Справа № 804/8264/16
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 квітня 2017 рокусправа № 804/8264/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова Інвестиційна Компанія «Енерго-Інвест»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 січня 2017 року по справі № 804/8264/16 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова Інвестиційна Компанія «Енерго-Інвест» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк" Оберемка Романа Анатолійовича, треті особи - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк» про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и В:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова Інвестиційна Компанія «Енерго-Інвест» звернулося до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнень, просило:

- визнати протиправним та скасування рішення повноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Міський комерційний банк" щодо визнання нікчемним договору від 25 вересня 2014 року про зміни до договору овердрафту №1040/980-ЮО/О від 20 вересня 2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Міський комерційний банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промислова Інвестиційна Компанія "Енерго-Інвест";

- визнати протиправними дії повноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк" Оберемка Романа Анатолійовича щодо визнання нікчемним договору від 25 вересня 2014 року про зміни до договору овердрафту №1040/980-ЮО/О від 20 вересня 2013 року та складання повідомлення вих. №1883 від 20.10.2016 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що укладений правочин (зміни до договору овердрафту від 20.09.2013р.) відповідає положенням Цивільного кодексу України, який регулює кредитні правовідносини, у зв'язку з чим у відповідача були відсутні правові підстави для визнання такого правочину нікчемним. Крім цього, позивач вказував на те, що відповідачем порушено процедуру перевірки правочинів на предмет їх нікчемності, а саме вказував на те, що таку перевірку проведено поза межами періоду, який визначений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; без прийняття відповідного розпорядження (рішення) про визнання правочину нікчемним.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 січня 2017 року у задоволенні позову задоволено. Постанова суду фактично мотивована тим, що у спірних правовідносинах відповідач діяв в межах наданих повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та з огляду на встановлені перевіркою обставини, правомірно направив на адресу позивача повідомлення про визнання нікчемним договору.

Не погодившись з постановою суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій,

посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо правомірності дій відповідача. Заявник апеляційної скарги вказує на те, що укладений правочин (зміни до договору овердрафту від 20.09.2013р.) відповідає положенням Цивільного кодексу України, який регулює кредитні правовідносини, у зв'язку з чим відповідач безпідставно направив повідомлення про визнання такого правочину нікчемним. Крім цього, заявник апеляційної скарги вказує на те, що згідно вимог Закону України «Про систему гарантування» перевірка правочинів на предмет їх нікчемності повинна бути проведена протягом дій тимчасової адміністрації. У спірному випадку тимчасова адміністрація у Банку була запроваджена з 20.11.2014р. по 19.03.2015р., тобто, позивач вказує на те, що лише у межах цього періоду можливо було провести перевірку та направити повідомлення про визнання договору нікчемним. Також, заявник апеляційної скарги вказує на невідповідність дій відповідача положенням Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, затверджений рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №826 від 26.05.2016р. та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15 червня 2016 року за №863/28993. Посилаючись на вказаний Порядок, позивач зазначає, що за результатами перевірки правочинів на предмет їх нікчемності, Уповноважена особа Фонду зобов'язана прийняти розпорядження (рішення) про нікчемність правочину. За позицією позивача, без прийняття такого рішення Уповноважена особа не наділена правом складати повідомлення про нікчемність договору.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи свідчать про те, що 20.09.2013 року між ПАТ "Міський Комерційний Банк" та ТОВ "ПІК "Енерго-Інвест" укладений договір про надання овердрафту №1040/980-ЮО/О Корпоративний (а.с.6-8).

Згідно договору ліміт овердрафту встановлений в розмірі 15000000 грн. Процентна ставка (річних) за користуванням кредитом диференційована залежно від строку користування лімітом, а саме, до 3 (трьох) календарних днів - 20,14%, до 8 (восьми) календарних днів - 21,76%, до 15 (п'ятнадцяти) календарних днів - 23,03%, до 90 днів - 24,19%, у випадку необнулення, процентна ставка з 91 дня безперервного кредитування - 40%, у разі виникнення простроченої заборгованості за основним боргом - 40%.

Строк овердрафту - з 20.09.2013 року по 19.09.2014 року.

Постановою Правління Національного банку України від 23.05.2014 року №309/БТ "Про віднесення ПАТ "Міський Комерційний Банк" до категорії проблемних", пунктом 2 якого з метою стабілізації діяльності банку на період віднесення до категорії проблемних установити для банка такі обмеження в його діяльності:

- не здійснювати нових кредитних операцій, кредитування за діючими кредитними договорами здійснювати лише під забезпечення високоліквідною заставою;

- не проводити заміну забезпечення за кредитними та іншими активними операціями.

Постановою Правління Національного банку України від 26.06.2014 року №387/БТ внесено зміни до постанови Правління Національного банку України від 23.05.2014 року №309/БТ "Про віднесення ПАТ "Міський Комерційний Банк" до категорії проблемних", залишивши вказані обмеження.

25.09.2014 року сторони договору овердрафту уклали спірний договір про зміни, яким виклали у новій редакції пункти договору (а.с.9), а саме: встановили процентну ставку за користування кредитом в розмірі 0,2% з 01.01.2014 року. Ліміт овердрафту встановлено строком з 20.09.2013 року по 19.09.2019 року.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 року №732 "Про віднесення ПАТ "Міський Комерційний Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 № 124 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Міський Комерційний Банк", згідно з яким з 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Міський комерційний Банк", , МФО 339339, місцезнаходження: вул. Солом'янська, 33, м. Київ, 03141.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ "Міський Комерційний Банк" запроваджено строком на три місяці з 21.11.2014 по 20.02.2015.

Відповідно до постанови правління Національного банку України від 19.03.2015 року №187 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Міський Комерційний Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 64 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Міський Комерційний Банк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з якого було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Міський Комерційний Банк".

Процедуру ліквідації запроваджено на 1 рік з 20.03.2015 року по 19.06.2016 року, уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "Міський Комерційний Банк" призначено Тимошенко Костянтина Володимировича.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.11.2015 року №202, відповідно до пункту 2 частини п'ятої статті 12, статей 35, 47 та 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вирішено призначити уповноваженою особою Фонду на ліквідацію та делегувати всі повноваження ліквідатора ПАТ "Міський Комерційний Банк", визначені Законом, зокрема статтями 37, 38, 47-51 Закону - Оберемку Роману Анатолійовичу.

Постановою правління Національного банку України від 17.03.2016 року № 356 продовжено строки здійснення процедури ліквідації банку на 2 роки до 19.03.2018 року.

20.11.2016 року за вих.№1883 Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "Міський Комерційний Банк" Оберемком Романом Анатолійовичем направлено на адресу ТОВ "Промислово інвестиційна компанія "Енерго-Інвест" повідомлення про те, що договір від 25.09.2014 року про зміни до договору про надання овердрафту №1040/980/О від 20.09.2013 року є нікчемним. Зокрема, в повідомленні зазначено:

- виконуючи обов'язки, покладені на уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб статтею 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", забезпечено проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) ПАТ "Міський Комерційний Банк" протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними;

- відповідно до частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається; відповідно до частин 1 та 2 статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним; правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним;

- за результатами проведення вказаної перевірки виявлено правочини, які є недійсними (нікчемними), зокрема:

- - договір від 25.09.2014 року про зміни до договору про надання овердрафту №1040/980/О від 20.09.2013 року у відповідності до умов пунктів 1 та 2 якого ПАТ "Міський Комерційний Банк" погодило викладення окремих пунктів договору про надання овердрафту №1040/980/О від 20.09.2013 року в новій редакції.

- зокрема, згідно пункту 1.3. договору про надання овердрафту №1040/980/О від 20.09.2013 року в новій редакції процентна ставка за користування кредитом встановлюється 0,2% (нуль цілих дві десятих) процента річних з " 01" січня 2014 року;

- пункт 1.5 договору про надання овердрафту №1040/980/О від 20.09.2013 року погоджено викласти у наступній редакції: " 1.5. Ліміт овердрафту встановлюється строком з "20" вересня 2013 року по " 19" вересня 2019 року";

- вищезазначений договір підпадає під ознаки пункту 6 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" - банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

- враховуючи положення частини 1 частини 4 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції станом на момент запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "Міський Комерційний Банк"), відповідно до якого уповноважена особа Фонду гарантування протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів, цим листом повідомляємо, що договір від 25.09.2014 року про зміни до договору про надання овердрафту №1040/980/О від 20.09.2013 року є нікчемним відповідно до положень статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Не погодившись з таким повідомленням Уповноваженої особи Фонду, позивач звернувся з позовом до суду.

За наслідками перегляду судового рішення суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Так, вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції фактично виходив з того, що Уповноважена особа Фонду гарантування, в межах наданих Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноважень, мала право здійснювати перевірку правочинів на предмет їх нікчемності та у разі встановлення підстав, визначених частиною 3 статті 38 Закону, мала право направити повідомлення про визнання правочину нікчемним протягом ліквідації банку.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, яка діяла на час запровадження тимчасової адміністрації) протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно із п.1 ч.4 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

У відповідності до п.4 ч.2 ст.37 Закону, Уповноважена особа Фонду має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Отже, зазначеними нормами права, в редакції на час запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Міський комерційний банк», були визначені повноваження Уповноваженої особи Фонду, згідно з якими остання зобов'язана провести перевірку правочинів на предмет їх нікчемності протягом дії тимчасової адміністрації та повідомити сторони за договором про нікчемність договору протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації.

Аналогічні терміни проведення перевірок та повідомлення сторін договору про нікчемність правочину визначені і Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в редакції Закону №629-VІІІ від 16.07.2015р. (який діяв на час направлення спірного повідомлення про нікчемність правочину).

Відповідно до п.4 ч.2 ст.37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в редакції Закону №629-VІІІ від 16.07.2015р., Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.11.2015 року №202, уповноваженій особі Фонду на ліквідацію ПАТ "Міський Комерційний Банк" Оберемку Роману Анатолійовичу делеговані всі повноваження визначені статтями 37, 38, 47-51 Закону №4452-VI.

Враховуючи законодавчо визначені повноваження відповідача - Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач мав повноваження направляти повідомлення про визнання договорів нікчемними. При цьому, такі повноваження не обмежуються лише строком дії тимчасової адміністрації, оскільки таке повідомлення може бути направлено і протягом ліквідації банку, що мало місце у спірному випадку.

Погоджується суд апеляційної інстанції і з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості доводів позивача про обов'язок Уповноваженої особи окремо приймати розпорядчий документ (рішення) про визнання договору нікчемним, оскільки такого обов'язку Уповноваженої особи Законом не передбачено.

Обгрунтовано, на думку колегії суддів, суд першої інстанції вказав на неможливість застосування відповідачем Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, затверджений рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №826 від 26.05.2016р., зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15 червня 2016 року за №863/28993, оскільки процедура перевірки, про яку йдеться в Порядку №826, провадиться з дати запровадження Фондом тимчасової адміністрації, однак процедура ліквідації ПАТ «Міський комерційний Банк» розпочалась з 20.02.2015р., а Порядок №826 застосовується (набрав чинності) з 13.07.2016р.

Вказавши на необґрунтованість вищезазначених доводів позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

В той же час, суд першої інстанції залишив поза увагою доводи позивача, як одну з підстав позову, щодо відсутності правових підстав для визнання нікчемним правочину (зміни до договору овердрафту від 20.09.2013р.) і, відповідно, не надав належну правову оцінку діям та рішенню відповідача, у вигляді повідомлення, щодо визнання нікчемним укладеного правочину.

У відповідності до частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Визначаючи підстави для визнання правочину нікчемним, відповідач у повідомленні (а.с.13) послався на положення п.6 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем не доведено наявності підстав для визнання укладеного правочину нікчемним з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Положеннями статті 228 Цивільного кодексу України визначено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Отже, положеннями ст..228 ЦК України визначено поняття нікчемного правочину і таким правочином є правочин, який порушує публічний порядок (ч.1, 2 ст.228 ЦК України). При цьому, визнання такого правочину недійсним у судовому порядку не вимагається (ч.2 ст.215 ЦК України). Крім цього, ч.3 ст.228 ЦК України визначено правові наслідки правочину, вчиненого з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам і такий правочин є оспорюваним, який може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідачем не наведено, а судом не встановлено доказів, які б свідчили, що спірний правочин є таким, що порушує публічний порядок, спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави.

З огляду на положення п.6 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», нікчемним правочин може бути визнаний не лише при встановленні факту надання певних переваг (пільг) клієнтам банку, а за умови, якщо такі переваги (пільги) не встановлені законодавством чи внутрішніми документами банку.

Як зазначено вище, у спірному випадку, 25.09.2014 року сторони договору овердрафту укладено договір про зміни, яким виклали у новій редакції пункти договору (а.с.9), а саме: встановили процентну ставку за користування кредитом в розмірі 0,2% з 01.01.2014 року. Ліміт овердрафту встановлено строком з 20.09.2013 року по 19.09.2019 року.

Тобто, сторонами укладено цивільно-правову угоду, яка регулює їх права та обов'язки, що виникають при одержані та поверненні кредиту.

Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У частині першій статті 626 Цивільного кодексу України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частиною першою статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства, зокрема, є свободу договору.

Таким чином, укладаючи спірний правочин, сторони своїм волевиявленням визначили обсяг їх прав та обов'язків у межах кредитного договору, яким за своєю правовою природою є договір овердрафту.

При цьому, Глава 71 Розділу ІІІ Книги п'ятої «Зобов'язальне право» Цивільного кодексу України, яка регулює правовідносини у сфері укладення договорів кредиту, не містить будь-яких обмежень щодо визначення умов кредитування, які передбачені сторонами у спірному правочину.

Не надано відповідачем доказів і того, що визначені сторонами у спірному правочину умови кредитування прямо заборонені внутрішніми документами банку.

Таким чином, судом не встановлено того, що укладений сторонами правочин можливо розцінювати як надання клієнтам переваг (пільг), не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Посилання відповідача на недотримання сторонами процедур надання кредиту (змін умов кредитування), які встановлені внутрішніми документами банку, не можуть розцінюватися судом як порушення публічного порядку в контексті статті 228 Цивільного кодексу України.

Не можуть бути визнанні обґрунтованою підставою для направлення повідомлення про визнання нікчемним спірного правочину і доводи відповідача про те, що спірний правочин укладено в період дії постанови Правління Національного банку України від 23.05.2014 року №309/БТ ( з урахуванням постанови Правління Національного банку України від 26.06.2014 року №387/БТ), якою для банка встановлені обмеження:

- не здійснювати нових кредитних операцій, кредитування за діючими кредитними договорами здійснювати лише під забезпечення високоліквідною заставою;

- не проводити заміну забезпечення за кредитними та іншими активними операціями,

оскільки у спірному випадку банком не укладався новий кредитний договір, не здійснювались нові кредитні операції, не проводилась заміна забезпечення за кредитними та іншими активними операціями.

Таким чином, враховуючи суть спірних правовідносин, які виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для визнання Уповноваженою особою правочину нікчемним та направлення з цього приводу повідомлення позивачу.

Як зазначено вище, в силу положень частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключно судом. Тобто, відповідач, ураховуючи його доводи щодо необґрунтованої зміни ставки за користування кредитними коштами, продовження строку користування кредитними коштами, порушення процедури укладення кредитних договорів (змін умов цих договорів), яка визначена внутрішніми документами банку, не позбавлений можливості, у встановленому законом порядку, звернутися до суду з позовом про визнання укладеного правочину недійсним, якщо вважає, що укладенням спірного правочину порушуються державні інтереси при ліквідації банку.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення при неповному з'ясуванні обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду з прийняттям нової про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст..ст.202, 205, 207 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова Інвестиційна Компанія «Енерго-Інвест» - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 січня 2017 року по справі № 804/8264/16 - скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Дії повноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк" Оберемка Романа Анатолійовича щодо визнання нікчемним договору від 25 вересня 2014 року про зміни до договору овердрафту №1040/980-ЮО/О від 20 вересня 2013 року та складання повідомлення вих. №1883 від 20.10.2016 року - визнати неправомірним.

Рішення повноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Міський комерційний банк", у форму повідомлення щодо визнання нікчемним договору від 25 вересня 2014 року про зміни до договору овердрафту №1040/980-ЮО/О від 20 вересня 2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Міський комерційний банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промислова Інвестиційна Компанія "Енерго-Інвест" - визнати неправомірним та скасувати.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

(Повний текст постанови виготовлено 19.04.2017р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк