Справа № 813/3450/16
Суддя: Клюба Василь Васильович
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 р. Справа № 876/1840/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Клюби В. В.

суддів: Онишкевича Т. В., Хобор Р. Б.

з участю: секретаря судового засідання Сердюк О. Ю.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові апеляційну скаргу Голови комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2016 року у справі №813/3450/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Голови комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України, Державної пенітенціарної служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобовязання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Голови комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України, Державної пенітенціарної служби України, у якому просив: визнати протиправною бездіяльність Державної пенітенціарної служби України щодо не розгляду та не прийняття рішення за його заявою про призначення одноразової грошової допомоги у звязку із встановленням ІІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання повязаного з проходженням служби; зобовязати Державну пенітенціарну службу України розглянути та прийняти рішення, згідно поданої заяви про призначення позивачу, як інваліду ІІІ групи, одноразової грошової допомоги у звязку із встановленням інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, повязаного з проходженням служби у 150 кратному розмірі прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб станом на дату встановлення інвалідності.

Позовні вимоги мотивував тим, що він з 29 жовтня 2001 року по 24 листопада 2015 року проходив службу в органах Державної кримінально виконавчої служби України. Військово лікарською комісією ГУ МВС України у Львівській області йому (позивачу) видано Свідоцтво про хворобу №112, яким йому встановлено діагноз і визнано непридатним до військової служби в мирний час та обмежену придатність у воєнний час. Згідно довідки серії 10 ААВ №887145 від 22 грудня 2015 року йому встановлена третя група інвалідності з причини захворювання, повязаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Згідно Порядку та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 грошова допомога призначається і виплачується не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби у розмірі 150 кратного прожиткового мінімуму у разі встановлення інвалідності ІІІ групи. Однак, відповідачем не було прийнято рішення про призначення йому грошової допомоги, а тому було допущено протиправну бездіяльність, яка виразилась у неприйнятті відповідного рішення.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено: визнано протиправною бездіяльність Державної пенітенціарної служби щодо не розгляду та не прийняття рішення за заявою ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у звязку із встановлення позивачу III групи інвалідності, внаслідок захворювання, повязаного з проходженням служби; зобовязано Державну пенітенціарну службу України розглянути та прийняти рішення згідно поданої заяви про призначення позивачу, як інваліду III групи, одноразової грошової допомоги у звязку з встановленням інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, повязаного з проходженням служби у розмірі 150 кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб станом на дату встановлення інвалідності.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, голова Комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України оскаржив його в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду. У поданій апеляційній скарзі посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та на порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У звязку з цим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що розгляд документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги особам, яким встановлено групу інвалідності і відсоток втрати працездатності і які були звільнені зі служби в період з 07 листопада 2015 року по 09 грудня 2015 року, був призупинений до законодавчого врегулювання порядку призначення та виплати вказаної допомоги особам цієї категорії. Також, відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію» з 07 листопада 2015 року. Отже, з вищенаведеного вбачається відсутність протиправності дій у відповідача, так як відсутність законного механізму врегулювання призначення і виплати грошової допомоги особам, яким встановлено інвалідність в період з 07 листопада 2015 року по 09 грудня 2015 року унеможливлює нарахування відповідної грошової допомоги.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Позивач та представник позивача не погодилися із апеляційною скаргою, так як вважають, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і постановлено законне рішення. Тому просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вислухавши доповідь судді доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та докази, перевіривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване судове рішення про задоволення позовних вимог та умотивовуючи свої висновки, суд першої інстанції виходив з того, що на момент розгляду заяви позивача щодо соціального захисту пенсіонерів кримінально виконавчої служби, діяли норми, які регулюють питання щодо призначення одноразової грошової допомоги, які визначені Законом України «Про міліцію». Таким чином, законодавчо неврегульоване питання порядку призначення одноразової грошової допомоги особам, яким встановлено інвалідність і які були звільнені зі служби в період з 07 листопада 2015 року (втрата чинності Закону України «Про міліцію») до 09 грудня 2015 року (дата поширення дії соціального захисту як у поліцейських) не може бути підставою для відмови у виплаті такої допомоги позивачу, оскільки право на отримання допомоги передбачено Законом України «Про Національну поліцію».

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено і підтверджено матеріалами справи, що з 29 жовтня 2001 року по 24 листопада 2015 року проходив службу в органах Державної кримінально виконавчої служби України безперервно, що підтверджується записом у трудовій книжці серії БТ ІІ №0696060.

19 листопада 2015 року Військово лікарська комісія Головного управління МВС України здійснила медичний огляд позивача і видала свідоцтво про хворобу №112 від 19 листопада 2015 року, згідно п. 11, 12 якого встановлено діагноз про причинний зв'язок захворювання (поранення, трамви, конфузії, каліцтва) з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Також, визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.

Відповідно до довідки серії 12 ААА №001279 та на підставі акту огляду медико соціальної експертної комісії №161 від 22 грудня 2016 року позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності 45 відсотків.

Згідно з довідкою серії 10 ААВ №887145 від 22 грудня 2015 року позивачу встановлена третя група інвалідності з причини захворювання, повязаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Листом від 10 червня 2016 року №10/4/570 позивача було повідомлено, що згідно протоколу від 24 травня 2016 року №3 16 комісією Державної пенітенціарної служби України з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально виконавчої служби України призупинено розгляд матеріалів особам, яким встановлена інвалідність і які були звільнені зі служби в період з 07 листопада 2015 року до 09 грудня 2015 року, у звязку із законодавчим не врегулюванням призначення такої виплати, із направленням відповідного запиту до Міністерства юстиції України.

26 липня 2016 року Державна пенітенціарна служба України надіслала позивачу відповідь на його звернення щодо виплати одноразової грошової допомоги у звязку із встановленням йому групи інвалідності та відсотку втрати працездатності, у якій зазначено, що питання щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги буде вирішене після врегулювання питання Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

20 вересня 2016 року Управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області надіслало позивачу протокол №5 16 від 09 вересня 2016 року комісії Державної пенітенціарної служби України з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально виконавчої служби України, яким позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально виконавчої служби України у звязку з відсутністю порядку призначення одноразової грошової допомоги особам, яким встановлена інвалідність і які були звільнені зі служби в період з 07 листопада 2015 року до 09 грудня 2015 року.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам особи, яка подала апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на таке.

Відповідно до частини 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально виконавчу службу України» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ. На працівників кримінально виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників органів внутрішніх справ, які не мають спеціальних звань.

Так, Закон України «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» набрав чинності 12 березня 2015 року. Вказаний нормативний акт 07 листопада 2015 року втратив чинність на підставі Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року.

Відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» Кабінет Міністрів України, міністерства та інші центральні органи виконавчої влади зобовязано у тримісячний строк після набрання чинності цим Законом привести свої нормативно правові акти у відповідність із цим Законом.

Згідно із статтею 23 Закону України «Про міліцію» та Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850, та установлено, що особам, які до набрання чинності Законом України від 13 лютого 2015 року «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції», у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обовязків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, виплачується одноразова грошова допомога в 150 кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоровя здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Таким чином, на час встановлення позивачу третьої групи інвалідності була чинною та підлягала застосуванню стаття 23 Закону України «Про міліцію».

Відповідно до частини 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» (чинної на час виникнення спірних правовідносин) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 150 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

У свою чергу, підпунктом 2 пункту 3 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850, визначено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150 кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Відповідно до пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Закону України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Тому, зважаючи на те, що право на отримання одноразової грошової допомоги передбачено Закону України «Про Національну поліцію», законодавча неврегульованість питання порядку призначення одноразової грошової допомоги саме особам працівникам пенітенціарної служби, яким встановлено інвалідність і які були звільнені зі служби в період з 07 листопада 2015 року до 09 грудня 2015 року не може бути підставою для відмови у виплаті такої допомоги позивачу.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються. Тому підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто ухваленим відповідно до норм матеріального права з дотриманням процесуальних норм, та на підставі повно і всебічно зясованих обставин справи.

Згідно ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи ат ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із змісту вищевказаних статей Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновків про неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Тобто, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування і відповідно до задоволення апеляційної скарги апеляційний суд не вбачає.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Голови комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2016 року у справі №813/3450/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Голови комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України, Державної пенітенціарної служби України про визнання протиправною бездіяльність, зобовязання вчинити дії без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, а у випадку складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 ч. 3 Кодексу адміністративного судочинства України у цей же строк з дня складення ухвали суду в повному обсязі безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Клюба

Судді: Т. В. Онишкевич

ОСОБА_4

Повний текст ухвали складено 21 квітня 2017 року.