контракту, розірвання контракту та звільнення у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця), на підставі пункту «з» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Також, посилання позивача на його звернення до Військової прокуратури Південного регіону України щодо неналежного матеріального та інших видів забезпечення військовослужбовців комендатської роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 та отримання на це звернення відповіді - листа від 21 червня 2016 року №05/1-2644 вих.16, не дають підстав вважати про дотримання позивачем строку звернення з адміністративним позовом до суду, оскільки відповідь отримана у червні 2016 року, а звернення до суду відбулося у жовтні 2016 року, тобто через чотири місяці.
Статтею 8 Конституції України передбачено, що норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до змісту статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано та за наявності підстав залишив без розгляду позовні вимоги про визнання протиправними дій щодо відмови у припиненні (розірванні) контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, укладеного 05 січня 2016 року; розірвання контракту та звільнення у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця), на підставі пункту «з» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Разом з цим, залишаючи без розгляду позовні вимоги про зобов`язання видати довідку про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України, суд першої інстанції не встановив початок перебігу та закінчення строку звернення до суду з цією вимогою.
Суд апеляційної інстанції враховує, що в рапорті поданим 24 травня 2016 року питання видачі довідки позивач не порушував, за змістом листа від 02 червня 2016 року №1355 командування військової частини польова пошта НОМЕР_1 рішення про видачу чи відмову у видачі довідки не приймало.
Отже, суд першої інстанції безпідставно обчислив строк звернення з цією позовною вимогою з часу ознайомлення та отримання позивачем листа відповідача від 02 червня 2016 року, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про залишення без розгляду частини позовних вимог.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що на час виникнення спірних відносин, позивач проходив військову службу в Збройних Силах України.
Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2013 року (справа №21-389а13) дійшов висновку, що перебування особи на державній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю, тому суд повинен керуватися, в тому числі, і положеннями частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України, яка визначає право звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, в даному випадку стягнення грошового забезпечення військовослужбовця.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року. №8-рп/2013 положення частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Застосовуючи до позовних вимог про стягнення грошового забезпечення положення статей 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції вищевказаних вимог не врахував та помилково залишив частину позовних вимог без розгляду.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 199, частиною 1 статті 204 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, суд апеляційної інстанції скасовує її і направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, якщо визнає, що судом порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.
Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, оскаржувана ухвала суду першої інстанції в частині залишення без розгляду позовних вимог про визнання протиправними дій щодо відмови у припиненні (розірванні) контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, укладеного 05 січня 2016 року; розірвання контракту та звільнення у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця), на підставі пункту «з» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» постановлена з повнотою встановлення обставин справи, наданням правильної юридичної оцінки, у зв`язку з чим підлягає залишенню без змін.
Разом з цим, оскаржувана ухвала суду першої інстанції щодо залишення без розгляду позовних вимог про зобов`язання видати довідку про безпосередню участь в антитерористичній операції та стягнення грошового забезпечення, постановлена передчасно та з помилковим застосуванням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цієї частини вимог, тому її слід скасувати та направити справу для продовження розгляду позовних вимог в цій частині.
Керуючись статтями 196, 199, 200, 204, 205, 206, 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 березня 2017 року в частині залишення без розгляду позовних вимог щодо зобов`язання видати довідку про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України; стягнення грошових коштів скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду цієї частини позовних вимог.
В іншій частині ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 березня 2017 року залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції в частині скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду частини позовних вимог набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Ухвала суду апеляційної інстанції в частині залишення без змін частини ухвали суду першої інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим