Справа № 807/2141/16
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року № 876/2628/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Міжгірського районного суду Закарпатської області в особі керівника апарату суду ОСОБА_2 Іллічної про визнання дій протиправними та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

07 грудня 2016 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача - Міжгірського районного суду Закарпатської області в особі керівника апарату суду ОСОБА_2 Іллічної, у якому просила визнати неправомірними дії керівника апарату Міжгірського районного суду Закарпатської області ОСОБА_2 Іллічної щодо внесення змін до наказу від 06.07.2016 №02-05/6 «Про умови роботи помічника судді Гренджі В.Ю.» протиправними та скасувати наказ керівника апарату ОСОБА_2 Іллічної від 13.09.2016 № 02-05/14 «Про внесення змін до наказу від 06.07.2016 № 02-05/6». При цьому заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення до суду з адміністративним позовом.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Ухвала мотивована тим, що ОСОБА_1 звернулась з позовною заявою з пропуском місячного строку звернення до суду, встановленого ч.3 ст.99 КАС України, доказів наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду не надано.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, позивач оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

В судове засідання сторони не зявились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід задовольнити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 06.07.2016 в.о. керівника апарату Міжгірського районного суду Закарпатської області ОСОБА_3 видано наказ № 02-05/6 «Про умови роботи помічника судді Гренджі В.Ю.».

13.09.2016 керівником апарату Міжгірського районного суду Закарпатської області ОСОБА_2 видано наказ за № 02-05/14 "Про внесення змін до наказу від 06.07.2016 року №02-05/6", з яким позивач ознайомилася 13.09.2016, що підтверджується її підписом на звороті вказаного наказу (а.с. 63).

Позивач не погоджуючись із наказом №02-05/14 "Про внесення змін до наказу від 06.07.2016 року №02-05/6", звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.

Залишаючи без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1Ю, суд дійшов до висновку про пропущенням позивачем встановленого ч. 3 ст. 99 КАС України місячного строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред'явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 99 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Слід зазначити, що суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне звернення за захистом порушених прав, свобод та інтересів, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Відповідно до ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Таким чином, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, відсутність заяви про поновлення строку, а у разі подання заяви про поновлення строку відсутність поважних причин його пропуску.

Щодо визначення, власне, поважності причин пропуску строку звернення до суду, то суд апеляційної інстанції звертає увагу, що законодавством не встановлено перелік випадків, які можуть розцінюватись судом як поважні причини пропуску строків, а тому, відповідно, вирішення цього питання знаходиться у виключній компетенції суду, до якого з адміністративним позовом звертається позивач.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування, та доданих до неї матеріалів.

Так, колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 6 грудня 2016 року (справа п/800/9/16) зазначено, що у розумінні статті 100 КАС України поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об'єктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.

Як вбачається із матеріалів справи, підставою для звернення позивачем до суду було винесення керівником апарату Міжгірського районного суду Закарпатської області ОСОБА_2 наказу за №02-05/14, яким наказано внести до ч. 3 наказу від 06.07.2016 № 02-05/6 «Про умови роботи помічника судді Гренджі В.Ю.» зміни: слова « 30 відсотків від посадового окладу, стаж роботи якої для встановлення надбавки станом на 06.07.2016 становить 20 років 10 місяців 2 тижні» замінити на слова « 15 відсотків посадового окладу, стаж роботи якої для встановлення надбавки станом на 06.07.2016 становить 7 років 11 місяців 20 днів»; відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності ТУ ДСА України в Закарпатській області провести відповідні перерахунки заробітної плати даного працівника.

У звязку з наведеним позивач зверталась до відповідача із заявою від 28.12.2016 про скасування оскаржуваного наказу.

Вказаній заяві передували звернення позивача до Національного агентства України з питань державної служби та Міністерства соціальної політики України про надання розяснень щодо правомірності оскаржуваного наказу №02-05/14 "Про внесення змін до наказу від 06.07.2016 року №02-05/6".

Національним агентством України з питань державної служби за наслідками розгляду звернення позивача надано відповідь від 19.10.2016 № 7487/11-16, якою, зокрема, для більш детальних розяснень з питань обліку стажу роботи для встановлення надбавки рекомендовано звернутись до Міністерства соціальної політики України, яке відповідно до Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 423 є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізовує державну політику у сфері праці та соціальної політики, зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, а також відповідно до покладених завдань проводить моніторинг у сфері оплати та нормування праці (а.с.47-49).

01 грудня 2016 року Міністерством соціальної політики України листом №220/06/187-16 на звернення позивача надано відповідні розяснення (а.с.52).

Одночасно з позовною заявою позивачем заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку, яке обґрунтоване тим, що позивач з метою досудового врегулювання спірних правовідносин зверталась до відповідних органів за розясненнями.

Слід зазначити, що на заяву ОСОБА_1 від 28.12.2016 про скасування оскаржуваного наказу, адресовану керівнику апарату Міжгірського районного суду Закарпатської області ОСОБА_2, відповідачем надано відповідь від 13.01.2017, в якій зазначено, що питання, порушені у заяві, на даний час перебувають на розгляді у Закарпатському окружному адміністративному суді. Тобто, заява позивача про скасування наказу керівника апарату ОСОБА_2 Іллічної від 13.09.2016 № 02-05/14 «Про внесення змін до наказу від 06.07.2016 № 02-05/6» відповідачем по суті не розглянута.

Наведені обставини в своїй сукупності під час прийняття процесуального рішення залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Таким чином, судом першої інстанції дано невірну правову оцінку причинам пропуску позивачем строку звернення із позовом до суду, не враховано складність розглядуваних правовідносин, непереборний характер зазначених обставин та їх незалежність від волевиявлення позивача.

Наведені обставини, на переконання суду апеляційної інстанції, вказують на помилковий висновок судді суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин.

Водночас судом апеляційної інстанції також враховано, що адміністративний суд керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Закріплений у ст. 8 КАС України принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права в Україні.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Водночас, як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини Іліан проти Туреччини (заява №22277/93) правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, відповідно до позиції Європейського Суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не надав належну оцінку обставинам справи, що перешкоджали реалізації права особи на звернення до суду, та не врахував всіх наведених у позові та клопотанні про поновлення строку доводів щодо неможливості своєчасно реалізувати своє право на звернення до суду.

Залишивши адміністративний позов ОСОБА_1 без розгляду суд першої інстанції фактично позбавив позивача права доступу до суду, що свідчить про порушення його права на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані ст.6 КАС України та п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно п.3 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.204 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу на продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 195, 196, 199, 204, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 січня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 807/2141/16 скасувати.

Направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді О.О.Большакова

ОСОБА_4

Ухвала складена в повному обсязі 20.04.2017.