Справа № 812/285/17
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Смішлива Т.В.
Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року справа №812/285/17

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача Міронової Г.М., суддів: Сіваченка І.В., Чебанова О.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у справі № 812/285/17 за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2, третя особа - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням особи у навчальному закладі у сумі 15488, 22 грн.,

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2017 року Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ (далі - ДДУВС) звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з відповідача на користь держави в особі центрального органу виконавчої влади - Міністерства внутрішніх справ в особі його структурного підрозділу ДДУВС (р/р 7468, код 08571446, банк одержувача ДКСУ м. Київ, МФО 820172) витрати, пов'язані з його утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, у сумі 15488, 22 грн. та судовий збір у сумі 1600 грн.

Позивач зазначає, що відповідно до ст. 18 Закону № 565-XII ОСОБА_2 повинен відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Також, відповідно до п. 3.2 Договору підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в Національній поліції після закінчення навчального закладу.

За таких обставин, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с. 4-7).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року закрито провадження у справі у зв'язку з тим, що даний спір не є публічно-правовим, а є суто цивільним (а.с. 45-46).

Позивач із вказаним судовим рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідач на момент укладання адміністративного договору був повнолітнім; у постанові Верховного Суду України від 12.10.2016 року інші правовідносини, ніж у справі № 812/288/17, а саме: в позові ДДУВС до ОСОБА_2 предметом спору є неналежне виконання відповідачем обов'язку проходження публічної служби в Національній поліції після завершення навчання у вищому навчальному закладі; позивач у спірних правовідносинах є суб'єктом владних повноважень.

Апелянтом на адресу суду надіслано лист в якому просив розглянути справу без участі його представника.

В судове засідання сторони не прибули, а тому, відповідно до вимог ст. 197 КАС України, апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог ст. 195 ч. 1 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а постанову суду такою, що підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами справи, наказом ректора Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 29.08.2014 року № 187-ос на виконання наказу МВС України від 07.08.2014 року № 792 «Про переведення курсантів ЛДУВС імені Е.О. Дідоренка та ДЮІ МВС України», зокрема, ОСОБА_2 переведено до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ на другий курс факультету підготовки фахівців для підрозділів слідства з 01.09.2014 року (а.с. 8).

Між ОСОБА_2, Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ (виконавцем) та Головним управлінням Національної поліції у Луганській області (замовник) укладено тристоронній договір (далі - Договір) від 01.02.2016 року про навчання відповідача у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ (а.с. 11) .

Відповідно до наказу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 29.06.2016 року № 326 ОСОБА_2 успішно закінчив університет за напрямком підготовки 6.030402 «Правоохоронна діяльність», 6.030401 «Правознавство» та отримав освітній ступень «бакалавр», кваліфікацію - бакалавр з права та йому видано диплом (а.с. 9).

Наказом начальника Головного управління Національної поліції у Луганській області (по особовому складу) від 29.08.2016 року № 584-ос старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції за ст. 77 ч. 1 п. 6 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), як такого, що не прибув для подальшого проходження служби до ГУНП в Луганській області після закінчення Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ (а.с. 9).

Згідно довідки-розрахунку витрат від 24.11.2016 року вих. № 865, пов'язаних з утриманням ОСОБА_2 у навчальному закладі за 2014-2016 роки, загальна сума визначених до відшкодування витрат становить 15488, 22 грн. Розмір зазначених витрат підтверджено такими документами: довідкою-розрахунком фактичних витрат на продовольче забезпечення курсанта; довідкою-розрахунком фактичних витрат за теплоенергію, довідкою-розрахунком фактичних витрат за водопостачання та водовідведення, довідкою-розрахунком фактичних витрат за електропостачання, довідкою-розрахунком грошового забезпечення курсанта, довідкою-розрахунком фактичних витрат на медикаменти, довідкою розрахунком № 61 від 24 листопада 2016 року (а.с. 14 - 21).

При вирішенні справи колегія суддів виходить з наступного.

В постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2154цс16 викладена така правова позиція: «Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства та щодо визначеного кола правовідносин.

За змістом статті 15 ЦПК України під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

У порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (статті 3, 15 ЦПК України).

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 частини першої статті 3 КАС України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення (частина друга статті 4 КАС України).

Відповідно до пункту 15 статті 3 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно із частиною другою статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби та спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964.

Зазначений Порядок визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п'яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «и», «і» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі, у тому числі і на користь МВС».

За приписами абзацу 2 ч. 1 ст. 244-2 КАС України такий правовий висновок має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, спір у справі, яка переглядається, виник з приводу відшкодування вартості навчання особою, яку звільнено зі служби в поліції за ст. 77 ч. 1 п. 6 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) протягом п'яти років після закінчення вищого військового навчального закладу.

Таким чином, установивши у справі, яка переглядається, що спір з приводу відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі, підпорядкованому МВС, яке у цих правовідносинах не є суб'єктом владних повноважень, суди першої інстанції0 дійшов обґрунтованого висновку про те, що справа підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства.

Матеріалами справи підтверджено, що між ОСОБА_2, Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ (виконавцем) та Головним управлінням Національної поліції у Луганській області (замовник) укладено тристоронній договір (далі - Договір) від 01.02.2016 року про навчання відповідача у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ. Предметом договору є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня "бакалавр" за спеціальністю «Правознавство». Пунктом 2.3.6 Договору передбачено, що у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з Національної поліції по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відповідач зобов'язаний відшкодувати витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Згідно з пунктом 3 Договору підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку є: дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість; відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в Національній поліції після закінчення навчального закладу; звільнення особи начальницького складу Національної поліції із служби протягом перших трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни. Умови Договору застосовуються з 01.09.2014 року, зміни та доповнення вносяться шляхом укладення додаткових договорів, Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 01.08.2019 року, а в частині відшкодування особою витрат на її утримання у ВНЗ-протягом трьох років з моменту, коли виконавцю стало відомо про невиконання особою взятих на себе зобов'язань (а.с. 11).

В адміністративному позові позивач просить стягнути з відповідача витрати, пов'язані з його утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ. Таким чином, Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ є державним вищим навчальним закладом, а спір, в даному випадку, виник з приводу відшкодування витрат, пов'язаних із утриманням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, особою, яка звільнена зі служби поліції у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби як такого, що не прибув для подальшого проходження служби до ГУНП в Луганській області після закінчення Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ.

З урахуванням вищенаведених обставин вбачається, що Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ в даній справі не належить до числа суб'єктів владних повноважень, а тому у нього відсутні передбачені законом повноваження звертатися до адміністративного суду з позовом до фізичної особи про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, оскільки такі вимоги є вимогами про відшкодування шкоди.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на п. 21 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20.05.2013 року.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів, що встановлена статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України, на цей спір не поширюється. Вказаний спір має розглядатись в порядку цивільного судочинства.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвала прийнята з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду не вбачається.

З огляду на вищезазначене та керуючись ст. ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 199, ст. 200, 206, 211, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ - залишити без задоволення.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у справі № 812/285/17 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду у письмовому провадженні набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: Г.М. Міронова

Судді: І.В. Сіваченко

О.О. Чебанов