Справа № 2а-5162/12/1370
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 року м. Київ К/800/35997/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Загороднього А.Ф.,

Мойсюка М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Львівської міської ради на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2013 року у справі за позовом Львівської міської ради до Львівської обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною,

встановила:

У червні 2012 року Львівська міська рада звернулась до суду з позовом до Львівської обласної державної адміністрації, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача, як організатора конкурсу з визначення перевізників на міжміських та приміських автобусних маршрутах загального користування щодо непогодження місць зупинок автобусів приміського маршруту № 184 (Львів-Рудно- вулиця Січових Стрільців) на території м. Львова, з відповідними виконавчими органами Львівської міської ради, а саме з Управлінням транспорту та зв'язку Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради до моменту затвердження паспортів нових маршрутів та винесення маршрутів із затвердженими паспортами на конкурс.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2012 року, позов задоволено в повному обсязі.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Львівська міська рада подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2012 року залишити в силі.

Суддя Вищого адміністративного суду України ОСОБА_1 10 вересня 2013 року відкрив касаційне провадження за скаргою Львівської міської ради.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями Вищого адміністративного суду України від 07 листопада 2016 року касаційну скаргу № К/800/35997/13 Львівської міської ради на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2013 року у вказаній справі було розподілено судді-доповідачу Заїці М.М., у зв'язку звільненням судді ОСОБА_1

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Львівською обласною державною адміністрацією 23 квітня 2012 року в газеті «Високий замок» № 73 було розміщено оголошення про проведення 12 червня 2012 року конкурсу на визначення перевізників для роботи на автобусних маршрутах загального користування.

Проте на думку позивача, організатор конкурсу, яким є Львівська обласна державна адміністрація, не дотримав процедури затвердження паспортів маршруту та не отримав усіх, передбачених законодавством погоджень до моменту затвердження паспортів маршрутів, а саме Управлінням транспорту та зв'язку Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради не погоджено кінцеві та проміжні зупинки на території м. Львова маршруту № 184 (Львів-Рудно - вулиця Січових Стрільців) у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, вказуючи на те, що Львівською обласною державною адміністрацією при оголошенні конкурсу на визначення перевізників для роботи на автобусних маршрутах загального користування не було дотримано вимог процедури затвердження паспортів маршруту та не отримано усіх погоджень, передбачених законодавством, дійшов висновку про задоволення позовних вимог Львівської міської ради.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що звернення до суду з позовом особи, якій не належить право вимоги (неналежний позивач), є підставою для відмови у задоволенні такого позову. Суд зазначив, що оскільки в даній справі до суду з позовом звернувся суб'єкт владних повноважень до повноважень якого не належить погодження місця зупинки приміських маршрутів на території населених пунктів, а вказані повноваження надані Управлінню транспорту та зв'язку Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, то і відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Статтею 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 50 вказаного Кодексу позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб'єкти владних повноважень.

Тобто, суб'єкт владних повноважень може ініціювати розгляд справи в адміністративному судочинстві лише у випадках якщо позовна заява подається ним на виконання владних управлінських функцій.

Згідно пункту 28 постанови Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176 «Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» місця зупинки автобусів приміських маршрутів на території населених пунктів, крім автостанцій, погоджують виконавчі органи сільських, селищних, міських рад.

Статтею 1 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) визначено, що виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Відповідно до статті 11 вказаного Закону виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Згідно частин першої та третьої статті 10 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Зокрема, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Главою 1 «Повноваження сільських, селищних, міських рад» та Главою 2 «Повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад» Закону № 280/97-ВР чітко розмежовано повноваження місцевих рад та їх виконавчих органів.

Сільська, селищна, міська рада може прийняти рішення про розмежування повноважень між її виконавчим комітетом, відділами, управліннями, іншими виконавчими органами ради та сільським, селищним, міським головою в межах повноважень, наданих цим Законом виконавчим органам сільських, селищних, міських рад (частина третя статті 52 Закону № 280/97-ВР).

Згідно пунктів 50 та 51 Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 08 липня 2010 року № 3704, Департаменту житлового господарства та інфраструктури надано повноваження затвердження маршрутів і графіків руху міського пасажирського транспорту незалежно від форм власності, узгодження цих питань щодо транзитного пасажирського транспорту. Погодження дозволів на облаштування зупинок міського пасажирського транспорту, організація мережі таксомоторних стоянок.

Вказаний Департамент діє на підставі Положення, затвердженого Рішенням виконавчого комітету від 27 жовтня 2006 року №1206, є виконавчим органом Львівської міської ради, юридичною особою і відповідно до чинного законодавства має самостійний баланс, рахунки у територіальних представництвах Державного казначейства України та банківських установах, кутовий штамп і бланк встановленого зразка, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

До складу цього Департаменту входить Управління транспорту та зв'язку, яке є його структурним підрозділом і перебуває у безпосередньому підпорядкуванні директора Департаменту (пункт 3.3 Положення). Вказана обставина також підтверджується Положенням про Управління транспорту та зв'язку, що затверджене рішенням Львівської міської ради від 27 жовтня 2006 року № 1209.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем у даній справі має бути Управління транспорту та зв'язку Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради а не Львівської міської ради.

Частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Львівська міська рада є неналежним позивачем, а звернення до суду з позовом особи, якій не належить право вимоги (неналежний позивач), є підставою для відмови у задоволенні такого позову, оскільки права, свободи чи інтереси цієї особи у сфері публічно-правових відносин не порушено.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2013 року у справі за позовом Львівської міської ради до Львівської обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною необхідно залишити без змін, оскільки вона є законною і обґрунтованою та ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Львівської міської ради залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2013 року у справі за позовом Львівської міської ради до Львівської обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною - без змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Заїка М.М.

судді: Загородній А.Ф.

Мойсюк М.І.