Справа № 285/1144/17
Суддя: Сташків Т. Б.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Справа № 285/1144/17

провадження в справі 2-а/0285/470/17

18 квітня 2017 року м. Новоград-Волинський

Новоград - Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Сташків Т.Б., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною дії, -

ВСТАНОВИВ:

21.03.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, у якому просить: визнати протиправними дії Новоград-Волинського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області по визначенню йому розміру щомісячного довічного грошового утримання та його зменшення на 4 %, зобов'язати відповідача призначити йому щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% суддівської винагороди, провівши відповідну доплату з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що працював на посаді судді Новоград-Волинського районного суду, Новоград-Волинського міськрайонного суду та Апеляційного суду Житомирської області. Також протягом двох років проходив строкову службу та більше 10 років працював в органах внутрішніх справ на посадах слідчого. Згідно Постанови Верховної ради України від 8.09.2016 року № 1515-VIII та наказу голови Апеляційного суду Житомирської області від 21.09.2016 року ОСОБА_1 звільнений із займаної посади у зв'язку із поданням заяви про відставку.

22.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення довічного грошового утримання в розмірі 90% заробітної плати судді відповідно до наявного стажу роботи судді, тривалістю 35 років. Вважає, що розмір такого довічного утримання визначений відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та на підставі рішення Конституційного Суду України від 8.06.2006 року № 4-рп/2016 року. Відповідно до чинної на час обрання ОСОБА_1 на посаду судді ст. 43 Закону України «Про статус суддів» до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів України, зараховується також стаж роботи на посадах слідчих, прокурорів, за умови наявності стажу роботи судді не менше 10 років. Тому відповідачем було безпідставно відмовлено у нарахуванні довічного грошового утримання у розмірі 90%, що і змусило його звернутись до суду із зазначеним позовом.

Ухвалою суду від 23.03.2017 року відкрито скорочене провадження у справі та роз'яснено відповідачу, що у разі невизнання адміністративного позову, він упродовж десяти календарних днів з дня отримання даної ухвали, може подати заперечення проти позову та докази на їх обґрунтування й повідомлено, що справа у порядку скороченого провадження буде розглянута не пізніше п'яти днів з дня подання відповідачем заперечення проти позову.

Ухвалу про відкриття скороченого провадження відповідачем отримано 30.03.2017 року.

7.04.2017 року відповідач подав до суду письмові заперечення на адміністративний позов, у яких просив відмовити ОСОБА_1 у задоволення позовних вимог, оскільки вони є безпідставними, так як відповідач на законних підставах відмовив позивачу у нарахуванні довічного утримання в розмірі 90 %, оскільки відповідно до п. 25 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2% грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90% суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону. Залік інших категорій стажу роботи на посаді судді вищезазначеним законом не передбачено.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що повідомлених позивачем та відповідачем обставин та долучених до матеріалів справи документів достатньо для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення без проведення судового засідання та виклику сторін, а тому вважає за можливе розглянути справу по суті в порядку скороченого провадження у встановлений п. 4 ч. 5 ст.183-2 КАС України строк.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в Радянській Армії з 17.11.1975 року по 02.11.1977 рік; працював слідчим слідчого відділення відділу внутрішніх справ Новоград-Волинського міськвиконкому Житомирської області з 26.08.1983 року по 08.09.1993 рік; суддею Новоград-Волинського районного суд Житомирської області з 13.09.1993 року по 28.03.2004 рік; суддею Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області з 29.03.2004 року по 23.04.2008 рік; суддею Апеляційного суду Житомирської області з 24.04.2008 року по 21.09.2016 рік.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 8.09.2016 року № 1515-VIII у зв'язку з поданням заяви про відставку ОСОБА_1 звільнено з посади судді Апеляційного суду Житомирської області (а.с.7-8).

22.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про збільшення основного розміру грошового утримання 86% на два відсотки за кожен повний рік роботи на посаді судді понад 20 років та призначити грошове утримання у розмірі 90 % суддівської винагороди.

Відповідно до письмового повідомлення Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відповідач відмовив ОСОБА_1 у нарахуванню довічного утримання в розмірі 90 %, оскільки відповідно до п. 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Залік інших категорій стажу роботи на посаді судді вищезазначеним законом не передбачено (а.с.6).

Дані обставини підтверджують дослідженими у судовому засіданні доказами (а.с.5-12).

Статтею 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-XII (чинного на момент призначення позивача на посаду судді) було передбачено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

30.07.2010 року набув чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI, відповідно до частини 1 статті 131 якого було передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

При цьому, пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI було передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Таким чином, оскільки на момент обрання ОСОБА_1 суддею Новоград-Волинського міського суду (10.01.2004 року) та на момент набрання чинності Закону №2453-VI була чинною норма частини 2 статті 43 Закону №2862-XII, в редакції «Про статус суддів» від 24.02.1994 року № 4015-XII, відповідно до якої до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах прокурорів і слідчих, то з урахуванням пункту 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI, період роботи ОСОБА_1 в слідчому відділенні відділу внутрішніх справ Новоград-Волинського міськвиконкому Житомирської області на посаді слідчого з 26.08.1983 року по 08.09.1993 рік підлягає зарахуванню позивачу до його стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Положеннями частини 1 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції, чинній на момент звільнення позивача з посади судді у відставку, передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Отже, на час звільнення позивача у відставку чинним законодавством не було передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Однак, згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Крім того, нормами чинного законодавства визначено, що не допускається погіршення положення пенсіонера.

Водночас, у рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 зазначається, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини).

Отже, з урахуванням наведеного слідує висновок, що зміни в законодавстві, які обмежують позивача у зарахуванні до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, часу роботи на посадах прокурорів і слідчих, не можуть бути застосовані до позивача.

Рішенням Конституційного суду України від 8.06.2016 року №4-рп/2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу III Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII;

- пункту 5 розділу III Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1.06.2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

При цьому, керуючись частиною другою статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення:

- частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року № 192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання, з урахуванням роботи на посаді слідчого складає 33 роки 00 місяців 22 дні (23 роки 00 місяців 9 днів - стаж роботи судді + 10 років 00 місяців 13 днів - стаж роботи в органах внутрішніх справ на посаді слідчого), то враховуючи положення частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII, щомісячне довічне утримання ОСОБА_1 має становити 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. (80% - за стаж роботи 20 років + по 2% за кожен рік роботи понад 20 років, але не більше 90%).

Аналогічних висновків щодо застосування вищезазначених норм права дійшли Київський апеляційний адміністративний суд в своїх ухвалах від 7 лютого 2017 року (реєстраційний № рішення в ЄДРСР 64709781), від 9 лютого 2017 року (реєстраційний № рішення в ЄДРСР 64655969) та Вінницький апеляційний адміністративний суд в ухвалі від 18 січня 2017 року (реєстраційний № рішення в ЄДРСР 64202856), залишаючи без змін рішення судів першої інстанції, якими задоволено позовні вимоги про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії. Судами апеляційної інстанції зроблена висновок про те, що до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання, підлягає зарахуванню і стаж роботи на посаді слідчого та прокурора.

Таким чином, оцінюючи наведені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що дії Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області необхідно визнати неправомірними та зобов'язати відповідача здійснити відповідний перерахунок у визначений чинним законодавством строк.

За змістом ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 5-12, 23, 69-71, 86, 94, 158-163, 183-2, 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області по нарахуванню ОСОБА_1 довічного грошового утримання у розмірі 86 % суддівської винагороди судді.

Зобов'язати Новоград-Волинське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 довічне грошове утримання судді у розмірі 90% суддівської винагороди судді починаючи з 22 вересня 2016 року та провести відповідну доплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Копію постанови направити сторонам по справі.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Т.Б. Сташків