Справа № 815/1168/17
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1168/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

суддів Бжасо Н.В., Танцюри К.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною відмови у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області (надалі по тексту - відповідач або ГУНП в Одеській області), в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову ГУНП в Одеській області від 25.01.2017 року за вих. № 9/М-2585 у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги у зв'язку з отриманням ОСОБА_1 поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання службових обов'язків, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення інвалідності;

- зобов'язати ГУНП в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв'язку з отриманням пораненням (контузії, травми або каліцтва) під час виконання службових обов'язків, наслідком якого є часткова втрата працездатності (30 %) без визначення інвалідності, на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 року № 4 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського»: в сумі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня.

Ухвалою суду від 28.03.2017 року, яка занесена до журналу судового засідання до участі у розгляді справи у якості другого відповідача залучено Міністерство внутрішніх справ України.

В обґрунтування заявленої правової позиції позивач зазначив, що з серпня 1995 року він проходив службу в органах внутрішніх справ України. З 07.11.2015 року він проходив службу в Національній поліції України, а саме в слідчому управлінні ГУНП в Одеській області. 29 вересня 2016 року наказом ГУНП в Одеській області № 952 о/с від 28.09.2016 року, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» його звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням), вислуга років на день звільнення складає у календарному обчисленні 22 роки 07 місяців 03 дні. 26.01.2007 року при виконанні службових обов'язків ним отримана травма: консолідований компресійний перелом тіла Тh7 IV ступеня компресії, Тh7 І ступеня компресії з трапецієвидною деформацією тіла Тh6, больовим синдромом та незначним порушенням функції. 31.08.2016 року військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Одеській області» встановлено діагноз і постанову ВЛК про причинний зв'язок захворювання (травми): «консолідований компресійний перелом тіла Тh7 IV ступеня компресії, Тh7 І ступеня компресії з трапецієвидною деформацією тіла Тh6, больовим синдромом та незначним порушенням функції - травма, так, пов'язана з виконанням службових обов'язків» (свідоцтво про хворобу №347/2). 28.11.2016 року КУ «Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи» надано довідку № 127359, про те, що ОСОБА_1 втратив 30 (тридцять) % професійної працездатності, травма пов'язана з виконанням службових обов'язків. 29.12.2016 року позивачем до ГУНП в Одеській області подано заяву щодо виплату йому одноразової грошової допомоги на підставі п. 5 ст. 97 закону України «Про Національну поліцію» та наказу МВС України № 4 від 11.01.2016 року «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського». 30.01.2017 року позивачем отримано відповідь з ГУНП в Одеській області за вих. № 9/М-2585 від 25.01.2017 року, згідно якої, йому відмовлено в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, на підставі того, що Законом України «Про Національну поліцію» не передбачено підстав у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги поліцейським, які втратили працездатність пов'язану з проходженням служби в органах внутрішніх прав. З зазначеним рішенням ГУНП в Одеській області позивач категорично не згоден з огляду на те, що ані в свідоцтві про хворобу № 347/2 (військово-лікарської комісії), ані в довідці МСЕК від 28.11.2016 року не зазначено, що він травму отримав пов'язану з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а зазначено: «травма пов'язана з виконанням службових обов'язків». Крім того, виплата одноразової грошової допомоги поліцейським здійснюється відповідно до статей 97-101 Закону України «Про Національну поліцію» та наказу МВС України від 11.01.2016 року № 4 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського».

Від представника відповідача - ГУНП в Одеській області до суду надійшли письмові заперечення на позов, в яких представник позивача позовні вимоги не визнав та просив суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись в цілому на те, що порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України. Отже порядок проведення виплати такої допомоги визначений наказом МВС України від 11.01.2016 року № 4 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського». Згідно з п. 1 розділу І зазначеного Порядку цей наказ визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що право на виплату одноразової грошової допомоги передбачено Законом, і лише у разі настання події, що надає право на проведення виплати такої допомоги, воно проводиться в порядку визначеному підзаконним нормативно-правовим актом. Виходячи з положень ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» необхідною умовою для отримання поліцейським зазначеної допомоги є визначення поліцейському інвалідності внаслідок

захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби саме в органах поліції. Разом з тим, з долучених позивачем згідно з п. 5 розділу III Порядку № 4 до заяви про проведення виплати від 29.12.2016 року постанови ВЛК щодо встановлення причинного зв'язку захворювання (травми), зазначеного в п. 12 свідоцтва про хворобу від 31.08.2016 року № 347/2, та акту розслідування нещасного випадку та акту, що свідчить про причини та обставини травми, отриманої останнім, вбачалося, що ОСОБА_1 отримав травму, що стала підставою встановлення йому ступеня часткової втрати професійної

працездатності у розмірі 30% за травмою, пов'язаною з виконанням службових обов'язків у 2007 році під час проходження служби в органах внутрішніх справ. А отже на вказану подію (встановлення ступеня часткової втрати професійної працездатності за травмою, пов'язаною з виконання службових обов'язків при проходженні ним служби в органах внутрішніх справ) не розповсюджуються положення ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію».

Позивач у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, заявив клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача - ГУНП в Одеській області у судове засідання також з'явився, позовні вимоги не визнав, відносно розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував.

Представник відповідача - Міністерства внутрішніх справ України у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та завчасно.

На підставі положень ч.6 ст.128 КАС України, суд ухвалив рішення про розгляд справи у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, судом встановлено наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 8 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Україна є демократичною, правовою державою, у якій визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії; органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України; відповідно до Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (частина друга статті 3, частина друга статті 6, частини перша, друга статті 8 Конституції України).

Судом встановлено, що позивач з серпня 1995 року по 06 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ та наказом ГУМВС України в Одеській області від 04.11.2015 року № 1273 о/с його було звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «з» (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114.

З 07.11.2015 року по 29.09.2016 року позивач проходив службу в органах поліції на посаді слідчого-криміналіста слідчого управління ГУНП в Одеській області, та наказом ГУНП України від 28.09.2016 року № 952 о/с його було звільнено зі служби в поліції за п. 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с. 25).

26.01.2007 року при виконанні службових обов'язків позивачем була отримана травма: консолідований компресійний перелом тіла Тh7 IV ступеня компресії, Тh7 І ступеня компресії з трапецієвидною деформацією тіла Тh6, больовим синдромом та незначним порушенням функції.

31.08.2016 року військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Одеській області» встановлено діагноз про причинний зв'язок захворювання (травми): «консолідований компресійний перелом тіла Тh7 IV ступеня компресії, Тh7 І ступеня компресії з трапецієвидною деформацією тіла Тh6, больовим синдромом та незначним порушенням функції - травма, так, пов'язана з виконанням службових обов'язків» (свідоцтво про хворобу №347/2) (а.с. 12-13).

Як свідчить копія довідка огляду МСЕК серії 10 ААА № 127359, долученої ОСОБА_1 до матеріалів справи, 28 листопада 2016 року позивачу була встановлена часткова втрата працездатності без визначення інвалідності за травмою, пов'язаною з виконанням службових обов'язків з 31.08.2016 року з втратою професійної працездатності - 30% (а.с. 11).

29.12.2016 року позивачем до ГУНП в Одеській області подано заяву (рапорт) щодо виплати йому одноразової грошової допомоги на підставі п. 5 ст. 97 закону України «Про Національну поліцію» та наказу МВС України № 4 від 11.01.2016 року «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського» (а.с. 10).

Листом від 25.01.2017 року № 9/М-2585 ГУНП в Одеській області позивачу відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, на підставі того, що Законом України «Про Національну поліцію» призначення та виплата одноразової грошової допомоги поліцейським, втрата працездатності яких пов'язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ - не передбачена (а.с. 9).

Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

З 07.11.2015 року набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VІІІ).

До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами ст. 23 Закону України «Про міліцію» та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850.

Зокрема, відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок № 850).

Відповідно до п.3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, часткової втрати працездатності працівником міліції без установлення йому інвалідності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальними експертними комісіями, - у розмірі, що визначається у відсотках 100-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення ступеня втрати працездатності. При цьому розмір грошової допомоги не повинен бути меншим за 20-кратний прожитковий мінімум, установлений законом для працездатних осіб, та більшим за 100-кратний прожитковий мінімум, установлений законом для працездатних осіб.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги, є у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (п.2 Порядку № 850).

Пунктами 7 - 9 Порядку № 850 визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

З 07 листопада 2015 року набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VІІІ).

Згідно пункту 5 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» (який набрав чинності 07 листопада 2015 року) визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Однак, за змістом пункту 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Виходячи з приписів зазначеної правової норми, за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію» відповідно до Порядку №850 який діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» та продовжує діяти на даний час.

Разом з тим, порядок призначення та отримання поліцейськими одноразової грошової допомоги, розміри та підстави, за яких призначення та виплата допомоги не здійснюється, визначено статтями 97-101 Закону України «Про національну поліцію».

Згідно п.5 ч.1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, зокрема, у разі отримання поліцейським (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних із здійсненням повноважень та основних завдань поліції відповідно до цього Закону, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97 - 101 Закону України «Про Національну поліцію», наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджений (далі - Порядок № 4), який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Лише, Наказом МВС України №916 від 12.09.2016 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України за №1277/29409 від 22.09.2016 року внесені зміни до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (наказ МВС №4), пункт 5 розділу 1 доповнено підпунктом 4 такого змісту:

« 4) пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ - обставина, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми, каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ».

Тобто, лише з 22.09.2016 року з прийняттям наказу МВС № 916 та реєстрації його в Міністерстві юстиції України почали регулюватися правовідносини щодо виплати одноразової грошової допомоги працівнику поліції в разі втрати працездатності під час проходження ним служби в органах внутрішніх справ.

До цього моменту вказані правовідносини регулювалися лише Порядком № 850, оскільки наказ МВС № 4 поширювався тільки на період проходження працівником служби в поліції.

Позивач набув права на виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з частковою втратою працездатності під час проходження ним служби в органах внутрішніх справ з 31.08.2016 року, тобто з моменту встановлення йому часткової втрати працездатності без визначення інвалідності за травмою, пов'язаною з виконанням службових обов'язків з втратою професійної працездатності - 30% (а.с. 11).

Станом на 31.08.2016 року вказані правовідносини регулювалися лише Порядком №850, оскільки в наказ МВС № 4 зміни, щодо регулювання даних правовідносин ще не були зареєстровані в Міністерстві юстиції України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 № 850 був чинний як на час встановлення позивачу часткової втрати працездатності, так і на час звернення його до ГУНП в Одеській області з заявою про виплату одноразової грошової допомоги.

При цьому, суд зазначає, що позивач помилково в заяві про виплату йому одноразової грошової допомоги посилався на норми наказу МВС України № 4 від 11.01.2016 року «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського», оскільки як встановлено судом вище, позивач набув права на виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з частковою втратою працездатності під час проходження ним служби в органах внутрішніх справ з 31.08.2016 року, а станом на 31.08.2016 року вказані правовідносини регулювалися лише Порядком №850, оскільки в наказ МВС № 4 зміни, щодо регулювання даних правовідносин ще не були зареєстровані в Міністерстві юстиції України.

Як судом вже зазначалось, пунктами 7 - 9 Порядку № 850 визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що саме на Міністерство внутрішніх справ України покладено обов'язок прийняти рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги, однак всупереч наведеним положенням, документи подані позивачем начальнику ГУНП в Одеській області не були останнім подані до МВС України для розгляду питання щодо призначення, нарахування і виплати одноразової грошової допомоги позивачу відповідно до Порядку та Умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850.

Згідно ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Застосування різних способів захисту порушеного права позивача повинно відбуватися з урахуванням конкретних обставин справи в кожному окремому випадку.

Звернення за захистом порушеного права у сфері публічно-правових відносин з зазначенням способу, який, на думку суду, не призводить до захисту права, не може бути підставою для відмови в позові, тобто, захисті права, що порушується. Суд, установивши порушення вимог законодавства, має захистити права та охоронювані законом інтереси, самостійно обравши спосіб, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Правову позицію щодо можливості обрання самим судом іншого способу захисту порушеного права позивача, у разі, якщо позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушених прав, підтримано Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України і у постанові від 20 квітня 2010 року за результатами перегляду за винятковими обставинами справи за позовом спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові до відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», приватної фірми «Орнатус» про зобов'язання вчинити певні дії. Зокрема, в зазначеній постанові Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України вказала, що суд, пославшись на обрання позивачем неправильного способу захисту публічних інтересів держави, не врахував, що правила частини 3 статті 105 КАС України, стосовно зазначення позивачем у позовній заяві способу захисту судом порушених прав, не виключають можливості обрання іншого способу захисту самим судом. Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

З огляду на викладене, суд вважає, що належним захистом порушеного права позивача є: зобов'язання відповідача - ГУНП в Одеській області подати до Міністерства внутрішніх справ України документи, подані ОСОБА_1 разом з заявою (рапортом) щодо виплати йому одноразової грошової допомоги від 29.12.2016 року та висновок щодо виплати грошової допомоги та зобов'язання відповідача - Міністерства внутрішніх справ України розглянути матеріали про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850, оскільки матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 не були розглянуті відповідно до вимог Порядку №850.

Частиною 1 статті 71 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, з'ясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною відмови у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Одеській області від 25.01.2017 року за вих. № 9/М-2585 у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку з отриманням поранення (контузії, травм або каліцтва) під час виконання службових обов'язків, наслідком якого є часткова втрата працездатності.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Одеській області подати до Міністерства внутрішніх справ України документи, подані ОСОБА_1 разом з заявою (рапортом) щодо виплати йому одноразової грошової допомоги від 29.12.2016 року та висновок щодо виплати грошової допомоги.

Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути питання щодо призначення, нарахування і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Порядку та Умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Якщо апеляційну скаргу не буде подано в строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя С.О. Cтефанов

Судді Н.В. Бжасо

К.О. Танцюра