Справа № 805/993/17-а
Суддя: Молочна І. С.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

805/993/17-а

Україна

Донецький окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 р. Справа №805/993/17-а

встановив :

Позивач, Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя Донецької області, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Публічного акціонерного товариства "Маріупольський графітовий комбінат" (далі – відповідач) про стягнення фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених на пільгових умовах за вересень - жовтень 2016 року в сумі 70 065,13 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за відповідачем обліковується заборгованість по перерахуванню сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій до Пенсійного фонду України в заявленому розмірі. Пунктом другим Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” та п. 6.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за № 64/8663, передбачено порядок відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у розмірі 100 % від фактичних витрат на виплату і доставку зазначених пенсій.

На виконання вимог Закону № 1058-IV на покриття фактичних витрат на виплату і доставку пенсій по працівниках відповідача позивачем надіслані на адресу відповідача розрахунки по відшкодуванню Управлінню суми фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за Списком № 2 на загальну суму 70 065,13 грн., які відповідачем не сплачені.

Позивач явку свого представника до судового засідання не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Засобами поштового зв’язку надав клопотання про розгляд справи без участі представника управління, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не направив свого представника, докази належного повідомлення знаходяться в матеріалах справи. Разом з тим, засобами поштового зв’язку надав заперечення проти адміністративного позову, якими зазначив, що Закон України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” не передбачає обов’язку підприємства покривати витрати Пенсійного фонду на витрати і доставку пенсій особам за списком №2. Крім того, стверджував, що позивач не надав доказів на підтвердження факту виплати пенсії особам, вказаним в розрахунках, впродовж спірного періоду, наголошував на тому, що згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в постановах від 29.05.2012 року у справі № 21-68а12 та від 12.06.2012 року у справі № 21-107а12, територіальні управління ПФУ зобов’язані надсилати розрахунки боржникам по пільгових пенсіях, а також повідомляти про перераховані пенсії.

Посилаючись на пункт 2 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, відповідач стверджував, що працівники, які оформили пенсію до набрання чинності цим Законом (тобто до 01 січня 2014 року), мають отримувати її в порядку, який існував до прийняття Закону (тобто за рахунок Пенсійного фонду України); Законом встановлено постійне джерело виплат пенсій зазначених категорій осіб – “згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди”; також Законом встановлено тимчасове джерело виплати пенсій зазначеній категорії осіб – за рахунок коштів підприємств та організацій.

Відповідачем зазначено, що на теперішній час не має підстав для відшкодування платежів за рахунок Публічного акціонерного товариства "Маріупольський графітовий комбінат", оскільки згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” цей обов’язок існував до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди. Недержавне пенсійне забезпечення запроваджене з 2008 року, відтак пенсійне забезпечення відповідних осіб не може здійснюватися за рахунок підприємств.

Крім іншого, зазначив, що позивачем порушено правило підвідомчості спору, оскільки спір про стягнення відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій за списком №2 повинно здійснювати в порядку господарського судочинства.

З урахуванням наведеного відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту – КАС України), у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

З огляду на наведене, а також з метою дотримання вимог частини 1 ст. 122 КАС України, суд не вбачає перешкод для розгляду справи по суті у даному судовому засіданні.

У зв’язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, що беруть участь у справі, відповідно до приписів ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя Донецької області є органом виконавчої влади, який в цих правовідносинах здійснює повноваження, покладені на нього п. 12 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”, Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 384/2011 (Далі – Положення).

На підприємстві відповідача працювали особи, які були зайняті на роботах, що дають їм право на призначення пенсії на пільгових умовах, згідно ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” № 1931- XII, та яким відповідно до вказаного Закону було призначено та виплачено пенсію.

Управлінням Пенсійного фонду України були здійснені витрати на виплату і доставку працівникам Публічного акціонерного товариства "Маріупольський графітовий комбінат" пенсій, призначених на пільгових умовах за Списком № 2, проте, в порушення вимог діючого законодавства, у встановлені строки відповідачем не відшкодовано, внаслідок чого за період вересень - жовтень 2016 року виникла заборгованість в розмірі 70 065,13 грн.

На виконання приписів діючого законодавства позивачем на адресу відповідача за зазначений період часу були направлені для відшкодування розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за Списком № 2, по працівникам підприємства.

Відповідачем вказані у розрахунках витрати УПФУ у встановлені строки не сплачені, в результаті чого існує заборгованість за зазначений період у загальному розмірі 70 065,13 грн.

Щодо тверджень відповідача що, спір між сторонами має розглядатися в порядку господарського судочинства, суд зазначає наступне.

Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 8 “Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів” визначено, що для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер).

Вирішуючи питання про віднесення спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту першого частини першої статті 3 КАС у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Пунктом 12 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі – Закон № 1058) визначено, що перетворення Пенсійного фонду в неприбуткову самоврядну організацію здійснюється відповідно до окремо прийнятого спеціального Закону. До прийняття відповідного рішення функції виконавчої дирекції Пенсійного фонду, її територіальних органів виконують відповідно Пенсійний фонд України та головні управління Пенсійного фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах.

У період до перетворення Пенсійного фонду України в неприбуткову самоврядну організацію він функціонує як центральний орган виконавчої влади на підставі норм цього Закону та Положення про Пенсійний фонд України, яке затверджує Президент України.

Відповідно до пунктів 1, 7 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов’язковому державному соціальному страхуванню. Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах УПФУ виступає у якості суб'єкта владних повноважень, який звернувся до адміністративного суду на виконання повноважень у сфері публічно-правових відносин.

Суд також відзначає, що невиконання відповідачем обов'язку щодо відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій має наслідком виникнення у позивача, як у особи, яка здійснила ці витрати, права на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Таким чином, справу належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Такий висновок суду підтверджується правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постановах від 11.02.2014 року у справі № 21-471а13, від 10.09.2014 року у справі № 21-215а13, від 05.11. 2014 року у справі № 21-284а13, від 12.11. 2014 року у справі № 21-386а13, від 07.07. 2015 року у справі № 21-735а15, від 26.01.2016 року по справі № 818/1603/14 тощо.

З цієї причини суд не приймає доводи відповідача про приватноправовий характер спірних правовідносин. Правові висновки Верховного Суду України, наведені у постановах від 22.09.2015 року № 804/6131/14, від 30.03.2016 року № 6-495цс16 не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки не стосуються питання відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій.

Вирішуючи спір по суті, суд керувався наступним.

Відповідно до преамбули Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року останній визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального Пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Отже, спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року № 1058-IV та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами Закону України № 1058-IV у разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII “Про пенсійне забезпечення” (надалі – Закон України “Про пенсійне забезпечення”).

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 Закону України № 1058-IV. При цьому, зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до 01.01.2004 року, тобто до набрання чинності цим Законом.

Відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій до досягнення працівником пенсійного віку, призначених за списком № 2, має здійснюватися відповідно до ч.2 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” та п. “б” - “з” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.

Згідно пункту 6 Інструкції № 21-1 відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до ч.2 Розділу 15 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”.

Пунктом 6.4 розділу 6 Інструкції 21-1 встановлено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами доходів органів Пенсійного фонду України щорічно в повідомленнях про розрахунок сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Згідно положень пункту 6.5 Інструкції 21-1 розрахунки складаються на підставі відомостей відділів з призначення пенсій органів Пенсійного фонду України, які подаються згідно з додатком 8 до 1 січня поточного року та протягом 10 днів з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії.

Згідно з пунктом 6.8 розділу 6 Інструкції 21-1, підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Відповідно до пункту 6.10 Інструкції 21-1, відшкодування сум і фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, здійснюється підприємством на рахунки органу Пенсійного фонду за місцем його реєстрації.

За результатом розгляду справи, суд встановив, що на підприємстві відповідача працювали особи, які виконували роботи із шкідливими і важкими умовами праці, віднесені до списку № 2 виробництв, робіт, професій і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Вказаним особам органами Пенсійного фонду України призначено пенсію на пільгових умовах відповідно до пунктів “б” - “з” ст. 13 Закону № 1788-ХІІ.

Ці обставини підтверджені протоколами (розпорядженнями) про призначення пенсії, розрахунками трудового стажу, індивідуальними відомостями про застраховану особу форми ОК-5, а також виданими відповідачем довідками про підтвердження трудового стажу.

Публічне акціонерне товариство "Маріупольський графітовий комбінат" отримало розрахунки, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем обов’язку щодо своєчасного та повного відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій виникла заборгованість.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні.

Як вбачається з розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах вказаним особам, витрати органів Пенсійного фонду України за період вересень - жовтень 2016 року склали 70 065,13 грн.

Розрахунки фактичних витрат на виплату і доставку таких пенсій в порядку, встановленому законодавством, надсилалися на адресу відповідача, останнім не оскаржувались, при цьому витрати відшкодовані не були.

В свою чергу, суд критично ставиться до твердження відповідача, що Закон № 1058 не передбачає обов’язку підприємства покривати витрати Пенсійного фонду на виплату і доставку пенсій особам за списком № 2. Адже, як встановлено судом вище, спірні правовідносини регулюються нормами Закону № 1058, пунктом 2 перехідних положень якого чітко встановлено умови призначення пільгових пенсій. В той час як, саме абзацом першим пункту 2 Перехідних положень Закону № 1058 визначено коло таких застрахованих осіб, на яких поширюються унормовані правила, якими є: особи, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що витрати на виплату та доставку пенсій, призначених особам відповідно до п.п. “б”-“з” ч. 1 ст. 13 Закону № 1788 за Списком № 2, покриваються підприємствами та організаціями.

Крім того суд зазначає, що підприємства мають сплачувати визначену у розрахунках суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, без надання органами Пенсійного фонду України доказів перерахування коштів певним пенсіонерам. Якщо підприємство вважає, що такі розрахунки складенні з порушенням вимог законодавства, воно має право оскаржити такі розрахунки у судовому порядку. Проте, до суду не надано відомостей щодо оскарження Публічним акціонерним товариством "Маріупольський графітовий комбінат" розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини 2 прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів “б” - “з” ст.13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”.

Щодо посилань відповідача на запровадження в Україні системи недержавного пенсійного страхування суд зазначає наступне.

В абз. 5 п.п. 1 п. 2 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058 зазначено, що виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів “в” - “е” та “ж” ст. 13 Закону № 1788, здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а з 1 січня 2005 року - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону.

Обов'язок підприємств та організацій з відшкодування понесених Пенсійним фондом України після 01.01.2004 року витрат на виплату і доставку зазначених пенсій не пов'язаний із датою призначення такої пенсії чи часом набуття необхідного для цього пільгового стажу.

З огляду на викладене та враховуючи правові позиції Верховного Суду України викладені у рішеннях, прийнятих за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 237 КАС України, (постанови від 11 лютого 2014 року у справі № 21-471а13, від 10 вересня 2014 року у справі № 21-215а13, від 05 листопада 2014 року у справі № 21-284а13, від 12 листопада 2014 року у справі № 21-386а13, від 07 липня 2015 року у справі № 21-735а15, від 26 січня 2016 року по справі № 818/1603/14 тощо), суд відхиляє доводи відповідача про відсутність правових підстав для покладення на підприємство обов’язку відшкодовувати фактичні витрати на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених за Списком № 2, а також посилання відповідача на запровадження в Україні системи недержавного пенсійного страхування.

Оскільки судом встановлено, що позивач за період вересень - жовтень 2016 року поніс витрати на виплату і доставку пільгових пенсій працівникам відповідача в розмірі 70 065,13 гривень враховуючи, що обов’язок з відшкодування позивачу цих витрат законодавством покладено на відповідача, приймаючи до уваги невідшкодування відповідачем цих витрат та наявність на день розгляду справи заборгованості в зазначеному розмірі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Маріупольський графітовий комбінат" (ЄДРПОУ 05394618) на користь Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя Донецької області (ЄДРПОУ 23336748) заборгованість з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, за період вересень - жовтень 2016 року в сумі 70 065,13 (сімдесят тисяч шістдесят п’ять) грн. 13 коп.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частина проголошені у судовому засіданні.

Повний текст постанови виготовлено 18.04.2017 року.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч. 4 ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Молочна І. С.