Справа № 809/1813/16
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року Справа № 876/3717/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

07 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 про визнання незаконними дії відповідача щодо відмови у звільненні із військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту та зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Із таким судовим рішенням не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій вказаво, що судом першої інстанції неповно досліджені обставини справи, не встановлено всіх фактів, не надано їм належної оцінки, неправильно застосовано норми матеріального права. Так, апелянт зазначив, що 29.11.2013 року між ним та Міністерством оборони України було укладено контракт про проходження військової служби строком на три роки. Під час проходження військової служби позивач отримував поранення та протягом тривалого часу перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні. 05.09.2016 року подав рапорт про небажання укладати новий контракт та просив звільнити його із військової служби, у зв`язку із закінченням строку дії контракту. Однак, листом від 26.10.2016 року відповідач незаконно відмовив у звільненні у зв`язку із закінченням строку контракту, керуючись ч. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Однак апелянт вважає, що закінчення строку дії контракту є підставою для його розірвання, у випадку якщо сторони не виявили бажання щодо укладення нового контракту, при цьому, можливість продовження строку дії контракту на проходження військової служби понад встановлений строк в односторонньому порядку законодавець пов`язує виключно з настанням особливого періоду. В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє. Крім того, зазначив, що Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 18.03.2014 року. Згідно із п. 3 вказаного Указу мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом, в даному випадку це період з 18.03.2014 року по 02.05.2014 року (45 діб). Відповідно до вказаного Указу №454/2014 від 06.05.2014 року тривалість періоду мобілізації становила 45 діб: з 07.05.2014 року по 21.06.2014 року. Поряд з цим, Указом Президента України від 21.07.2014 року №607/2014, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 22.07.2014 року (набрав чинності 24.07.2014 року) оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом. Такий період тривав з 24.07.2014 року по 07.09.2014 року. Указом Президента України від 14.01.2015 року №15 оголошено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року набрав чинності 20.01.2015 року). Такий період мобілізації тривав з 20.01.2015 року по 22.01.2015 року. Відтак, на момент закінчення дії контракту в Україні мобілізаційні заходи не проводилися. За таких обставин, підстави, з якими Закон України «Про військовий обовязок та військову службу» пов`язує можливість продовження контракту понад встановлені строки, відсутні, а, відтак, відмова відповідача у припиненні контракту та подальша бездіяльність щодо звільнення із військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. На підставі наведеного позов просив задовольнити.

Представники сторін у судове засідання не з`явилися, про час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29.11.2013 року між позивачем та Міністерством оборони України в особі Командира військової частини НОМЕР_2 було укладено контракт про проходження громадянином України ОСОБА_1 військової служби у Збройних силах України (а.с. 10).

Відповідно до п. 3 даного контракту, він є строковим та укладений за погодженням сторін на три роки.

Згідно довідки №9861 від 18.12.2014 року позивач перебував у складі військової частини НОМЕР_1 та безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей (а.с. 21).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 03.08.2015 року ОСОБА_1 є учасником бойових дій.

Як вбачається із матеріалів адміністративної справи під час проходження військової служби позивач отримував поранення та протягом тривалого часу перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні (а.с. 12-20).

05.09.2016 року позивач звернувся з рапортом до командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 про звільнення його з Збройних Сил України у зв`язку із закінченням строку дії контракту.

Листом №14024 від 26.10.2016 року командування частини повідомило позивача, що підстав для його звільнення у зв`язку із закінченням строку контракту немає (а.с. 38-40).

Судом встановлено, що згідно витягу із наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 від 28.11.2016 року №285 відповідно до п. 8 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (зі змінами), Закону України «Про затвердження Указу Президента України від 06.05.2014 року «Про часткову мобілізацію» з солдатом ОСОБА_1 , стрільцем-помічником гранатометником 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону продовжено з 29.11.2016 року військову службу за контрактом понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, а також на строк, необхідний для визначення придатності до проходження військової служби за станом здоровя та прийняття рішення щодо укладання нового контракту (а.с. 68).

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 року (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Строки військової служби визначаються у статті 23 цього ж Закону, відповідно до частини 2 якої, для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні: для осіб офіцерського складу: для громадян, яким первинне військове звання присвоєно після проходження повного курсу військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу або в порядку атестування осіб до присвоєння первинних військових звань офіцерського складу запасу, - від 2 до 5 років; для інших громадян - від 1 до 5 років.

Згідно частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку із закінченням строку контракту (пункт «а»).

Водночас, відповідно до частини 9 статті 23 вказаного Закону у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Стаття 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначає особливий період як період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Демобілізація - це комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Отже, особливий період настає, зокрема, з моменту оголошення мобілізації і охоплює час мобілізації, який закінчується з виданням Президентом України відповідного Указу та здійснення дій, заходів, спрямованих на повернення життєдіяльності країни до режиму роботи і функціонування в умовах мирного часу.

17 березня 2014 року Президентом України прийнято Указ «Про часткову мобілізацію», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 1126-VІІ.

Згідно пункту 8 цього Указу він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України.

Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 1126-VІІ набрав чинності з дня його опублікування - 18 березня 2014 року.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що особливий період настав з 18 березня 2014 року, а тому строк дії контракту про проходження позивачем військової служби у Збройних Силах України закінчився саме під час настання особливого періоду.

За таких обставин, коли особливий період настав з 18 березня 2014 року, тобто під час дії контракту позивача, а законодавець пов`язує продовження дії контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації не з часом дії особливого періоду, а з моментом його настання, то дія контракту позивача продовжується понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та зобов`язання відповідача звільнити позивача з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту від 29 листопада 2013 року.

Враховуючи викладене, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року у справі № 809/1813/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст виготовлено 20 квітня 2017 року.