Справа № 810/589/17
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2017-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2017 року 810/589/17

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Балаклицького А.І., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Розбудова" до Ірпінської міської ради Київської області, Управління Держгеокадастру у м. Ірпені Київської області (правонаступник Управління Держземагентства у м. Ірпені Київської області) про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Громадської організації "Захист навколишнього природного середовища "Дружба" до Ірпінської міської ради Київської області, третя особа: Прокуратура Київської області про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Розбудова" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Ірпінської міської ради Київської області, Управління Держземагентства у м. Ірпені Київської області та, з урахуванням зави про збільшення позовних вимог, просить суд:

- скасувати рішення двадцять четвертої сесії сьомого скликання Ірпінської міської ради від 17.11.2016 №1682-24-VII "Про не відповідність містобудівної документації розробленого детального плану території забудови кварталу міста Ірпінь обмеженого вулицями Мечнікова, Лермонтова, Давидчука (колишня Комінтерну) та Лисенка (колишня Надсонова)";

- зобов'язати Ірпінську міську раду Київської області затвердити проект детального плану територій забудови кварталу міста Ірпінь обмеженого вулицями Мечнікова, Лермонтова, Комінтерну та Надсонова;

- зобов'язати Управління Держземагентства у місті Ірпінь Київської області надати графічні матеріали на паперових носіях, на яких позначені землі в межах м. Ірпінь (містобудівного кадастру міського рівня кварталу міста Ірпінь обмеженого вулицями Мечнікова, Лермонтова, Комінтерну та Надсонова в частині плану зонування) детального плану територій щодо використання даної території для реконструкції житлового комплексу, які перебувають у державній чи комунальній власності та які знаходяться на праві оренди у ТОВ "Розбудова".

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.02.2017 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Громадську організацію "Захист навколишнього природного середовища "Дружба".

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.04.2017 здійснено заміну Управління Держземагентства у місті Ірпінь Київської області його правонаступником на Управління Держгеокадастру у м. Ірпені Київської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Ірпінська міська рада протиправно відмовила у затвердженні проекту детального плану територій забудови кварталу міста Ірпінь обмеженого вулицями Мечнікова, Лермонтова, Комінтерну та Надсонова, оскільки вказаний детальний план не змінює функціональне використання земельних ділянок в межах даних вулиць. Детальний план - це містобудівна документація, що розроблена організацією, яка має ліцензію на виконання таких робіт, та уточнює види об'єктів, що можуть розміщуватись на території, визначеній Генпланом. Позивач також зауважив, що міськрада не надає оцінку відповідності детального плану вимогам законодавства, а тільки в межах своєї компетенції приймає рішення про його затвердження, а тому вважає, що у міськради не було жодних підстав для не затвердження детального плану.

Ірпінська міська рада позов не визнала, надала суду письмові заперечення, в яких просила суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що прийняте рішення про відмову позивачу у затвердженні проекту детального плану території забудови кварталу міста Ірпінь обмеженого вулицями Мечнікова, Лермонтова, Давидчука (колишня Комінтерну) та Лисенка (колишня Надсонова) є правомірним, оскільки детальний план розробляється з метою уточнення положень генерального плану населеного пункту, визначає планувальну організацію і розвиток частини території, визначення функціонального призначення території, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, а тому детальний план не може змінювати функціональне використання території, яке зазначено в Генеральному плані. Відповідач зауважив, що Генеральним планом та планом зонування міста Ірпінь вказана територія віднесена до зони садибної забудови, а позивачем в детальному плані фактично змінено функціональне використання цих територій.

В обґрунтування позовних вимог третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, зазначила, що Ірпінською міською радою під час прийняття оскаржуваного рішення не було проведено громадських слухань, у зв'язку з чим просить суд зобов'язати її внести зміни в рішення від 17.11.2016 №1682-24-VII.

Позивач позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні з тих підстав, що міською радою було розпочато процедуру громадських слухань, що підтверджується відповідними доказами.

У судове засідання з'явились представник позивача, представник Ірпінської міської ради та представники третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Відповідач - Управління Держгеокадастру у м. Ірпені Київської області (правонаступник Управління Держземагентства у м. Ірпені Київської області), який належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив.

Відповідно до приписів частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, а також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суд вважає за можливим розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до приписів частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, а також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та доказами.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а у задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, слід відмовити, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, у 2015 році ТОВ "Розбудова" звернулось з відповідною заявою до Ірпінської міської ради щодо розроблення детального плану території забудови кварталу міста Ірпінь обмеженого вулицями Мечнікова, Лермонтова, Комінтерну та Надсонова.

13.07.2015 рішенням сімдесят п'ятої сесії шостого скликання Ірпінської міської ради за №5199-15-VI, з метою забезпечення міста Ірпінь містобудівною документацією, враховуючи висновок постійної депутатської комісії з питань архітектури та капітального будівництва та розглянувши заяву ТОВ "Розбудова", відповідач надав згоду на розробку детального плану житлової та громадської забудови кварталу міста Ірпінь обмеженого вулицями Мечнікова, Лермонтова, Комінтерну та Надсонова.

Даним рішенням визначив виконавчий комітет Ірпінської міської ради замовником розробки детального плану забудови кварталу, фінансування робіт здійснити за рахунок ТОВ "Розбудова".

На підставі вищевказаного рішення ТОВ "Розбудова" профінансувала виготовлення та розробку ФОП ОСОБА_1 детального планування території забудови кварталу міста Ірпінь обмеженого вулицями Мечнікова, Лермонтова, Комінтерну та Надсонова.

В подальшому, позивачем було подано до Ірпінської міської ради матеріали розробленого ФОП ОСОБА_1 детального плану території забудови для затвердження.

Рішенням двадцять четвертої сесії сьомого скликання Ірпінської міської ради від 17.11.2016 №1682-24-VII відповідачем було відмовлено у затвердженні "Детального плану території забудови кварталу міста Ірпінь обмеженого вулицями Мечнікова, Лермонтова, Давидчука (колишня Комінтерну) та Лисенка (колишня Надсонова)", розробленого ФОП ОСОБА_1, оскільки в порушення вимог ст. 19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" детальний план території забудови не відповідає Генеральному плану та плану зонування міста Ірпінь, оскільки вказана територія віднесена до зони садибної забудови.

Тобто, на думку відповідача детальний план фактично змінює функціональне використання території, яке зазначено в існуючому основному кресленні генерального плану.

В той же час, не погоджуючись із рішенням Ірпінської міської ради, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до частини 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Пунктом третім статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, що детальний план території це - містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території.

Відповідно до п. 4 ст. 10 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" фінансування робіт з планування робіт здійснюється за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування для розроблення плану зонування, детального плану території крім коштів державного та місцевих бюджетів можуть залучатися кошти з інших джерел, не заборонених законом, за умови виконання функцій замовника відповідним органом місцевого самоврядування.

Згідно п. 1 ст. 16 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Частиною 1 статті 17 Закону України "Про регулювання містобудівної документації" передбачено, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України "Про регулювання містобудівної документації" Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Для населених пунктів з чисельністю населення до 50 тисяч осіб генеральні плани можуть поєднуватися з детальними планами всієї території таких населених пунктів.

Статтею 19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, що детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

Детальний план території за межами населених пунктів розробляється відповідно до схеми планування території (частини території) району та/або області з урахуванням державних і регіональних інтересів.

На підставі та з урахуванням положень затвердженого детального плану території може розроблятися проект землеустрою щодо впорядкування цієї території для містобудівних потреб, який після його затвердження стає невід'ємною частиною детального плану території.

Крім того, детальний план території визначає:

1) принципи планувально-просторової організації забудови;

2) червоні лінії та лінії регулювання забудови;

3) функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами;

4) містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території;

5) потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування;

6) доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови;

7) черговість та обсяги інженерної підготовки території;

8) систему інженерних мереж;

9) порядок організації транспортного і пішохідного руху;

10) порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі;

11) межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об'єктів (у разі відсутності плану зонування території).

Детальний план території складається із графічних і текстових матеріалів.

Склад, зміст, порядок розроблення та затвердження детального плану території визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Матеріали детального плану території не можуть містити інформацію з обмеженим доступом та бути обмеженими в доступі. Загальна доступність матеріалів детального плану території забезпечується відповідно до вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації" шляхом надання їх за запитом на інформацію, оприлюднення на веб-сайті органу місцевого самоврядування, у тому числі у формі відкритих даних, на єдиному державному веб-порталі відкритих даних, у місцевих періодичних друкованих засобах масової інформації, у загальнодоступному місці у приміщенні органу місцевого самоврядування.

Детальний план території у межах населеного пункту розглядається і затверджується виконавчим органом сільської, селищної, міської ради протягом 30 днів з дня його подання, а за відсутності затвердженого в установленому цим Законом порядку плану зонування території - відповідною сільською, селищною, міською радою.

Детальний план території не підлягає експертизі.

Внесення змін до детального плану території допускається за умови їх відповідності генеральному плану населеного пункту та плану зонування території.

Відповідно до статті 21 Закону України "Про основи містобудування" визначення територій для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації з урахуванням планів земельно-господарського устрою.

Відповідно до п. 4.8 Порядку розроблення містобудівної документації, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.11.2011 №290, детальний план території розробляється для територій житлових районів, мікрорайонів, кварталів нової забудови, комплексної реконструкції кварталів, мікрорайонів застарілого житлового фонду, територій виробничої, рекреаційної та іншої забудови.

Пунктом 3.4 ДБН Б.1.1-14:2012 "Склад та зміст детального плану території" визначено, що функціональне використання (призначення) території - це використання території за переважними функціями (багатофункціональна, громадська, житлова, промислова тощо), що існує або встановлюється містобудівною документацією.

Крім того, п. 4.5 ДБН Б.1.1-14:2012 "Склад та зміст детального плану території" передбачає, що у детальному плані також, враховуються інвестиційні наміри будівництва для відповідної території на етап реалізації від 3 років до 7 років та надаються орієнтовні показники на розрахунковий етап генерального плану населеного пункту.

Аналіз положень наведених вище нормативних актів, дає підстави для висновку, що детальний план є одним із видів містобудівної документації, який розробляється з метою уточнення положень генерального плану, а також з метою визначенням планувальної організації та функціонального призначення території населеного пункту, у тому числі з метою більш детального планування на майбутнє режиму та параметрів забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Детальний план - це документація, якою не може змінюватися функціональне використання території, тобто вона не може містити висновків щодо зміни цільового призначення земель, оскільки такі зміни можуть здійснювати тільки за проектами відведення земельної ділянки.

Як встановлено судом, детальний план уточнив види об'єктів, що можуть розміщуватися на території, визначеній Генпланом, а тому це не є зміною цільового призначення визначення детальним планом розміщення на цій території об'єктів загального призначення в майбутньому.

Крім того, у спірному рішенні відповідач посилається на висновок постійно діючої депутатської комісії з питань архітектури та капітального будівництва.

Однак, суд вважає такі доводи відповідача безпідставним, оскільки детальний план - це містобудівна документація, що розроблена організацією, яка має ліцензію на виконання таких робіт. Міськрада не надає оцінку відповідності детального плану вимогам законодавства, а тільки в межах своєї компетенції приймає рішення про його затвердження, а тому у відповідача не було жодних підстав для не затвердження детального плану.

Водночас, суд звертає увагу на те, що частинами 1, 2 статті 18 Земельного кодексу України передбачено, що до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об'єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Відповідно до частини 1 статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Таким чином, зміна цільового призначення земельної ділянки здійснюється за проектами відведення земельної ділянки, а не за детальним планом території забудови міста.

Отже, з огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що проект детального плану території забудови кварталу міста Ірпінь обмеженого вулицями Мечнікова, Лермонтова, Комінтерну та Надсонова розроблено лише з метою впорядкування території визначення необхідної площі ділянок забудови, покращення системи обслуговування, озеленення та благоустрою території та він не є зміною цільового призначення земельної ділянки.

Таким чином, Ірпінська міська рада протиправно відмовила у затвердженні "Детального плану території забудови кварталу міста Ірпінь обмеженого вулицями Мечнікова, Лермонтова, Давидчука (колишня Комінтерну) та Лисенка (колишня Надсонова)", розробленого ФОП ОСОБА_1, а тому оскаржуване рішення двадцять четвертої сесії сьомого скликання Ірпінської міської ради від 17.11.2016 №1682-24-VII підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог позивача про зобов'язання Ірпінської міської ради Київської області затвердити проект детального плану територій забудови кварталу міста Ірпінь обмеженого вулицями Мечнікова, Лермонтова, Комінтерну та Надсонова, суд зазначає наступне.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З огляду на положення ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо зобов'язання відповідача прийняти будь-яке рішення.

Аналогічна правова позиція підтверджується численною судовою практикою, зокрема, постановою Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 №П-278/10, встановлено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Крім того, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.07.2014 у справі №К/800/62158/13 встановлено, що суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Зважаючи на наведене в сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача про зобов'язання Ірпінської міської ради Київської області затвердити проект детального плану необхідно відмовити.

Щодо позовних вимог позивача про зобов'язання Управління Держгеокадастру у м. Ірпені Київської області (правонаступник Управління Держземагентства у м. Ірпені Київської області) надати графічні матеріали на паперових носіях, на яких позначені землі в межах м. Ірпінь (містобудівного кадастру міського рівня кварталу міста Ірпінь обмеженого вулицями Мечнікова, Лермонтова, Комінтерну та Надсонова в частині плану зонування) детального плану територій щодо використання даної території для реконструкції житлового комплексу, які перебувають у державній чи комунальній власності та які знаходяться на праві оренди у ТОВ "Розбудова", то суд вважає їх безпідставними у зв'язку з наступним.

Стаття 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що спосіб захисту, застосований судом у судовому рішенні, має призводити до поновлення права особи.

Крім того, здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Позивачем не надано суду відповідних доказів того, що дії Управління Держгеокадастру у м. Ірпені Київської області (правонаступник Управління Держземагентства у м. Ірпені Київської області) спричинили порушення прав позивача.

Оскільки право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів, то для того, щоб особі було надано судовий захист, суд повинен встановити чи дійсно дана особа має право, свободу або інтерес та чи порушені вони відповідачем.

Зважаючи на наведене в сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про зобов'язання Управління Держгеокадастру у м. Ірпені Київської області (правонаступник Управління Держземагентства у м. Ірпені Київської області) надати графічні матеріали на паперових носіях необхідно відмовити з підстав відсутності порушеного права позивача у правовідносинах, що виникли.

Щодо позовної вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, про зобов'язання Ірпінську міську раду Київської області внести зміни в рішення двадцять четвертої сесії сьомого скликання Ірпінської міської ради від 17.11.2016 №1682-24-VII "Про не відповідність містобудівної документації розробленого детального плану території забудови кварталу міста Ірпінь обмеженого вулицями Мечнікова, Лермонтова, Давидчука (колишня Комінтерну) та Лисенка (колишня Надсонова)", а саме: викласти зазначене рішення в редакції "визнати розроблений ФОП ОСОБА_1 "Детальний план території забудови кварталу міста Ірпінь обмеженого вулицями Мечнікова, Лермонтова, Давидчука (колишня Комінтерну) та Лисенка (колишня Надсонова)" таким, що не відповідає затвердженій містобудівній документації м. Ірпінь, та таким, що не пройшов громадських слухань та не підлягає затвердженню", слід зазначити наступне.

Як вбачається зі змісту адміністративного позову Громадської організації "Захист навколишнього природного середовища "Дружба", остання зазначає, що ТОВ "Розбудова" порушує вимоги закону та при поданні Ірпінській міській раді на затвердження "Детальний план території забудови кварталу міста Ірпінь обмеженого вулицями Мечнікова, Лермонтова, Давидчука (колишня Комінтерну) та Лисенка (колишня Надсонова)" не враховано законні інтереси громади міста Ірпінь та не проведено громадські слухання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2011 №555 затверджено Порядок проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні, який визначає механізм проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні: генеральних планів населених пунктів, планів зонування та детальних планів територій (далі - містобудівна документація).

Оприлюднення розроблених в установленому законодавством порядку проектів містобудівної документації здійснюється не пізніш як у місячний строк з дня їх подання розробником до виконавчого органу сільської, селищної, міської ради шляхом розміщення матеріалів (планшетів, макетів) у визначеному органом місцевого самоврядування місці та інформування громадян через розповсюдження брошур і повідомлень, засоби масової інформації, що поширюються на відповідній території, а також розміщення інформації на офіційному веб-сайті відповідного органу місцевого самоврядування.

Як вбачається з листа Виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 06.12.2016 №01-24/3460, на офіційному сайті Ірпінської міської ради http://imr.gov.ua з 07.08.2015 розпочато процедуру проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проекту містобудівної документації шляхом опублікування детального плану території житлової та громадської забудови кварталу міста Ірпінь, обмеженого вулицями Мечнікова, Лєрмонтова, Комінтерну та Надсонова.

Отже, з огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що доводи третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, є необґрунтованими, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення її адміністративного позову.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог, Ірпінська міська рада не довела належними та допустимими доказами правомірність свого рішення.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню частково, а вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 69-71, 128, 159 -163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Розбудова" - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення двадцять четвертої сесії сьомого скликання Ірпінської міської ради від 17.11.2016 №1682-24-VII "Про не відповідність містобудівної документації розробленого детального плану території забудови кварталу міста Ірпінь обмеженого вулицями Мечнікова, Лермонтова, Давидчука (колишня Комінтерну) та Лисенка (колишня Надсонова)".

У задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Розбудова" - відмовити.

У задоволенні адміністративного позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Громадської організації "Захист навколишнього природного середовища "Дружба" - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Балаклицький А. І.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 14 квітня 2017 р.