Справа № 1570/166/2012     
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 1570/166/2012
УХВАЛА

12 квітня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Вовченко O.A.,

секретар судового засідання Соколова М.С.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 (за посвідченням),

представника відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю),

представника третьої особи ОСОБА_3 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за адміністративним позовом прокуратури Одеської області до Одеської міської ради, третя особа: ТОВ ВМВ про визнання протиправним та скасування рішення Одеської міської ради № 1106-VI від 08.07.2011 року Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання товариству з обмеженою відповідальністю ВМВв оренду земельної ділянки, площею 0,0947 га, за адресою: м. Одеса, Миколаївська дорога, 170-а, для завершення будівництва та подальшої експлуатації торговельного центру,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 10.01.2012 року надійшов адміністративний позов прокуратури м. Одеси до Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Одеської міської ради № 1106-VI від 08.07.2011 року Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання товариству з обмеженою відповідальністю ВМВв оренду земельної ділянки, площею 0,0947 га, за адресою: м. Одеса, Миколаївська дорога, 170-а, для завершення будівництва та подальшої експлуатації торговельного центру.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 січня 2013 року адміністративний позов прокуратури м. Одеси до Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Одеської міської ради № 1106-VI від 08.07.2011 року Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання товариству з обмеженою відповідальністю ВМВ в оренду земельної ділянки, площею 0,0947 га, за адресою: м. Одеса, Миколаївська дорога, 170-а, для завершення будівництва та подальшої експлуатації торговельного центру залишено без розгляду на підставі п. 4 ч.1, ч.3 ст. 155 КАС України.

Не погодившись із вищевказаним рішенням, позивач через Одеський окружний адміністративний суд подав апеляційну скаргу на рішення суду від 10.01.2013 року про залишення адміністративного позову без розгляду.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2016 року апеляційну скаргу прокурора м.Одеси задоволено частково, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 січня 2013 року скасовано, а справу направлено до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

При цьому ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2016 року встановлено, що як вбачається з матеріалів справи, судові засідання в суді першої інстанції призначались неодноразово, а саме 22 травня 2012 року, 08 червня 2012 року, 05 липня 2012 року, 27 серпня 2012 року, 05 вересня 2012 року, 16 жовтня 2012 року, 24 жовтня 2012 року, 19 листопада 2012 року, 28 листопад 2012 року, 17 грудня 2012 року, 10 січня 2013 року. Судом першої інстанції врахована неявка позивача у судові засідання, які призначені на 17 грудня 2012 року та 10 січня 2013 року. Викладені обставини свідчать про наявність підстав для залишення позову без розгляду. Разом з цим, судом першої інстанції не надана належна оцінка обставинам залишення цього ж позову прокуратури без розгляду на підставі ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2012 року. Тобто, на час прийняття судом ухвали від 10 січня 2013 року про залишення позову без розгляду в звязку із повторною неявкою позивача, вже існувала ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2012 року про залишення цього ж позову без розгляду в звязку із пропуском строку звернення до суду, про що було відомо суду першої інстанції, що підтверджується змістом оскаржуваної ухвали. Враховуючи, що повторне залишення позову без розгляду, але з інших підстав, не передбачено нормами КАС України, судова колегія прийшла до висновку, що ухвала суду від 10 січня 2013 року прийнята з порушення норм процесуального права, в звязку із чим підлягає скасуванню.

19 грудня 2016 року за №34165/16 вказана адміністративна справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду та передана судді Вовченко О.А. для продовження розгляду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21.12.2016 року судом прийнято до свого провадження адміністративну справу № 1570/166/2012 та призначено її до судового розгляду.

31 січня 2017 року ухвалою суду, яка занесена до журналу судового засідання, судом на підставі положень ст. 55 КАС України, замінено позивача у справі з прокуратури м. Одеси на прокуратуру Одеської області.

У судовому засіданні 20.02.2017 року представником відповідача надано до суду письмове клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Вказане клопотання представник Одеської міської ради обґрунтовує тим, що згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 09.12.2014 року (справа № 21-308а14), від 17.02.2015 року (справа № 21-551 а14), від 24.02.2015 року (справа № 21-34а15) та від 25.05.2016 року (справа № 816/4339/14) у разі прийняття субєктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право. Оскарження рішень про надання земельних ділянок у власність чи користування за правилами Кодексу адміністративного судочинства України можливе лише до укладення відповідного договору про передачу земельної ділянки, оскільки на етапі надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або затвердження такого проекту відповідний орган державної влади або місцевого самоврядування реалізує свої контрольні функції у сфері управлінської діяльності, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду (постанови Верховного Суду України від 07.06.2016 року у справі № 820/3507/15, від 19.01.2016 року у справі № 824/167/15-а). Однак, у разі якщо в результаті виконання оскаржуваного рішення особа набула речове право на земельну ділянку, то спір виникає щодо цивільного права і, відповідно, справа належить до цивільної (господарської) юрисдикції. Станом на теперішній час спірна земельна ділянка, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Миколаївська дорога, 170-А, перебуває у ТОВ «ВМВ» на праві орендного землекористування, а спір про законність рішення Одеської міської ради про передачу підприємству вказаної земельної ділянки набуває ознак приватно-правового, оскільки фактично вирішується питання про правомірність набуття товариством права оренди на дану земельну ділянку, яке за своєю правовою природою є цивільним. Вказані обставини зумовлюють необхідність закриття провадження у даній справі, оскільки спір не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

У судовому засіданні 12.04.2017 року представник відповідача підтримав клопотання про закриття провадження у справі та просив його задовольнити.

Представник позивача заперечував проти закриття провадження у справі.

Від представника ТОВ ВМВ до суду надійшли письмові заперечення проти адміністративного позову (т.3 а.с.80-82), у яких з посиланням на положення ст. 2, ст..3 КАС України, ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», постанови Верховного суду України від 24.02.2015 року у справі №21-34а15, від 09.12.2014 року у справі №21-308а14, від 11.11.2014 року у справі №21-493а14, від 16.12.2014 року у справі №21-554а14, від 17.02.2015 року у справі №21-551а14, представник третьої особи просить суд закрити провадження у даній справі.

У судовому засіданні 12.04.2017 року представник третьої особи підтримав клопотання представника Одеської міської ради про закриття провадження у справі та просив суд його задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, вивчивши матеріали справи, вважає, що провадження у справі підлягає закриттю, виходячи з наступного.

Згідно до ч.1 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, проте суди розглядають виключно спори, які виникають між учасниками певних правовідносин. Відсутність правовідносин виключає можливість судового захисту.

Відповідно до частини другої ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-як рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін субєкт владних повноважень позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Судом встановлено, що оскаржуваним Рішенням Одеської міської ради № 1106-VI від 08 липня 2011 року (т.1 а.с.47-48) Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання товариству з обмеженою відповідальністю ВМВв оренду земельної ділянки, площею 0,0947 га, за адресою: м. Одеса, Миколаївська дорога, 170-а, для завершення будівництва та подальшої експлуатації торговельного центру: затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

08 лютого 2012 року між Територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради (орендодавцем) та ТОВ «ВМВ» (орендарем) укладено договір оренди землі (т.3 а.с.37-44).

Пунктом п. 1.1 вищевказаного договору визначено, що орендодавець на підставі Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV від 06.20.1998 року та рішення Одеської міської ради № 1106-VI від 08.07.2011 року, надає, а орендар приймає у строкове, платне користування земельну ділянку площею 0, 0947 га, що знаходиться за адресою: місто Одеса, Миколаївська дорога, 170-А (сто сімдесят - «А»), кадастровий номер :28:001:0005, для завершення будівництва та подальшої експлуатації торговельного центру, згідно з планом земельної ділянки, який є невідємною частиною договору.

На виконання Рішення Одеської міської ради № 1106-VI від 08.07.2011 року та на підставі акту визначення меж земельної ділянки в натурі (т.3 а.с.42), орендодавець передав, а орендар прийняв у довгострокову оренду терміном на 15 (пятнадцять) років, з дати прийняття Рішення Одеської міської ради № 1106-VI від 08.07.2011 року, земельну ділянку, площею 0, 0947 га, що знаходиться за адресою: місто Одеса, Миколаївська дорога, 170-А (сто сімдесят - «А») для завершення будівництва та подальшої експлуатації торговельного центру.

З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речовогопраіа (т.3 а.с.83) судом встановлено, що 10 березня 2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про державну реєстрацію за ТОВ «ВМВ» іншого речового права оренди земельної ділянки, площею 0, 947 кв.м., розміщеної за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Миколаївська дорога, 170-а, відповідно до укладеного між Територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради (орендодавцем) та TOB «ВМВ» (орендарем) договору оренди землі від 08 лютого 2012 року.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладене у постанові від 17.02.2015 року у справі №21-55а14 у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право. Такого ж висновку Верховний Суд України дійшов у постановах від 29.03.2016 у справі №21-5430а15, від 24.02.2015 у справі №21-34а15, від 16.12.2014 року у справі №21-544а14.

Крім цього, Верховний Суд України в постанові від 16.12.2014 року у справі № 21-544а14 висловив правову позицію з розгляду подібних спорів, а саме: спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно-правовий характер, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу, зокрема, господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

При цьому відповідно до п.п. 6, 7 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 року № 3 при вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Згідно п.1 ч.1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Із врахуванням викладеного, керуючись зазначеними вище приписами норм діючого законодавства, враховуючи позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 17.02.2015 року у справі №21-55а14, суд вважає, що клопотання представника відповідача підлягає задоволенню, а провадження у справі за адміністративним позовом прокуратури Одеської області до Одеської міської ради, третя особа: ТОВ ВМВ про визнання протиправним та скасування рішення Одеської міської ради № 1106-VI від 08.07.2011 року Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання товариству з обмеженою відповідальністю ВМВв оренду земельної ділянки, площею 0,0947 га, за адресою: м. Одеса, Миколаївська дорога, 170-а, для завершення будівництва та подальшої експлуатації торговельного центру необхідно закрити.

Керуючись ст. ст. 133, 157, 160, 165 КАС України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача задовольнити.

Закрити провадження у справі за адміністративним позовом прокуратури Одеської області до Одеської міської ради, третя особа: ТОВ ВМВ про визнання протиправним та скасування рішення Одеської міської ради № 1106-VI від 08.07.2011 року Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання товариству з обмеженою відповідальністю ВМВв оренду земельної ділянки, площею 0,0947 га, за адресою: м. Одеса, Миколаївська дорога, 170-а, для завершення будівництва та подальшої експлуатації торговельного центру.

Повторне звернення з цією позовної заявою не допускається.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання в п'ятиденний строк з дня оголошення та (або) отримання копії ухвали апеляційної скарги

Повний текст ухвали складено та підписано суддею 18.04.2017 року.

Суддя О.А.Вовченко

.