Справа № 638/3755/17
Суддя: Шишкін О. В.
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/3755/17
Провадження № 2-А/638/331/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Шишкіна О.В.,

за участю секретаря Голуб Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора патрульної поліції роти №4 батальйону №4 Управління патрульної поліції у м.Харкові Лисициної Зіти Вікторівни про визнання дій протиправними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними дії інспектора патрульної поліції роти №4 батальйону №4 Управління патрульної поліції у м.Харкові Лисициної Зіти Вікторівни щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП та скасувати постанову інспектора патрульної поліції роти №4 батальйону №4 Управління патрульної поліції у м.Харкові Лисициної Зіти Вікторівни серії АР №910687 від 05.03.2017 року, якою накладено на ОСОБА_1 стягнення - штрафу у розмірі 425 грн..

В обґрунтування позову посилається на те, що 05.03.2017 року відповідачем було винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 425 грн. Зазначену постанову вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки в даній постанові інспектор навіть з'ясувала місце проживання ОСОБА_1, записавши в ній невірну адресу проживання. Крім того, того дня 05.03.2017 року в районі Центрального ринку м.Харкова о 12 годині 20 хвилин, близький родич позивача попросив його відігнати автомобіль ВАЗ-2109 з вул.. Піскуновська в інше місце. Коли позивач підійшов до вказаного автомобілю і відкрив двері, до нього підійшло декілька патрульних поліцейських, не пред'явивши посвідчення працівника поліції, відповідач безпідставно звинуватила ОСОБА_1 в тому, що він ніби з порушенням правил ПДР зупинив даний автомобіль на перехресті вул.Піскуновська та Різдвяна. В момент, коли позивач відкрив двері автомобіля, щоб відігнати його в інше місце, відповідач вимагала пред'явити посвідчення водія і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу для того, як вона пояснила, щоб пересвідчитися в тому, що ОСОБА_1 має право керувати даним автомобілем. А також згодом почала вимагати і поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. На підтвердження своїх прав на право керування вказаним транспортним засобом позивач показав інспектору свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і пояснив, що в даному свідоцтві вписані його дані і що він має право керувати даним автомобілем та хоче відігнати його в інше місце на прохання іншої особи. Позивач також зазначає, що на той час він взагалі не рухався даним автомобілем і не був учасником дорожнього руху, і тому відповідач всупереч закону звинуватила його у вчиненні адміністративного правопорушення безпідставно, бездоказово й склала оскаржувану постанову. Крім того, даний автомобіль взагалі не перешкоджав проїзду іншим автомобілям, також не перешкоджав пішоходам, оскільки пішохідний перехід знаходився приблизно в 30-40 метрах від автомобіля. Скарг від громадян і водіїв не надходило. В оскільки Центральний ринок м.Харкова і прилегла територія - це взагалі місце з великим скупченням транспортних засобів, відсутність парко місць, змушує водіїв паркувати автомобілі на прилеглих до Центрального ринку вулицях. Також позивач зауважує, що незаконно винісши постанову на місці стоянки транспортного засобу, не розглянувши справу, відповідач не дала ОСОБА_1 можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст..268 КУпАП у повному обсязі, відповідач проігнорувала вимоги ч.2 ст.33 КУпАП, відповідно до якої розгляд справи на дорозі, на місці зупинки транспортного засобу, унеможливлює виконання вимог ст.245 КУпАП щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. Будь-якої підготовки до розгляду справи відповідачем не було вжито, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були досліджені докази, не були вислухані особи, які беруть участь у розгляді справи. При цьому кожен із інспекторів патрульної поліції, які підходили до відповідача, мав за потрібне приєднуватися до розмови, висловлювати свої зауваження і звинувачення на адресу позивача, тим самим заважаючи інспектору поліції та ОСОБА_1 вести конструктивний діалог щодо обвинувачення на адресу останнього, чим порушено вимоги ст.ст. 278, 279 КУпАП.

В судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав, наведених у позові.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений своєчасно, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у справі доказів у відсутність відповідача.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності дійшов до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно вимог Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, та принципом рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

З матеріалів справи вбачається, що постановою серія АР №910687 від 05.03.2017 року, винесеною інспектором роти 4 батальйону 4 УПП у м.Харкові лейтенантом поліції Лисициною З.В., накладено адміністративне стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Згідно постанови від 05.03.2017 року, ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом ВАЗ-2109 д/н НОМЕР_1 05.03.2017 року о 12 год. 30 хв. в м.Харкові перехрестя вул.Різдвяна, вул. Піскунівська здійснив зупинку на перехресті та не мав при собі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП.

Статтею 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачену адміністративну відповідальність.

Статтею 10 КУпАП встановлено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

У відповідності до частини 2 ст.258 КУпАП протокол не складається я уразі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи при складенні оскаржуваної постанови, позивачем в присутності інспектора УПП у.Харкові Лисициної З.В. складено скаргу на дії інспектора Лисициної З.В., однак долучити вказану скаргу до матеріалів справи відповідач відмовилася та в порушення ч.5 ст.258 КУпАП не склала протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.256 КупАП.

Згідно зі ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця в галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Зазначені положення Кодексу визначають систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного, справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише в разі, якщо особі буде надано достатній проміжок часу для підготовки до розгляду справи, пошуку адвоката, ознайомлення з матеріалами справи тощо.

Як вбачається з пояснень позивача, інспектор Лисицина З.В. при розгляді справи про адміністративне правопорушення, не дала йому можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП, та розгляд справи на місці зупинки транспортного засобу унеможливило виконання вимог ст.245 КУпАП щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.

У відповідності до ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що справи про адміністративне правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121-126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушника.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 КУпАП мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення» застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

У відповідності до статті 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Крім того, згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Стаття 251 КУпАП встановлює перелік доказів, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні.

Зокрема, такими доказами, згідно вищевказаної статті, можуть бути пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, що використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно ж до вимог закону, зокрема у ст. 252 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Крім того, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Проте, відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення не з'ясовано всіх обставин відповідно до вимог ст.280 КУпАП.

Згідно ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

В порушення вимог ст.71 КАС України не надано суду доказів в обґрунтування правомірності свого рішення та не зазначено обставин, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивача, і які б дозволили вказати на достовірність порушення позивачем Правил дорожнього руху України. Спростувати пояснення позивача немає можливості, і будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на користь водія, оскільки наявні у справі докази, зокрема, постанова не дає суду підстав зробити висновок про те, що позивачем вчинено правопорушення, передбачені ч.1 ст. 122, ч.1 ст.126 КУпАП.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що надана до суду постанова про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не відповідає вимогам, встановленим законодавством, а тому позовні вимоги законні та обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, ст.ст.9, 10, 245, 247, 251, 252, 258, 268, 276, 278, 280, 283, 287, 288, 289 КУпАП, керуючись ст.ст. 2, 18, 19, 71, 104, 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

постановив :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора патрульної поліції роти №4 батальйону №4 Управління патрульної поліції у м.Харкові Лисициної Зіти Вікторівни про визнання дій протиправними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Визнати дії Інспектора патрульної роти №4 батальйону №4 Управління патрульної поліції у м.Харкові Лисициної Зіти Вікторівни щодо складання постанови про накладення адміністративного стягнення - протиправними.

Скасувати постанову серія АР №910687 від 05.03.2017 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 171-2 КАС України постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий -суддя: О.В.Шишкін