Справа № 488/610/13-а
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року м. Київ К/800/43835/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів Рецебуринського Ю.Й.(судді-доповідача),

Олесієнка М.М.,

Штульман І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва (далі - Управління) про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом, в подальшому уточненим, в якому просив: визнати протиправними дії та бездіяльність Управління, які привели до порушення права на призначення до виплати пенсії відповідно до вибраних позивачем конституційних норм діючого пенсійного законодавства; зобов'язати відповідача вчинити певні дії відповідно до пункту 13 розділу XV та ст.ст. 26, 27,40,45 діючого на 01.01.2013 р. Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), призначити з 01.01.2013 р. одну пенсію за віком за рахунок коштів Пенсійного фонду України, відповідно до діючої редакції Закону №1058-ІV, а саме: відповідно до наданих довідок про страховий стаж обчислити пенсію із страхового стажу - 44 роки 2 міс. (530 місяців); виключити з періоду 01.07.2000-31.12.2012 ,за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, невигідні періоди,які в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу позивача (не більше 53 місяців); визначити середньомісячний заробіток для обчислення пенсії, з застосуванням середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують 2013 року-2010, 2011 та 2012 роки; збільшити розмір пенсії, обчисленої відповідно ст. 27 Закону №1058-ІV на: 0,5%*13 міс. = 6,5% (шість цілих п'ять десятих відсотка); підвищити пенсійну виплату позивача на 1% за кожний рік стажу, зверх 20 років (на 24 % при стажі 44 роки), відповідно до діючої на 01.01.2013 р. ч. 2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ (далі - Закон №796-ХІІ).

Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 5 вересня 2013 року позов задоволено частково, визнано незаконними дії Управління щодо відмови ОСОБА_3 у переведенні на призначену вперше після досягнення пенсійного віку 60 років пенсію за віком із солідарної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, підвищену відповідно до ст.56 Закону №796-ХІІ. Зобов'язано відповідача, керуючись ст. 26, п. 13 розділу IV «Прикінцевих положень Закону №1058-ІV та ч.2 ст. 56 Закону №796-ХІІ призначити виплату ОСОБА_3, починаючи з 8 серпня 2012 року пенсію за віком із солідарної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, у підвищеному на 1% за кожний повний рік страхового стажу зверх 20 років, розмірі. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2015 року скасовано постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 5 вересня 2013 року, прийнято нове судове рішення пр. відмову у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалене ним судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновків про відмову у задоволенні касаційної скарги з огляду на наступне.

Судами встановлено, що позивач є ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 та з 2001 року йому призначено пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до частини 2 статті 56 Закону №796-ХІІ.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» умови, норми та порядок такого забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, цією нормою надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом України «Про пенсійне забезпечення» або спеціальним Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» .

Позивач обрав умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, встановлені загальними законами: «Про пенсійне забезпечення», а з 1 січня 2004 року Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та спеціальним Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» . Статтею 56 цього Закону передбачено пільги щодо обчислення стажу роботи (служби) осіб, які підпадають під його дію. Зокрема, згідно з пунктом 2 зазначеної статті право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4 за умови стажу роботи не менше ніж 20 років чоловіки, 15 років жінки, зі збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад установлений стаж, але не вище 75 % заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 % заробітку.

Аналіз викладеного положення закону свідчить про те, що воно визначає особливі норми та умови пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи.

ОСОБА_3 продовжував працювати і, після досягнення загального пенсійного віку 60 років, за наявності стажу роботи 43 роки звернувся до Управління з заявою про відмову від пільгової державної пенсії та перехід на інший вид пенсії, передбачений загальним Законом №1058-ІV.

Порядок перерахунку пенсій Законом №796-ХІІ не встановлений, що є підставою для застосування судом при розгляді цього публічно-правового спору аналогії закону на підставі частини 7 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ознакам, передбаченим вказаною процесуальною нормою, відповідає абзац 2 частині 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зі змісту якого випливає, що за кожний повний рік страхового стажу понад установлений законом мінімальний трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком, остання збільшується на 1 % визначеної законом її розрахункової величини.

Для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ця розрахункова величина має пільговий характер і визначена в частині 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як сума заробітку за кожний рік роботи понад установлений цим пунктом стаж роботи. Згідно з цим Законом вона дорівнює мінімальному розміру пенсії за віком, який згідно з абзацом 1 частини 2 статті 28 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлений у розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, особам, яким призначена пенсія на підставі Закону №796-ХІІ, перерахунок пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1 % заробітку за рік.

Наведене правова позиція, стосовно тлумачення положень Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», викладена в постанові Верховного суду України від 10 червня 2008 року №21-1748во07.

Тобто, посилання позивача на невикористане право вибору однієї з двох можливих пенсій не знайшло свого підтвердження, оскільки пенсія йому була призначена саме за віком.

Крім того, п. 13 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії, щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", призначається одна пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за її вибором.

Відповідно до статті 10 вказаного Закону особі, яка має одночасно право на різна види пенсії, а саме: за віком, по інвалідності, у зв'язку із втратою годувальника, призначається один з цих видів пенсії за її вибором.

Оскільки позивачу у 2001 році вже було призначено пенсію за віком (із зниженням пенсійного віку), тому правильними є висновки суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Позовні вимоги щодо виключення в автоматичному режимі з періоду 01.07.2000-31.12.2012 за який враховується заробітна плата невигідних періодів є не окремими позовними вимогами, оскільки є лише процесом призначення пенсії відповідно до діючого законодавства, що проводиться за допомогою відповідного програмного забезпечення без додаткових заяв осіб, що звернулись за призначенням пенсії.

З урахуванням зазначених обставин та норм права, суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права, тому підстав до скасування чи зміни його рішення немає.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута у порядку і з підстав, передбачених статтями 235-237 Кодексу адміністративного судочинства України

Судді Ю.Й. Рецебуринський

М.М. Олексієнко

І.В. Штульман