Справа № 464/470/17
Суддя: Мичка Б. Р.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/470/17
пр.№ 2-а/464/120/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова в складі судді Мички Б.Р., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Рудненської селищної ради, третя особа Львівська обласна рада, про визнання незаконним і скасування рішення, та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Рудненської селищної ради, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення Рудненської селищної ради №292 від 11 січня 2017 року «Про погодження гр. ОСОБА_1 місця розташування земельної, згідно затвердженого ПДПТ та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки на вул. Героїв Небесної Сотні, 11 в смт. Рудне»; зобов'язати Рудненську селищну раду, в установленому Земельним кодексом України порядку, на пленарному засіданні сесії селищної ради надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,08 га для будівництва та обслуговування жилого будинку в селищі Рудно, в межах району проектованої забудови (обмежується вулицями ОСОБА_2 та ОСОБА_3) згідно із графічним додатком.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 17 березня 2016 року звернулася до відповідача з письмовою заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,08 га для будівництва та обслуговування жилого будинку в селищі Рудно, в межах району проектованої забудови (обмежується вулицями ОСОБА_2 та ОСОБА_3). До заяви було долучено копії паспорта та ідентифікаційного номера, витяг з публічної кадастрової карти України, а також графічний додаток із якого вбачається місцезнаходження та орієнтована площа земельної ділянки.

29 березня 2016 року позивач отримала лист від 24 березня 2016 року, підписаний селищним головою смт. Рудно І. Форманчуком, з якого вбачається, що спеціаліст з питань містобудування смт. Рудно розглянув її звернення та одноособово вирішив повернути таке у зв'язку з відсутністю необхідних документів.

Оскільки, ОСОБА_1 такі дії Рудненської селищної ради вважала незаконними, такими, що спрямовані на порушення її конституційного права на безоплатне одержання земельної ділянки у власність, то була змушена звернутись із адміністративним позовом до Рудненської селищної ради про визнання дій селищної ради незаконними та зобовязання вчинити дії.

01 грудня 2016 року постановою Сихівського районного суду м. Львова у справі №813/1625/16 за позовом ОСОБА_1 до Рудненської селищної ради про визнання дій селищної ради незаконними та зобовязання вчинити дії позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Визнано незаконними дії Рудненської селищної ради щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,08 га для будівництва та обслуговування жилого будинку в селищі Рудно, в межах району проектованої забудови (обмежується вулицями ОСОБА_2 України та ОСОБА_3). Зобов'язано Рудненську селищну раду у передбаченому Земельним кодексом України порядку розглянути на пленарному засіданні сесії селищної ради питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,08 га для будівництва та обслуговування жилого будинку в селищі Рудно, в межах району проектованої забудови (обмежується вулицями ОСОБА_2 України та ОСОБА_3). Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Рудненської селищної ради на користь ОСОБА_1 витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1102,40 гривень.

Вказане судове рішення не було оскаржене та набрало законної сили.

В подальшому, 12 січня 2017 року, із сайту http://rudno.lviv.ua/category/normativni-dokumenti/ позивачу стало відомо про прийняття Рудненською селищною радою рішення № 292 від 11 січня 2017 року «Про погодження гр. ОСОБА_1 місця розташування земельної, згідно затвердженого ПДПТ та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки на вул. Героїв Небесної Сотні, 11 в смт. Рудне».

Як вбачається із преамбули рішення, таке прийняте з урахуванням постанови Сихівського районного суду м. Львова від 01 грудня 2016 року у справі № 813/1625/16.

Пунктом 1 рішення Рудненської селищної ради № 292 від 11 січня 2017 року вирішено: «Відмовити громадянці ОСОБА_1 у погодженні місця розташування земельної ділянки, згідно затвердженого ПДПТ та у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки на вул. Героїв Небесної Сотні, 11 в смт. Рудне, орієнтовною площею 0,0600 га, для індивідуального житлового будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель, що не надані у власність або користування».

Вважає, що таке рішення Рудненської селищної ради є незаконним, прийнятим з порушенням вимог чинного законодавства та спрямоване на порушення її конституційного права на отримання земельної ділянки.

Позивач в судове засідання не зявився. Представник позивача ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, проте подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з мотивів, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

У судове засідання представник третьої особи не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. По суті спору зазначив, що, як вбачається з позовної заяви та доданих до неї доказів, Рудненська селищна рада прийняла оскаржуване рішення лише на підставі постанови Сихівського районного суду м. Львова від 01 грудня 2016 року, яким уже раніше встановлено незаконність дій/бездіяльності селищної ради. Таким чином, на думку, обласної ради захист порушених/невизнаних прав ОСОБА_1 щодо одержання земельної ділянки у власність повинен забезпечуватися ефективним механізмом виконання судового рішення. Водночас рішення суду, у випадку задоволення адміністративного позову має бути таким, що б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Таким чином, у разі, якщо Рудненська селищна рада не зможе спростувати твердження позивача, викладені у адміністративному позові шляхом надання суду відповідних доказів, позовні вимоги вважає підставними та обґрунтованими. Додатково зазначив, що оскільки Львівська обласна рада не є відповідачем у даній справі, позовні вимоги та предмет спору не стосуються компетенції, дій чи бездіяльності обласної ради чи її посадових осіб, у питанні вирішення позовних вимог поклався на розсуд суду.

Враховуючи клопотання представника позивача, представника третьої особи та те, що відповідач - суб'єкт владних повноважень, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин (без повідомлення ним про причини неприбуття) повторно не зявився на розгляд справи, керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні на підставі наявних у ній доказів.

Тому, на підставі ч.6 ст.128 КАС України справа розглядається без фіксування судового процесу технічними засобами, згідно з ч.1 ст.41 КАС України.

Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частина 1 статті 81 Земельного кодексу України передбачає, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель комунальної власності.

Статтею 118 Земельного кодексу України регламентовано порядок передачі земель комунальної власності безоплатно у власність фізичних осіб.

Так, згідно з частиною 1 цієї статті, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. (ч. 2 ст. 118 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Судом встановлено, що 17 березня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Рудненської селищної ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,08 га для будівництва та обслуговування жилого будинку в селищі Рудно, в межах району проектованої забудови (обмежується вулицями ОСОБА_2 та ОСОБА_3). При цьому, вказала бажане місце розташування земельної ділянки, позначене нею на графічних матеріалах, долучених до заяви (а.с. 10,11).

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 01 грудня 2016 року у справі № 813/1625/16 встановлено, що ОСОБА_1 при звернені до Рудненської селищної ради з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки до такої долучено графічні матеріали, на яких відображене бажане місцезнаходження земельної ділянки, у заяві зазначено цільове призначення такої ділянки та її орієнтовні розміри.

Визнано незаконними дії Рудненської селищної ради щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,08 га для будівництва та обслуговування жилого будинку в селищі Рудно, в межах району проектованої забудови (обмежується вулицями ОСОБА_2 України та ОСОБА_3). Зобов'язано Рудненську селищну раду у передбаченому Земельним кодексом України порядку розглянути на пленарному засіданні сесії селищної ради питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,08 га для будівництва та обслуговування жилого будинку в селищі Рудно, в межах району проектованої забудови (обмежується вулицями ОСОБА_2 України та ОСОБА_3). Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с.12-17).

11 січня 2017 року Рудненською селищною радою прийнято рішення №292 «Про погодження гр. ОСОБА_1 місця розташування земельної, згідно затвердженого ПДПТ та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки на вул. Героїв Небесної Сотні, 11 в смт. Рудне».

Пунктом 1 рішення Рудненської селищної ради № 292 від 11 січня 2017 року вирішено відмовити громадянці ОСОБА_1 у погодженні місця розташування земельної ділянки, згідно затвердженого ПДПТ та у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки на вул. Героїв Небесної Сотні, 11 в смт. Рудне, орієнтовною площею 0,0600 га, для індивідуального житлового будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель, що не надані у власність або користування (а.с.18).

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Тобто, кодексом встановлено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що оскаржуване рішення Рудненської селищної ради № 292 від 11 січня 2017 року не містить жодного обґрунтування щодо відмови у задоволенні заяви позивача.

Згідно ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в ОСОБА_2» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (ч.1). Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос (ч.2).

Як вбачається з рішення Рудненської селищної ради №292 від 11 січня 2017 року на обговорення сесії ставилось питання про «Про погодження гр. ОСОБА_1 місця розташування земельної, згідно затвердженого ПДПТ та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки на вул. Героїв Небесної Сотні, 11 в смт. Рудне», згідно протоколу лічильної комісії Рудненської селищної ради по даному питанню з шістнадцяти присутніх троє проголосувало «ЗА» та тринадцять «УТРИМАЛОСЬ» (а.с.18).

Судом встановлено, що питання про відмову громадянці ОСОБА_1 у погодженні місця розташування земельної ділянки, згідно затвердженого ПДПТ та у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки в смт. Рудне не виносилось на розгляд сесії як таке та не було підтримано більшістю. Доказів протилежного відповідачем не надано.

Крім того, незрозумілим є посилання відповідача в рішенні на орієнтовну площу ділянки 0,0600 га, оскільки із заяви від 17 березня 2016 року та графічного додатку вбачається, що позивач просив про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки площею 0,0800 га.

Відповідно до ч.2 статті 19 Конституції України та частини третьої статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в ОСОБА_2», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету ОСОБА_6 України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, відповідно до частини другої статті 71 КАС України, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів суду належними і допустимими доказами наявність підстав, передбачених ст. 123 ЗК України для відмови у задоволенні заяви позивача, а тому суд приходить до обґрунтованого висновку про безпідставність та незаконність дій Рудненської селищної ради при розгляді заяви ОСОБА_1 від 17 березня 2016 року щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,08 га для будівництва та обслуговування жилого будинку в селищі Рудно, в межах району проектованої забудови (обмежується вулицями ОСОБА_2 та ОСОБА_3).

Згідно із частиною другою статті 2 та частини першої статті 121 Земельного кодексу України, право власності на землю гарантується. Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності.

Відповідно до ч.10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в ОСОБА_2», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Ч.2 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 162 КАС України. Відповідно до пункту 2 частини першої цієї норми у разі задоволення адміністративного позову, суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд може зобов'язати відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні певної дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин.

Згідно з Рекомендаціями Комітету ОСОБА_6 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, з наведеного вище, можна дійти висновку, що коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд може зобов'язати відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію.

Європейський Суд з прав людини у своєму Рішенні від 14 червня 2007 року по справі «Свято-Михайлівська Парафія проти України» наголошував, що «в національному праві має бути засіб юридичного захисту від свавільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Визначення дискреційних повноважень, якими наділені органи державної влади в сфері основоположних прав, у спосіб, що фактично робить ці повноваження необмеженими, суперечило б принципу верховенства права. Відповідно, закон має чітко визначати межі повноважень компетентних органів та чітко визначати спосіб їх здійснення, беручи до уваги легітимну мету засобу, який розглядається, щоб гарантувати особі адекватний захист від свавільного втручання».

Дії відповідача як суб'єкта владних повноважень та підстави для відмови у задоволенні заяви позивача, регламентовані Земельним кодексом України, а тому відсутність підстав для задоволення заяви про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення про задоволення заяви позивача.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо безпідставності та неправомірності відмови селищної ради у наданні дозволу на виготовлення землевпорядної документації щодо відведення земельної ділянки, недоведеності відповідачем існування передбачених законом підстав для відмови у надання такого дозволу, суд вважає, обгрунтованим зобов'язати відповідача надати позивачу відповідний дозвіл на розробку землевпорядної документації, оскільки саме такий спосіб захисту порушених прав позивача забезпечить повне їх поновлення та унеможливить необхідність повторного звернення до суду, оскільки вирішити спірне питання у інший спосіб, ніж як зобов'язати селищну раду прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не має можливості.

Положеннями ч.4 статті 105, 162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачена можливість вирішення вимог позивача саме у такий спосіб та не суперечить приписам ч.3 статті 152 Земельного кодексу України.

На підставі ст.ст. 13, 14 Конституції України, ст.ст. 26, 33, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в ОСОБА_2», ст.ст. 2, 12, 118, 121, 122, 123 Земельного кодексу України, та керуючись ст.ст.2, 6, 11, 17, 18, 70, 71, 158-163, 267 Кодексу адміністративного судочинства України,-

постановив:

-визнати незаконним та скасувати рішення Рудненської селищної ради № 292 від 11 січня 2017 року «Про погодження гр. ОСОБА_1 місця розташування земельної, згідно затвердженого ПДПТ та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки на вул. Героїв Небесної Сотні, 11 в смт. Рудне»;

-зобов'язати Рудненську селищну раду, в установленому Земельним кодексом України порядку, на пленарному засіданні сесії селищної ради надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,08 га для будівництва та обслуговування жилого будинку в селищі Рудно, в межах району проектованої забудови (обмежується вулицями ОСОБА_2 та ОСОБА_3) згідно із графічним додатком;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Рудненської селищної ради на користь ОСОБА_1 витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1280 гривень.

Постанову може бути оскаржено, згідно зі ст.186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Сихівський районний суд м.Львова. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом ч.3 ст.160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст.254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя Б.Р.Мичка