Справа № 202/50/17 (2-а/202/38/2017)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 рокусправа № 202/50/17 (2-а/202/38/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чередниченка В.Є.

суддів: Іванова С.М. Панченко О.М.

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2017 року у справі №202/50/17 (2-а/202/38/2017) за позовом ОСОБА_1 до поліцейського 4 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в м. Дніпрі ОСОБА_2 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 04 січня 2017 року звернувся до суду з позовом до поліцейського 4 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в м. Дніпрі ОСОБА_2, згідно з яким просить скасувати постанову від 31.12.2016 року про адміністративне правопорушення за ознаками ч.1 ст. 126 КУпАп винесену відповідачем та закрити справу про адміністративне правопорушення за ознаками ч.1 ст. 126 КУпАП щодо позивача.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає про те, що він не відмовляв працівнику поліції предявити поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, проте повідомив, що йому потрібен додатковий час щоб знайти в автомобілі поліс, однак відповідач протиправно та передчасно прийняв рішення про притягнення позивача до відповідальності.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що факт вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, з якого чітко вбачається, що вимогу поліцейського предявити поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів позивач не виконав. Крім того, з долученої позивачем до матеріалів справи копії полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/25829483 вбачається, що він діє з 01.01.2017 року.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо законності постанови серії АР №013446 від 31.12.2016 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що постановою відповідача серії АР №013446 від 31.12.2016 року по справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 та ч.1 ст. 126 КУпАП України і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що 31.12.2016 року о 13:40 годині в м. Дніпро перехрестя вул. Щербицького та вул. Усенко позивач керуючи транспортним засобом Subaru Legacy державний номерний знак НОМЕР_1 порушив вимогу дорожнього знаку 4.3 «рух ліворуч» при перевірці документів не пред'явив поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив пп. 2.1 «г» ПДР України (а.с.4).

Законність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з частиною 1 статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 2.1 «г» ПДР встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний договір обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу (крім водіїв транспортних засобів Збройних Сил) у разі укладення такого договору.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Як вбачається з візуальної інформації з відеозапису під час оформлення адміністративного матеріалу відеокамера була розміщена на форменому одязі працівника національної поліції, що відповідає вимогам ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

Таким чином, відеофіксація правопорушення з нагрудної відеокамери працівником поліції є належним доказом.

Як вбачається з відео фіксації вчинення позивачем правопорушення, яка мається на диску наданому відповідачем (C004-0302-3287), при здійсненні позивачем повороту його було зупинено працівниками поліції. Працівником поліції було пояснено позивачу те, що останній порушив вимогу дорожнього знаку 4.3 «рух ліворуч» та здійснено рух праворуч.

З візуального співставлення відео фіксації вчинення позивачем правопорушення, яка мається на диску наданому відповідачем (C004-0302-3287) та наданих відповідачем фото місця вчинення правопорушення вбачається, що на перехресті, з якого виїхав автомобіль позивача, встановлено наказовий знак 4.3 «рух ліворуч» (а.с.16,17,18).

Слід зазначити й те, що при відтворенні відео фіксації вчинення позивачем правопорушення, вбачається, що позивач не заперечує факт проїзду на знак, при цьому пояснює працівнику поліції те, що він не знає значення цього знаку.

Тобто, відповідачем встановлено факт вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст.126 КУпАП України керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, ліцензійної картки на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу від двадцяти п'яти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.21.1 ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Згідно з п.21.3 цього Закону при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Відповідно до п.21.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: Відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

Як вбачається з відеофіксації вчинення позивачем правопорушення, останнім не пред'являлося на вимогу працівника поліції страхового полісу для перевірки.

Слід зазначити й те, що посилання позивача, що відповідачем не дотримано положення п. 21.2 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є безпідставними, оскільки у законі визначені лише два випадки, коли пред'являється поліс, зокрема, при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та при оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод. З оскаржуваної постанови вбачається, що останній вчинив кілька адміністративних правопорушень, а саме порушив вимоги дорожнього знаку 4.3 «рух ліворуч» відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП та порушив п.2.1 «г» ПДР України, а саме здійснював експлуатацію транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.126 КУпАП.

Згідно зі ст.125 КУпАП за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121 - 128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу тягнуть за собою попередження.

Санкція частини 1 ст. 126 КУпАП передбачає покарання у виді накладення штрафу в розмірі двадцять п'ять неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 425 грн. (17 х 25).

За правилами ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Враховуючи те, що позивачем вчинено два адміністративних правопорушення відповідальність за які передбачено ч.1 ст. 126 та за ч.1 ст. 122 КУпАП, а також враховуючи положення ч. 2 ст. 36 КУпАП, відповідачем правомірно накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн., що в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 200, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2017 року у справі №202/50/17 (2-а/202/38/2017 без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко