Справа № 804/2235/16
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 квітня 2017 рокусправа № 804/2235/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Олефіренко Н.А.

суддів: Шальєвої В.А. Білак С.В.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

За участю представників:

Позивача - Сироткін О.О. ( довіреність від 01.03.2017 року)

Відповідача - Лозова Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Чечелівському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 р.

у справі № 804/2235/16

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Арт-Бізнес Плюс"

до Державної податкової інспекції у Чечелівському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Арт-Бізнес" звернулося до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Красногвардйському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № від 26.07.2013 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 3216742,00 грн. та № від 26.07.2013 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1392530,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем проведено позапланову невиїзну перевірку ТОВ "Арт-Бізнес Плюс" щодо підтвердження здійснення господарських відносин з ТОВ "Галактика-М", ТОВ "Ферріт-Д", ТОВ "Матадор" за період з 01.01.2010 року по 31.01.2013 року та повноти їх відображення в податковому обліку, за результатами якої складено акт від 26.06.2013 року № 1326/22.1-09/33717223. На підставі акту перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення № від 26.07.2013 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 3216742,00 грн. та № від 26.07.2013 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1392530,00 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року адміністративний позов задоволено повністю: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Красногвардйському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № від 26.07.2013 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 3 216 742,00 грн. та № від 26.07.2013 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1 392 530,00 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Додатково зазначив, що за результатами перевірки перевіряючи дійшли висновків щодо порушення позивачем податкового законодавства, які є обґрунтованими та підтверджені письмовими доказами, а тому Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає оскаржуване судове рішення законним, обґрунтованим та прийнятим у відповідності до норм діючого законодавства, у зв'язку з чим просив апеляційну скаргу податкового органу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що Державною податковою інспекцією у Красногвардйському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області проведено позапланову невиїзну перевірку ТОВ "Арт-Бізнес Плюс" щодо підтвердження здійснення господарських відносин з ТОВ "Галактика-М", ТОВ "Ферріт-Д", ТОВ "Матадор" за період з 01.01.2010 року по 31.01.2013 року та повноти їх відображення в податковому обліку та зроблено висновок про порушення позивачем п. 185.1 ст. 185, п. 188 ст. 188, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ "АРТ-БІЗНЕС ПЛЮС" занижено податок на додану варітьсь за січень, лютий, березень, квітень, вересень, листопад 2012 року на загальну суму ПДВ 928353,00 грн.; ст.. 134, п. 137.10 ст. 137, п.п. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України в результаті чого ТОВ "АРТ-БІЗНЕС ПЛЮС" занижено податок на прибуток на загальну суму 2144495,00 грн.

За результатами перевірки складено Акт № 1326/22.1-09/33717223 від 26.06.2013 року.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем винесено податкові-повідомлення рішення від № від 26.07.2013 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 3216742,00 грн. та № від 26.07.2013 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1392530,00 грн.

Як вбачається з акту перевірки № 1326/22.1-09/33717223 від 26.06.2013 року, фактичною підставою для визначення позивачу зазначених податкових зобов'язань слугували твердження перевіряючого про безпідставне формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ "Галактика-М", ТОВ "Ферріт-Д", ТОВ "Матадор", оскільки, за твердженнями відповідача, правочини укладені позивачем з вказаними контрагентами не спричиняють реального настання правових наслідків обумовлених ним. При цьому податковий орган посилався на податкову інформацію щодо вказаних суб'єктів господарювання.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що матеріалами справи підтверджується належним чином та в повному обсязі виконання укладених позивачем зі своїми контрагентами правочинів, а відповідач, як суб'єкт владних повноважень, враховуючи, що висновки викладені в акті податкової перевірки не узгоджуються з нормами матеріального права, не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такою позицією суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно із пунктом 200.3 статті 200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктами 201.4, 201.6 статті 201 Податкового Кодексу України, встановлено, що податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, враховуючи викладені норми Податкового кодексу України, судами попередніх інстанцій вірно зазначено про існування декількох підстав для формування податкового кредиту, а саме: наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, фактична сплата грошових коштів контрагенту, в сумі визначеній в податковій накладній, а також фактичне виконання господарської операції, за наслідками якої у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно із пунктом 2.1 Розділу 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до пункту 2.4 Розділу 2 зазначеного Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Також, згідно пунктів 36.1, 36.5 статті 36, пункту 38.1 статті 38, пункту 44.1 статті 44, пункту 47.1 статті 47, пункту 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов'язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.

Отже, формування суб'єктом господарювання податкового кредиту з податку на додану вартість не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, законодавство України, не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальності та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування податку на додану вартість, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, у перевіреному податковим органом періоді ТОВ "Арт-Бізнес Плюс", в межах своєї господарської діяльності, було укладено наступні договори на придбання товарно-матеріальних цінностей: між позивачем та ТОВ "Матадор" укладено договір поставки № 0109/12 від 01.09.2012 року, між позивачем та ТОВ "Ферріт-Д" укладено договір поставки № 0111/04 від 01.11.2012 року, між позивачем та ТОВ "Галактика-М" укладено договір поставки № 0103/12 від 01.01.2012 року.

Факт поставки товарно-матеріальних цінностей ТОВ "Галактика-М", ТОВ "Ферріт-Д", ТОВ "Матадор" позивачу підтверджується копіями видаткових накладних, які знаходяться у матеріалах справи. ТОВ "Галактика-М", ТОВ "Ферріт-Д", ТОВ "Матадор" виписали позивачу податкові накладні, які складено у відповідності до статті 201 Податкового кодексу України. Товар придбаний позивачем у ТОВ "Галактика-М", ТОВ "Ферріт-Д", ТОВ "Матадор" використовувався у господарській діяльності позивача, оскільки видами діяльності позивача є оптова торгівля цукром, шоколадом, кондитерськими виробами, виробництво продуктів борошномельно-круп'яної промисловості, оптова торгівля зерном, неспеціалізована оптова торгівля, що також не заперечується і відповідачем. Крім того, товаро-транспортні накладні, а саме: товарно-транспортна накладна від 14.04.2012 року № С-140412, товаро-транспортна накладна від 14.04.2012 року № С-140312, товарно-транспортна накладна від 02.04.2012 року № С-020412, товарно-транспортна накладна від 03.04.2012 року № С-030412, товарно-транспортна накладна від 03.02.2012 року № С-030212, товарно-транспортна накладна від 23.02.2012 року № С-230212, товарно-транспортна накладна від 01.03.2012 року № С-010312, товарно-транспортна накладна від 06.03.2012 року № С-060312, товарно-транспортна накладна від 01.02.2012 року № С-010212, товарно-транспортна накладна від 23.01.2012 року № С-230112, товарно-транспортна накладна від 17.01.2012 року № С-170112, товарно-транспортна накладна від 10.01.2012 року № С-100112, товарно-транспортна накладна від 06.01.2012 року № С-060112, товарно-транспортна накладна від 05.01.2012 року № С-050112, товарно-транспортна накладна від 03.01.2012 року № С-030112, товарно-транспортна накладна від 19.09.2012 року № С-190912, товарно-транспортна накладна від 10.09.2012 року № С-100912, товарно-транспортна накладна від 03.09.2012 року № С-030912 підтверджують реальність здійснення господарських операцій між позивачем і ТОВ "Галактика-М", ТОВ "Феррід-Д", ТОВ "Матадор", а також оборотно-сальдові відомості по рахунку 201 "Сировина та матеріали", оборотно-сальдові відомості по рахунку 281 "Товари на складі", оборотно-сальдові відомості по рахунку 631 "розрахунки з вітчизняними постачальниками" та видаткові накладні за січень 2012 року, за лютий 2012 року, за березень 2012 року, за вересень 2012 року, за листопад 2012 року.

Отже, в матеріалах справи в повному об'ємі наявні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами. Зазначені документи складені за результатами проведених операцій та з дотриманням вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 44, статті 201 Податкового кодексу України, пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

На момент складання податкових накладних контрагенти позивача були зареєстровані як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку.

Отже, фактичні обставини об'єктивно засвідчують правомірність формування позивачем податкового кредиту відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Таким чином, висновки податкового органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства, щодо неправомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з вказаними контрагентами-постачальниками за період, що перевірявся, мають характер припущень та є необґрунтованими, а відтак, не можуть бути покладені в основу спірних податкових повідомлень-рішень.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Чечелівському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року у справі № 804/2235/16 - залишити без змін.

Стягнути на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України з бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Чечелівському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області несплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2523 (дві тисячі п'ятсот двадцять три гривні) 40 коп.

Ухвала суду набирає законної сили у відповідності до ч.5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Повний текст ухвали виготовлено 14.04.2017 року.

Головуючий: Н.А. Олефіренко

Суддя: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак