Справа № 815/420/17
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

12 квітня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/420/17

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г. П.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Запорожана Д.В., Романішина В.Л.,

при секретарі - Ханділян Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса апеляційну скаргу виробничого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Баварія" на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом виробничого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Баварія" до державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області Марущак Юлії Валеріївни, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправними дій з проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ВК "Житлово-будівельний кооператив "Баварія" звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області Марущак Юлії Валеріївни з проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна - незавершеного будівництва, 70% готовності за адресою: АДРЕСА_1; скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 31704646 від 04.10.2016 року.

10.03.2017 р. від третьої особи ОСОБА_2 надійшло клопотання про закриття провадження по справі, в якому останній просив закрити провадження по справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України, в зв'язку з тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2017 року провадження у справі було закрите.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що ухвала суду про закриття провадження у справі є незаконною, оскільки остання винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження всіх істотних обставин справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи питання, суд першої інстанції виходив із того, що у даній справі спір стосується не лише правомірності дій та рішення відповідача по реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва, а й безпосередньо самого права власності на об'єкт нерухомого майна.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції помилковими з огляду на наступне.

В ході судового розгляду встановлено, що 04.10.2016р. державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області Марущак Юлією Валеріївною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 31704646, (номер запису про право власності 16726379) на об'єкт нерухомого майна: незавершене будівництво, 70 % готовності, об'єкт житлової нерухомості, за адресою: АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що державну реєстрацію права власності на вищевказаний об'єкт нерухомого майна здійснено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015р., визначено перелік документів, що подаються для державної реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва, зокрема: документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об'єктом (крім випадку, коли речове право на земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт; технічний паспорт на об'єкт незавершеного будівництва.

При цьому позивач стверджував, що на даний час забудовником багатоквартирного будинку, який фактично розташований на земельних ділянках по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 є виробничий кооператив "Житлово-будівельний кооператив Баварія". Водночас, реєстрацію здійснено без наявності у заявника документів (зареєстрованого права власності тощо) на іншу земельну ділянку (по вул. Портовській, № 2), на якій розташована друга частина будинку, та документа, що підтверджує право на виконання будівельних робіт, виданого ОСОБА_2, технічного паспорта на будинок.

При цьому позивач в своєму адміністративному позові не ставив питання щодо наявності спору про право, зокрема, про право на конкретну земельну ділянку, збудовану будівлю на земельній ділянці, право власності на яку (будівлю, нерухоме майно) може бути визнане судом, якщо це не порушуватиме прав інших осіб. Позивач не акцентував увагу в адміністративному позові безпосередньо на право власності на об'єкт нерухомого майна, що потребує встановлення судом обставин правомірності його набуття.

Водночас, в світлі висновку, викладеному у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України", суд зобов'язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника, а виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення "Бендерський проти України", відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Вказані вимоги зобов'язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з'ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з'ясування об'єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника податків негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.

Разом з тим, наведених вимог суд першої інстанції не дотримався.

Відповідно до частини 1 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

У пункті 1 частини 1 статті 3 КАС України справу адміністративної юрисдикції визначено як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт владних повноважень згідно з пунктом 7 частини першої вищезгаданої статті КАС України - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За змістом частини 2 статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом пункту 3 частини першої статті 163 КАС України у мотивувальній частині зазначаються обставини, встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду, від 20.05.2013, № 7 "Про судове рішення в адміністративній справ "Про судове рішення в адміністративній справі" мотивувальна частина кожного рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права і у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права й обов'язки сторін у спірних правовідносинах, на відповідні статті КАС України та інші норми процесуального права, керуючись якими суд встановив обставини справи, права й обов'язки сторін.

У мотивувальній частині рішення можуть також використовуватися посилання на рішення Конституційного Суду України, відповідні рішення Верховного Суду України (стаття 2442 КАС України), а також посилання на рішення Європейського суду з прав людини згідно із Законом України від 23 лютого 2006 N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Так, суд першої інстанції, надаючи правову оцінку позовній вимозі про визнання протиправними дій з проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, скасування рішення посилався на постанову Верховного Суду України від 24 січня 2017 року № 21-1559а16.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

При цьому, як зазначив Верховний суду України у постанові від 20.01.2015 року у справі № 21-614а14, номер судового рішення в ЄДРСРУ 42576427 подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб'єктного складу учасників відносин, об'єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

Зі змісту постанови Верховного суду України від 24 січня 2017 року вбачається, що в цьому випадку оспореним реєстраційним діям передував невирішений спір між його учасниками про право цивільне.

Натомість у вказаному адміністративному позові в матеріалах справи відсутні будь-які свідчення, які б підтверджували передування невирішеного спору між його учасниками про право цивільне.

При цьому апеляційний суд враховує позицію Верховного суду України, яка висловлена у постанові від 11.02.2014 року, справа № 21-449а13, номер судового рішення в ЄДРСРУ 37908412 відповідно до якої Державна реєстрація договору (правочину) є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору.

Своє волевиявлення на укладення договору учасник (сторона) правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про передчасність висновку суду першої інстанції з того приводу, що у даній справі спір стосується безпосередньо самого права власності на об'єкт нерухомого майна.

Європейський суд з прав людини у справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" (Заява N 20347/03)12 березня 2009 року (остаточне рішення від 12/06/2009) даючи тлумачення ст.6 параграф 1 Європейської конвенції з прав людини зазначив, що доступ до суду включає не лише можливість подати заяву до суду. Йому кореспондує обов'язок суду розглянути справу по суті з винесенням остаточного рішення по справі, яке підлягає обов'язковому виконанню.

Таким чином, закриття провадження у вищенаведеній справі судом першої інстанції є помилковим.

Водночас колегія суддів відхиляє вимоги податкового органу щодо задоволення подання, оскільки у суду апеляційної інстанції відсутнє вказане повноваження, у зв'язку з тим, що суд першої інстанції не розглянув дану справу по суті.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 КАС України, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.3 ч.1 ст. 199; п.4 ч.1 ст. 202; п.3 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів , -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу виробничого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Баварія" задовольнити, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2017 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Дата складення у повному обсязі і підписання рішення суду - 18 квітня 2017 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: Д.В. Запорожан

Суддя: В.Л. Романішин