Справа № 810/2181/16
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2181/16 Головуючий у 1-й інстанції: Дудін С.О. Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
У Х В А Л А

Іменем України

18 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Ганечко О.М. Коротких А.Ю.

при секретарі Архіповій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом самозайнятої особи ОСОБА_2 до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12 травня 2016 року № , № , рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 12 травня 2016 року та вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 12 травня 2016 року.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач - Державна податкова інспекція у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області, звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є приватним нотаріусом, що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття нотаріальною діяльністю № 6975 від 15 липня 2008 року, виданого Головним управлінням юстиції у м. Києві, та реєстраційним посвідченням про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності № 871 від 24 вересня 2008 року.

З 30 березня 2016 року по 12 квітня 2016 року Васильківською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області було проведено документальну планову виїзну перевірку платника податків, який провадить незалежну професійну діяльність, ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4), щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року, за результатами якої було складено акт № 348/ 1703/НОМЕР_4 від 26 квітня 2016 року.

Як вбачається з акта, перевіркою були виявлені порушення наступних вимог законодавства:

- п.178.3 ст.178 Податкового кодексу України, в результаті чого ОСОБА_2 було занижено оподатковуваний (чистий) дохід в розмірі 39 109,50 грн., у т.ч. за 2012 року - 16 050,00 грн., за 2013 року - 4 256,00 грн., за 2014 року - 18 803,50 грн. та занижено податок на доходи фізичних осіб на суму 5 866,37 грн.;

- п.п. 1 п. 1 ст. 6, абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 11 ст. 8, п. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого ОСОБА_2 було занижено суму Єдиного соціального внеску 17 255,50 грн., у т.ч. за 2012 року на суму 7 582,53 грн., за 2013 року на суму 3 148,21 грн. та за 2014 року на суму 6 524,77 грн.

- п. «б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, а саме: позивачем не було надано інформацію до ф.1-ДФ про виплачені доходи фізичним особам-підприємцям.

В акті перевірки посадові особи податкового органу зазначили про те, що позивачем не було надано до перевірки Книгу обліку доходів та витрат та реєстри для реєстрації нотаріальних дій, що унеможливлює підтвердження валових доходів самозайнятої особи ОСОБА_2 Відповідач в акті перевірки зазначив про те, що позивачем було завищено суму витрат за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року, зокрема, у зв'язку з включенням до витратної частини витрат, які не пов'язані із здійсненням нотаріальної діяльності, а саме: - рекламні послуги за 2012 рік у сумі 5 270,00 грн., за 2013 рік у сумі 4 256,00 грн. та за 2014 рік у сумі 9003,50 грн., що в цілому становить 18 529,50 грн.; купівля ноутбуку MacBook PRO 17-inch model: А 1212 на суму 10 780,00 грн. (20 жовтня 2012 року); - купівля ноутбуку ASUS Notebook K75 VM на суму 9 800,00 грн. (12 грудня 2014 року).

Всього завищено витрати в 2012 року на загальну суму 16 050,00 грн., в 2013 року на загальну суму 4 256,00 грн. та в 2014 року на загальну суму 18 803,50 грн., що в цілому становить 39 109,50 грн.

Крім того, податковий орган зазначив про те, що за результатами перевірки повноти та своєчасності надсилання до податкових інспекцій відомостей форми 1ДФ встановлено, що позивачем не було надано інформацію до форми 1-ДФ про виплачені доходи фізичним особам - підприємцям.

Також в акті перевірки відповідач зазначив про те, що самозайнятою особою ОСОБА_2 було занижено суму чистого оподаткованого доходу на суму 49727,91 грн., яка є базою для нарахування ЄСВ, та, відповідно, занижено суму єдиного соціального внеску на загальну суму 17255,50 грн., у тому числі за 2012 рік на суму 7582,53 грн., за 2013 рік на суму 3148,21 грн. та за 2014 рік на суму 6524,77 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем було прийнято:

- податкове повідомлення-рішення № 2 від 12 травня 2016 року, яким позивачу донараховано грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 7 842,96 грн., у тому числі податкове зобов'язання на суму 5 866,37 грн. та штрафні (фінансові) санкції в сумі 1 976,59 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 12 травня 2016 року, яким позивачу нараховані штрафні (фінансові) санкцій у розмірі 510,00 грн.

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ №Ф- від 12 травня 2016 року на суму 1 725 5,50 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 12 травня 2016 року, яким позивачу нараховані штрафні санкцій у розмірі 1 778,44 грн.

Ввжаючи зазначені рішення та вимоги протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом п.п. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником у межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно з п. 178.3 ст. 178 Податкового кодексу України оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності.

Відповідно до п. 178.2 ст. 178 ПК доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в п. 167.1 ст. 167 цього Кодексу.

Ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у п. 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри (п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України).

З аналізу наведених норм слідує, що приватний нотаріус є самозайнятою особою, яка здійснює незалежну професійну нотаріальну діяльність, доходи від якої оподатковуються за ставками податку, визначеними для оподаткування доходів фізичних осіб, а база оподаткування визначається як різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження незалежної професійної діяльності приватного нотаріуса.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Платники єдиного внеску, зазначені у п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Згідно із абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п. 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»).

Отже, приватний нотаріус є самозайнятою особою, яка здійснює незалежну професійну нотаріальну діяльність, доходи від якої оподатковуються за ставками податку, визначеними для оподаткування доходів фізичних осіб, а база оподаткування визначається як різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження незалежної професійної діяльності приватного нотаріуса.

Разом з тим, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, тобто, базою нарахування єдиного внеску також є різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження незалежної професійної діяльності приватного нотаріуса.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Податковим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами України не надано переліку витрат, які включаються до складу витрат, а тому єдиним критерієм при визначенні витрат, що зменшують дохід для визначення об'єкта оподаткування, є їх належність та необхідність для провадження незалежної професійної діяльності.

Відповідно до визначення витрат незалежної професійної діяльності, наведеного у п. 178.3 Податкового кодексу України, необхідно у кожному окремому випадку аналізувати здійснені витрати за критеріями можливості використання придбаних товарів (робіт, послуг) у незалежній професійній діяльності, ділової мети їх придбання, впливу цих витрат на отримання доходу, й за умови відповідності таким критеріям придбані товари (роботи, послуги) й здійснені витрати слід вважати такими, що необхідні для провадження незалежної професійної діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що 01 липня 2011 року між Дочірнім підприємством «Край Проперті» (Орендодавець) та приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 (Орендар) було укладено договір оренди № 803/МА, за умовами якого орендодавець зобов'язався передати, а орендар прийняти у строкове платне користування приміщення в нежилих приміщеннях Торгово-розважального центру за адресою: м. Київ, пр-т Академіка Глушкова, 13/б.

Згідно з п.п. 3.1.4 п.3.1 договору орендодавець надає орендареві можливість розміщення вивісок і рекламних знаків орендаря, зміст яких відповідає дозволеному використанню, за умови обов'язкового письмового погодження таких вивісок та рекламних знаків з орендодавцем. Орендар розміщує вивіски та рекламні знаки за власний рахунок з додержанням вимог чинного в Україні законодавства.

Відповідно до п.п. 3.2.10 п.3.2 договору орендар має право розміщувати, за окрему плату, рекламу (як зовнішню та і внутрішню) в ТРК, приміщенні з дотриманням вимог чинного законодавства України про рекламу. Зміст реклами орендаря повинен відповідати тільки дозволеному використанню приміщення. Якщо орендар порушує положення цього пункту договору, орендодавець має право без будь-якого повідомлення орендаря самостійно зняти рекламу орендаря.

Пп.1-2 Додатку №3 до договору оренди № 803/МА від 01 липня 2011 року визначені послуги, вартість яких обов'язково компенсується орендарем додатково: компенсація комунальних та інших експлуатаційних витрат (в т.ч. електроенергії, опалення, кондиціонування, приточно-витяжна вентиляція, водопостачання, охорона загальних приміщень ТРЦ, вивіз ТРЦ (твердих побутових відходів)). Орендодавцю сплачується орендарем за ставкою 81,37 (вісімдесят одна грн.) 37 коп. за м.кв. на місяць, в т.ч. ПДВ 20 % - 13,56 грн., за 1 (один) кв.м. на місць.

Послуги, які орендодавець може за бажанням орендаря надавати і які будуть оплачуватись на основі окремих рахунків: охоронні послуги, загальні і зонові; рекламні і маркетингові послуги, PR; інші послуги, що потрібні орендарю.

Згідно з п.10 Додатку № 5 до договору оренди № 803/МА від 01 липня 2011 року при оформленні вітринної частини внутрішнього фасаду приміщення орендар може використовувати рекламну та інформаційну продукцію, об'яви про проведення розпродажу, а також іншу інформацію, розташовуючи її на окремих носіях. Забороняється розташовувати будь-яку інформацію, за виключенням інформації про режим роботи орендаря, безпосередньо на внутрішньому та зовнішньому фасадах приміщення орендаря. Суворо забороняється використовування об'яв, цінників та іншої інформації, що написані від руки.

Аналогічний за змістом договір за № 188/МА було укладено 01 липня 2013 року між Дочірнім товариством «Край Проперті» (Орендодавець) та приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 (Орендар).

01 липня 2014 року між сторонами було підписано Додаткову угоду №1 до договору оренди №188/МА від 01 липня 2013 року, яким сторони дійшли згоди щодо внесення змін до п. 8.1 договору, виклавши його у наступній редакції: «Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до « 01» липня 205 року включно».

Пп.1-2 Додатку №3 до договору оренди № 188/МА від 01 липня 2013 року визначені послуги, вартість яких обов'язково компенсується орендарем додатково: компенсація комунальних та інших експлуатаційних витрат (в т.ч. електроенергії, опалення, кондиціонування, приточно-витяжна вентиляція, водопостачання, охорона загальних приміщень ТРЦ, вивіз ТРЦ (твердих побутових відходів)).Орендодавцю сплачується орендарем за ставкою 87,89 (вісімдесят сім грн.) 89 коп. за м.кв. на місяць, в т.ч. ПДВ 20 % - 14,65 грн., за 1 (один) кв.м. на місць.

Послуги, які орендодавець може за бажанням орендаря надавати і які будуть оплачуватись на основі окремих рахунків: охоронні послуги, загальні і зонові; рекламні і маркетингові послуги, PR; інші послуги, що потрібні орендарю.

Дочірнім підприємством «Край Проперті» було надано позивачу рекламні та інформаційні послуги на загальну суму 16 894,00 грн., про що свідчать акти прийому-передачі виконаних (наданих) робіт за № 1922 від 31 серпня 2012 року на суму 482,00 грн. (у тому числі ПДВ на суму 80,33 грн.), № 2435 від 31 жовтня 2012 року на суму 150,00 грн. (у тому числі ПДВ на суму 25,00 грн.), № 268 від 29 лютого 2012 року на суму 482,00 грн. (у тому числі ПДВ на суму 80,33 грн.), № 209 від 31 січня 2012 року на суму 482,00 грн. (у тому числі ПДВ на суму 80,33 грн.), № 683 від 31 березня 2012 року на суму 482,00 грн. (у тому числі ПДВ на суму 80,33 грн.), №979 від 482,00 грн. (у тому числі ПДВ на суму 80,33 грн.), № 943 від 30 квітня 2012 року на суму 482,00 грн. (у тому числі ПДВ на суму 80,33 грн.), № 1612 від 31 липня 2012 року на суму 482,00 грн. (у тому числі ПДВ на суму 80,33 грн.), № 1420 від 30 червня 2012 року на суму 482,00 грн. (у тому числі ПДВ на суму 80,33 грн.), № 2965 від 30 листопада 2013 року на суму 200,00 грн. (у тому числі ПДВ на суму 33,33 грн.), № 3256 від 31 грудня 2013 року на суму 200,00 грн. (у тому числі ПДВ на суму 33,33 грн.), №2141 від 31 серпня 2013 року на суму 482,00 грн. (у тому числі ПДВ на суму 80,33 грн.), № 2205 від 30 вересня 2013 року на суму 482,00 грн. (у том у числі ПДВ на суму 80,33 грн.), № 1638 від 31 липня 2013 року на суму 482,00 грн. (у тому числі ПДВ на суму 80,33 грн.), № 1383 від 30 червня 2013 року на суму 482,00 грн. (у тому числі ПДВ на суму 80,33 грн.), № 1052 від 30 квітня 2013 року на суму 482,00 грн. (у том числі ПДВ на суму 80,33 грн.), № 762 від 31 березня 2013 року на суму 482,00 грн. (у тому числі ПДВ на суму 80,33 грн.), № 433 від 28 лютого 2013 року на суму 482,00 грн. (у тому числі ПДВ на суму 80,33 грн.), № 171 від 31 січня 2013 року на суму 482,00 грн. (у тому числі ПДВ на суму 80,33 грн.), № 2692 від 31 жовтня 2013 року на суму 200,00 грн. (у тому числі ПДВ на суму 33,33 грн.), № 1107 від 31 травня 2013 року на суму 482,00 грн. (у тому числі ПДВ на суму 80,33 грн.), № 3279 від 31 грудня 2013 року на суму 250,00 грн. (у тому числі ПДВ на суму 47,67 грн.), № 258 від 31 січня 2014 року на суму 700,00 грн. (у тому числі ПДВ на суму 116,67 грн.), № 2964 від 30 листопада 2014 року на суму 700,00 грн. (у тому числі ПДВ на суму 116,67 грн.), № 2739 від 31 жовтня 2014 року на суму 700,00 грн. (у тому числі ПДВ на суму 116,67 грн.), № 2186 від 31 серпня 2014 року на суму 700,00 грн. (у тому числі ПДВ на суму 116,67 грн.), № 2458 від 30 вересня 2014 року на суму 700,00 грн. (у тому числі ПДВ на суму 116,67 грн.), № 1902 від 31 липня 2014 року на суму 700,00 грн. (у тому числі ПДВ на суму 116,67 грн., № 1626 від 30 червня 2014 року на суму 700,00 грн. (у тому числі ПДВ на суму 116,67 грн.), № 1130 від 31 травня 2014 року на суму 700,00 грн. (у тому числі ПДВ на суму 116,67 грн.), № 1061 від 30 квітня 2014 року на суму 700,00 грн. (у тому числі ПДВ на суму 116,67 грн.), № 762 від 31 березня 2014 року на суму 700,00 грн. (у тому числі ПДВ на суму 116,67 грн.) та № 500 від 28 лютого 2014 року на суму 700,00 грн. (у тому числі ПДВ на суму 116,67 грн.), які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

З матеріалів справи вбачається, що позивач розрахувався за отримані послуги, про що свідчать квитанції № 15517473 від 03 грудня 2012 року на суму 932,00 грн., № 13253896 від 07 березня 2012 року на суму 482,00 грн., № 13796142 від 16 травня 2012 року на суму 482,00 грн., № 13144086 від 24 лютого 2012 року на суму 482,00 грн., № 14623829 від 23 серпня 2012 року на суму 482,00 грн., № 14414190 від 31 липня 2012 року на суму 482,00 грн., № 14789778 від 12 вересня 2012 року на суму 482,00 грн., № 18806750 від 04 грудня 2013 року на суму 400,00 грн., № 18428212 від 24 жовтня 2013 року на суму 964,00 грн., № 17502565 від 04 липня 2013 року на суму 482,00 грн., № 17333209 від 482,00 грн., № 17084963 від 21 травня 2013 року на суму 482,00 грн., № 16658361 від 02 квітня 2013 року на суму 482,00 грн., № 16307005 від 27 лютого 2013 року на суму 964,00 грн., № 19409562 від 13 лютого 2014 року на суму 482,00 грн., № 19409559 від 13 лютого 2014 року на суму 482,00 грн., № 19496408 від 26 лютого 2014 року на суму 950,00 грн., № 216669838 від 02 грудня 2014 року на суму 700,00 грн., № 21385911 від 29 жовтня 2014 року на суму 700,00 грн., № 21226383 від 04 жовтня 2014 року на суму 1400,00 грн., № 20805772 від 08 серпня 2014 року на суму 700,00 грн., № 20591292 від 10 липня 2014 року на суму 700,00 грн., № 20365335 від 10 червня 2014 року на суму 700,00 грн., № 20234649 від 23 травня 2014 року на суму 700,00 грн., № 20009341 від 23 квітня 2014 року на суму 700,00 грн. та № 19779718 від 28 березня 2014 року на суму 700,00 грн. та платіжним дорученням № 81 від 23 травня 2014 року на суму 1446,00 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про рекламу» реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Таким чином, метою реклами є збільшення попиту на товари, роботи та послуги, які надає платник податків, у зв'язку з чим відповідні витрати мають безпосередній зв'язок з господарською діяльністю.

Рекламні та інформаційні послуги спрямовані на забезпечення належного інформування населення про діяльність приватного нотаріуса ОСОБА_2, що підтверджуються належними первинним документами, складеними відповідно до вимог чинного законодавства, а тому підлягали включенню до складу витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Можливість включення витрат на рекламу до складу витрат, які враховуються при оподаткуванні, передбачена п.п. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, п.п. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139, п.п. 140. 1.5 п. 140.1 ст. 140 Податкового кодексу України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Колегія суддів також вважає обґрунтованим включення позивачем до складу витрат за 2012 -2014 роки, здійснені ним витрати на придбання ноутбуків.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону № 3425 робоче місце (контора) приватного нотаріуса повинно розташовуватися в межах визначеного для нього нотаріального округу. Вимоги до робочого місця (контори) приватного нотаріуса встановлюються Міністерством юстиції України. Робоче місце (контора) має відповідати таким умовам: 1) забезпечувати дотримання нотаріальної таємниці; 2) давати можливість кожному приватному нотаріусу, який здійснює нотаріальну діяльність, одночасно та незалежно від іншого приватного нотаріуса здійснювати нотаріальну діяльність; 3) бути захищеним від несанкціонованого проникнення; 4) бути забезпеченим сейфом для зберігання печаток, штампів, металевою шафою для зберігання архіву нотаріуса; 5) кількість кімнат у приміщенні, де знаходиться робоче місце (контора) приватного нотаріуса, не може бути меншою, ніж кількість приватних нотаріусів, які здійснюють нотаріальну діяльність у його межах; 6) бути пристосованим для роботи технічного персоналу з документами у відокремленій від нотаріуса кімнаті (ч.2 ст.25 Закону України «Про нотаріат»).

Отже, передумовою для провадження нотаріальної діяльності є наявність робочого місця (контори) нотаріуса, забезпечення належного утримання якого (зокрема прибирання) є, у тому числі, запорукою здійснення незалежної професійної діяльності нотаріуса.

Згідно з п. 9.4 Положення про вимоги до робочого місця (контори) приватного нотаріуса та здійснення контролю за організацією нотаріальної діяльності, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23 березня 2011 року № 888/5, в акті про сертифікацію робочого місця (контори) нотаріуса зазначається, серед іншого, про технічне обладнання нотаріальної контори (комп'ютер, принтер, сканер, ксерокс, факс, наявність електронної пошти), підключення до мережі Інтернет.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було придбано у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 ноутбук MacBook PRO 17-inch model: А1212, вартість якого становить 10780,00 грн., про що свідчить товарний чек від 20 жовтня 2012 року.

Крім того, Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 було передано у власність позивачу ноутбук ASUS Notebook K75 VM вартістю 9 800,00 грн., що підтверджується накладною № 0083621 від 12 грудня 2014 року.

Вказане вище обладнання придбано з метою забезпечення належного здійснення нотаріальної діяльності, ОСОБА_5 Так, зокрема, вказані ноутбуки призначенні для використання позивачем та ОСОБА_6, яка на підставі трудового договору від 03 лютого 2011 року, працює на посаді помічника нотаріуса у ОСОБА_2 Про факт наявності вказаних трудових відносин безпосередньо зазначено посадовими особами податкового органу в акті перевірки № 348/1703/НОМЕР_4 від 26 квітня 2016 року.

Включені позивачем до складу витрат грошові кошти на загальну суму 20500,00 грн. як витрати на придбання ноутбуків, відповідають діловій меті позивача при здійсненні ним нотаріальної діяльності та безпосередньо пов'язанні з його професійною діяльністю.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що здійснені позивачем витрати на отримання рекламних та інформаційних послуг і придбання ноутбуків за своїми критеріями відповідають можливості використання придбаних товарів (робіт, послуг) у незалежній професійній діяльності нотаріуса, діловій меті їхнього придбання, впливу цих витрат на отримання доходу, а тому вказані витрати слід вважати такими, що необхідні для провадження незалежної професійної діяльності позивача.

Відповідно, позовні вимоги про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення №2 від 12 травня 2016 року є законними і обґрунтованими.

Стосовно ж визначених податковим органом зобов'язань з сплати єдиного соціального внеску колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що базою нарахування єдиного внеску для позивача є сума чистого оподатковуваного доходу за рік, визначена відповідно до положень Податкового кодексу України та відображена у податковій декларації про майновий стан і доходи, яка подається до контролюючих органів до 01 травня року, наступного за звітним періодом.

При цьому максимальна величина бази нарахування єдиного внеску дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем було порушено вимог пп. 1 п. 2 ст. 6, абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 11 ст. 8, п. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в частині заниження позивачем суми ЄСВ на загальну суму 17 255,50 грн.

На переконання відповідача позивачем за період 2011 - 2014 роки було занижену суму єдиного внеску, який нараховується з чистого оподатковуваного доходу у розмірі 34,7%, на суму 17 255,50 грн., а саме : за 2012 рік - на 7 582,53 грн., за 2013 рік - на суму 3 148,21 грн. та за 2014 рік - на суму 6 524,77 грн.

На підставі такого висновку, відповідачем була винесено податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12 травня 2016 року № Ф-007071702, якою позивачу визначено суму боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в суму 17 255,50 грн. та рішення від 12 травня 2016 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 1 778,44 грн.

Отже, підставою для прийняття вказаної вимоги та рішення слугували твердження контролюючого органу про заниження позивачем чистого доходу за 2012 рік на суму 16050,00 грн., за 2013 рік на суму 4 256,00 грн. та за 2014 рік на суму 18 803,50 грн., і на основі яких було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 12 травня 2016 року.

Загальна сума боргу зі сплати ЄСВ за період з 2012 - 2014 роки становить 17 255,50 грн.

Разом з тим, враховуючи спростування матеріалами справи правомірності збільшення відповідачем суми оподатковуваного доходу позивача за період 2012 - 2014 роки на суму 39 109,50 грн. за результатом перевірки, яка була оформлена актом від 26 квітня 2016 року № 348/1703/НОМЕР_4, суд вважає, що неправомірним є також донарахування позивачеві суми єдиного внеску на вказану суму доходу.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів вважає, що рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 12 травня 2016 року та вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 12 травня 2016 року підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Стосовно вимоги позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 2 від 12 лютого 2016 року, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи встановлено, що підставою прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення є висновки податкового органу про порушення позивачем вимог п. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, у зв'язку з ненаданням ним інформації до форми 1-ДФ про виплачені доходи фізичним особам-підприємцям.

Пунктом 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (п. 46.5 ст. 46 Податкового кодексу України).

Форму Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) та Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку затверджено Наказом № 4.

При вчиненні вищезазначених нотаріальних дій приватний нотаріус зобов'язаний надавати інформацію контролюючим органам шляхом заповнення граф 1, 2, 3а, 4 та 5 Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ).

У зазначених графах відображається: порядковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта фізичної особи (для фізичної особи, яка має відмітку в паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта), про яку надається інформація в податковому розрахунку, сума нарахованого доходу, сума сплаченого податку на доходи фізичних осіб (у випадках передбачених Кодексом), ознака доходу згідно з довідником ознак доходів.

Пунктом 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України встановлено, що платники податку зобов'язані, зокрема, вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Відповідно до п. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Таким чином, зобов'язання нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення обов'язків, встановлених Кодексом, поширюється лише на осіб, які відповідно до Кодексу мають статус податкових агентів.

Разом з тим, складений посадовими особами відповідача акт перевірки, не містить конкретної інформації щодо того, яким саме фізичним особам-підприємцям та у який саме період позивачем не було виплачено дохід. Крім того, посадовими особами контролюючого органу не вказано в акті перевірки про те, які саме суми доходу мали бути виплачені позивачем фізичним особам-підприємцям.

Наказом Міністерства фінансів України затверджений Порядок оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами № 395 від 14 березня 2013 року (далі-Порядок № 395).

Результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт, а у разі відсутності порушень - довідка. (абз. 1-2 п.1.4 Порядку №395).

Відповідно п. 1.5 Порядку № 395 акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Таким чином, акт податкової перевірки має містити факти виявлених порушень законодавства, які були вчиненні платником податків, з обов'язковим посиланням на первинні та інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку такого суб'єкта господарювання.

Разом з тим, акт перевірки не містить конкретної інформації щодо обставин, які підтверджують факт порушення позивачем вимог ст. 176 ПК України.

Під час розгляду справи відповідачем також не було надано пояснень та доказів на підтвердження висновків про наявність вказаного порушення.

Наведене свідчить про відсутність підстав для нарахування позивачу на підставі оспорюваного податкового повідомлення-рішення штрафних санкцій у розмірі 510,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у п. 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

В той же час, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 72 КАС України не надано доказів, які б ставили під сумнів неправомірність обчислення і сплати позивачем у превіряємому періоді податків та зборів, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтверджують недобросовісність позивача, як платника податків.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваних рішень та вимог податкового органу, що є підставою для їх скасування.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Разом з тим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в порядку передбаченому ст. ст. 88, 94 КАС України колегія суддів зазначає.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року задоволено клопотання апелянта та відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на оскаржувану постанову до моменту постановляння рішення по справі.

Враховуючи те, що рішення у справі ухвалено не на користь апелянта, судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 606 грн. 32 коп. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області.

Керуючись ст. ст. 88, 94, 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2016 року - без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області (, адреса: вул. Ломоносова, 34, м. Вишневе, 08132) на користь Державного бюджету України (стягувач: Державна судова адміністрація України, р/р 0001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за , банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача: 820019, код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір у розмірі 606 (шістсот шість) грн. 32 (тридцять дві) коп.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Ганечко О.М.

Коротких А.Ю.

Повний текст ухвали виготовлено 19 квітня 2017 року.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Ганечко О.М.

Коротких А. Ю.