Справа № 2а-0870/12042/11
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" квітня 2017 р. м. Київ К/800/14842/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Олендера І.Я.

за участю: секретаря Шевчук П.О.,

представника позивача Денисюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Комунарському районі міста Запоріжжя Запорізької області Державної податкової служби на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23.03.2012 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2012 у справі №2а-0870/12042/11 за позовом Запорізького державного підприємства «Радіоприлад» до Державної податкової інспекції у Комунарському районі міста Запоріжжя про скасування податкових повідомлень-рішень,-

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., пояснення представника позивача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, колегія -

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 23.03.2012, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2012, позовні вимоги Запорізького державного підприємства «Радіоприлад» до Державної податкової інспекції у Комунарському районі міста Запоріжжя про скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя від 19.08.2011 №, №, №.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Державна податкова інспекція у Комунарському районі міста Запоріжжя Запорізької області Державної податкової служби 13.03.2013 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 25.03.2013 відкрив касаційне провадження.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судових справ суддею-доповідачем у даному касаційному провадженні визначено суддю Шипуліну Т.М.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України Шипуліної Т.М. від 18.10.2016 касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Комунарському районі міста Запоріжжя Запорізької області Державної податкової служби прийнято до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23.03.2012 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2012 та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, зокрема, пунктів 1.3, 1.8 статті 1, підпункту 7.2.1, підпункту 7.2.3 пункту 7.2, підпункту 7.4.1, підпункту 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5, підпункту 7.7.10 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», пункту 1.32 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», частини першої статті 205, частин першої та третьої статті 358 Кримінального кодексу України.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у Комунарському районі міста Запоріжжя проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2008 по 31.03.2011, за результатами якої складено акт від 28.07.2011 № 1346/2301/14313317.

За висновками акта перевірки позивачем допущено порушення положень пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5, підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 2438359,00грн., у тому числі: за 2009 рік в сумі 791675,00грн.; за 1 квартал 2010 року у розмірі 1646684,00грн.; за півріччя 2010 року у розмірі 1646684,00грн.; за 3 квартали 2010 року у розмірі 1646684,00грн.; за 2010 рік в сумі 1646684,00грн.;пункту 1.3, пункту 1.8 статті 1, підпункту 7.4.1, підпункту 7.4.5. пункту 7.4, підпункту 7.5.1, пункту 7.5, підпункту 7.7.10 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого завищено бюджетне відшкодування податку на додану вартість на суму 1832589,00грн., у тому числі: липень 2008 року на суму 405313,00грн.; серпень 2008 року на суму 614300,00грн.; жовтень 2008 року на суму 464419,00грн.; листопад 2008 року на суму 124276,00грн.; грудень 2008 року на суму 224281,00грн.;

підпункту 4.1.1, підпункту 4.1.2 пункту 4.1 статті 4, пункту 5.1 статті 5, підпункту 5.2.1, підпункту 5.2.5 пункту 5.2, підпункту 5.4.2, підпункту 5.4.8 пункту 5.4, підпункту 5.6.1, підпункту 5.6.2 пункту 5.6, підпункту 5.7.1 пункту 5.7, підпункту 5.9 статті 5, підпункту 8.1.2 пункту 8.1, підпункту 8.3.1 пункту 8.3 статті 8, підпункту 11.2.1 пункту 11.2, підпункту 11.3.1 пункту 11.3 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено від'ємне значення об'єкту оподаткування податку на прибуток на загальну суму 102346,00грн. у тому числі за 1 квартал 2011 року в сумі 102346,00 грн.;

підпункту 7.4.1, підпункту 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за грудень 2010 року на суму ПДВ 3990,00грн.

На підставі акта перевірки Державною податковою інспекцією у Комунарському районі міста Запоріжжя прийнято податкові повідомлення-рішення від 19.08.2011:

№ , яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 2038432,00грн. та визначено податкове зобов'язання з ПДВ у сумі 996527,00грн. та штрафні (фінансові) санкції у сумі 249131,00грн.;

№ , яким зменшено суму від'ємного значення ПДВ за 10 місяців 2008 року в сумі 157200грн., за 12 місяців 2010 року в сумі 3990грн., а всього на суму 161190,00грн;

№ , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 3047948,75грн, у тому числі: за основним платежем - 2438359,00грн., за штрафними санкціями - 609589,75грн.

Фактичною підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень став висновок податкового органу, що серед контрагентів позивача виявлені підприємства-контрагенти - ТОВ «НВФ «Енергосфера», ТОВ «Транс-Сервіс», ПП «ПГ Аквасфера», по взаємовідносинах з якими поставка товару не підтверджена, єдиною метою проведення документування фактично не здійснених господарських операцій є отримання підприємством позивача податкової вигоди.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

За змістом підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 зазначеного Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 зазначеного Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Разом з тим, слід наголосити, що наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними оскільки підприємством надано первинні документи, що підтверджують реальність господарських операцій та їх зв'язок з діяльністю підприємства.

Проте, суд касаційної інстанції не може визнати законними і обґрунтованими судові рішення попередніх інстанцій, оскільки останні ухвалені без повного та всебічного з'ясування обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

З метою дослідження фактичного виконання господарських операцій необхідно аналізувати умови договорів позивача з контрагентами, а також досліджувати всі первинні бухгалтерські документи. При цьому, відповідно до вимог статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Проте, судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки обставинам справи щодо реальності вчинення спірних господарських операцій позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «НВФ «Енергосфера», Товариством з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс», Приватним підприємством «ПГ Аквасфера», наявності у них можливості поставити позивачу товар у визначеній договорами кількості та асортименті, з огляду на доводи відповідача, що зазначені контрагенти є посередниками та безтоварність операцій в ланцюгу постачання, а також співпрацюють з фіктивними підприємствами.

З огляду на обставини, якими відповідач обґрунтовує позицію щодо безтоварності господарських операцій та направленість взаємовідносин між позивачем та контрагентом на безпідставне формування податкового кредиту та валових витрат з метою заниження податкових зобов'язань, суди повинні були з'ясувати наявність чи відсутність у позивача необхідності придбавати товари у контрагентів, реальне виконання умов договорів (порівняти номенклатуру товарів, що поставлялися контрагентами позивачу, та придбавалися ними у ланцюгу постачання та з'ясувати чи були ці операції товарними), перевірити доводи відповідача щодо наявності кримінальних справ щодо фіктивності підприємств.

Таким чином, судами попередніх інстанцій зазначені вище вимоги процесуального законодавства не виконано, обставини справи встановлені неповно, що і потягло за собою прийняття судових рішень, які не відповідають вимогам статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності та обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливлюють встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, повно і всебічно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Керуючись статтями 160, 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі міста Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.10.2012 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2013 по справі №2а-5925/11/1470 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Головуючий: __________________ Т.М.Шипуліна

Судді: __________________ Л.І.Бившева

__________________ І.Я.Олендер