Справа № 820/6628/16
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 р.Справа № 820/6628/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Старостіна В.В. , Рєзнікової С.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2017р. по справі № 820/6628/16

за позовом ОСОБА_1

до Харківського міського центру зайнятості, третя особа Державна служба зайнятості України

про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківського міського центру зайнятості (далі - відповідач), третя особа - Державна служба зайнятості України, в якому просив суд: визнати дії Харківського міського центру зайнятості у внесені в акт від 29.06.2016 "неправдивих відомостей, що: "на прийомі безробітний ОСОБА_1 веде себе зухвало..." незаконними; зобов'язати Харківський міський центр зайнятості письмово спростувати неправдиві відомості, що: "На прийомі безробітний ОСОБА_1 веде себе зухвало...", внесеними відповідачем в акт від 29.06.2016; визнати дії Харківського міського центру зайнятості у внесені в акт від 29.06.2016 неправдивих відомостей, що він не знає чого хоче в дійсності і ким працювати він не знає незаконними.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2017 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2017 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також на доводи та обставини, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача надав до суду апеляційної інстанції письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість та об'єктивність рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1, має диплом спеціаліста ХНУ ім. В.Н. Каразіна зі спеціальності "Соціологія" та здобув кваліфікацію соціолога, викладача соціологічних дисциплін, а також диплом бакалавра ХНУВС за напрямом підготовки "Право".

ОСОБА_1 зареєстрований Харківським міським центром зайнятості як такий, що шукає роботу та відповідно до наказу від 25.11.2014 № НТ 141125 йому поновлено статус безробітного.

Відповідно до довідки КЗОЗ Харківська міська поліклініка № 20 від 30.01.2015 № 256 вбачається, що за висновком ВКК по роду хвороби ОСОБА_1, останньому не рекомендується праця, пов'язана з підійманням вантажу більш ніж 5 кг, тривалим прибуванням на ногах, переохолодженням, психоемоційним навантаженням.

Судом встановлено, що під час прийому ОСОБА_1 29.06.2016 провідним фахівцем Харківського міського центру зайнятості було опрацьовано актуальні вакансії у місті Харкові. Вакансії за професією "соціолог", "викладач соціологічних дисциплін" були відсутні, проте при відвідуванні центру зайнятості ОСОБА_1 зацікавився вакансією на посаду "столяр" на підприємстві Регіональна філія "Південна залізниця" ПАТ "Українська залізниця".

Фахівцем центру зайнятості було здійснено телефонний дзвінок до роботодавця, проте останній не відповів. Позивачу було видано направлення на працевлаштування до Регіональної філії "Південна залізниця" ПАТ "Українська залізниця", проте позивач відмовився від підпису про отримання в додатку до ПК №1.

У зв'язку з зазначеними обставинами, фахівцями з питань зайнятості Харківського міського центру зайнятості складено акт від 29.06.2016. Також, у вказаному акті вказано, що ОСОБА_1 на прийомі поводив себе зухвало, чого він хоче в дійсності і ким працювати не знає.

Позивач, не погодившись із вказаними діями відповідача, звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії фахівців Харківського міського центру зайнятості, що полягали у внесені в акт від 29.06.2016 відповідних відомостей не породжують правових наслідків для позивача і є правомірними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України "Про зайнятість населення" визначено, що безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування; безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи; зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи; вакансія - вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа; працевлаштування - комплекс правових, економічних та організаційних заходів, спрямованих на забезпечення реалізації права особи на працю.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про зайнятість населення", кожен має право на професійну орієнтацію, яке забезпечується шляхом надання комплексу профорієнтаційних послуг з вибору або зміни професії, виду діяльності та інших профорієнтаційних послуг.

Статтею 33 Закону України "Про зайнятість населення" визначено, що професійна орієнтація осіб, які звернулися до територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, здійснюється шляхом: 1) професійного інформування, що полягає у наданні відомостей про трудову діяльність та її роль у професійному самовизначенні особи, інформації про стан ринку праці, зміст та перспективи розвитку сучасних професій і вимоги до особи, форми та умови оволодіння професіями, можливості професійно-кваліфікаційного і кар'єрного зростання, що сприятиме формуванню професійних інтересів, намірів та мотивації особи щодо обрання або зміни виду трудової діяльності, професії, кваліфікації, роботи; 2) професійного консультування, спрямованого на оптимізацію професійного самовизначення особи на основі виявлення її індивідуально-психологічних характеристик, особливостей життєвих ситуацій, професійних інтересів, нахилів, стану здоров'я та з урахуванням потреби ринку праці;3) проведення професійного відбору, що полягає у встановленні відповідності особи вимогам, які визначені для конкретних видів професійної діяльності та посад. Порядок надання послуг з професійної орієнтації осіб затверджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері соціальної політики.

Статус безробітного надається особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (ч. 2 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення").

Згідно ч. 2 ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення", зареєстровані безробітні зобов'язані: самостійно або за сприяння територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, здійснювати активний пошук роботи, який полягає у вжитті цілеспрямованих заходів до працевлаштування, зокрема взяття участі у конкурсних доборах роботодавців; відвідувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в якому він зареєстрований як безробітний у визначений і погоджений з ним час, але не рідше ніж один раз на тридцять календарних днів; дотримуватися письмових індивідуальних рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню, зокрема брати участь у заходах, пов'язаних із сприянням забезпеченню зайнятості населення; інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону.

Відповідно до п.3 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу під час проведення реєстрації працівник центру зайнятості заповнює в Єдиній інформаційно-аналітичній системі державної служби зайнятості персональну картку, в якій зазначаються персональні дані безробітного (прізвище, ім'я та по батькові, зареєстроване місце проживання чи перебування, число, місяць та рік народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відповідну відмітку в паспорті), відомості про останнє місце роботи або вид діяльності згідно із частиною першою статті 4 Закону України "Про зайнятість населення", підстава для припинення трудових відносин відповідно до запису в трудовій книжці або іншого виду діяльності, що підтверджено документально. Форма персональної картки та додатки до неї затверджуються Мінсоцполітики.

Обробка персональних даних безробітних здійснюється центром зайнятості відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів справи, під час прийому ОСОБА_1 29.06.2016 провідним фахівцем Харківського міського центру зайнятості було опрацьовано актуальні вакансії у місті Харкові. Вакансії за професією "соціолог", "викладач соціологічних дисциплін" були відсутні, проте при відвідуванні центру зайнятості ОСОБА_1 зацікавився вакансією на посаду "столяр" на підприємстві Регіональна філія "Південна залізниця" ПАТ "Українська залізниця".

Фахівцем центру зайнятості було здійснено телефонний дзвінок до роботодавця, проте останній не відповів.

ОСОБА_1 було видано направлення на працевлаштування до Регіональної філії "Південна залізниця" ПАТ "Українська залізниця", проте позивач відмовився від підпису про отримання в додатку до ПК №1.

У зв'язку з зазначеними обставинами, фахівцями з питань зайнятості Харківського міського центру зайнятості складено акт від 29.06.2016.

Також, у вказаному акті вказано, що ОСОБА_1 на прийомі поводив себе зухвало, чого він хоче в дійсності і ким працювати не знає.

Згідно з абз.2, 3 п.6 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу у разі відмови безробітного поставити підпис у додатку до персональної картки робиться відповідна позначка.

Як зазначено у абз. 2 п.5 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, у разі наявності пропозиції підходящої роботи у день подання заяви про надання статусу безробітного особі за попереднім узгодженням з роботодавцем видається направлення на працевлаштування за формою, затвердженою Мінсоцполітики. Особа зобов'язана подати протягом семи календарних днів з дня отримання такого направлення центру зайнятості письмову відповідь роботодавця про працевлаштування або відмову у працевлаштуванні.

Відповідно п. 1.4 розділу 1 Рекомендацій щодо обслуговування населення та роботодавців фахівцями служби зайнятості, затвердженого директором Державного центру зайнятості 18.08.2014р., у випадку підбору підходящої роботи провідний фахівець центру зайнятості з'ясовує у представника роботодавця (в телефонному режимі), чи є підібрана вакансія актуальною, та узгоджує з представником роботодавця можливість співбесіди з клієнтом. У разі згоди представника роботодавця на співбесіду з претендентом на вакансію, заповнює та видає направлення на працевлаштування за затвердженою формою.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 17.08.2015 № 848, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 04.09.2015 № 1065/27510, затверджено форму Персональної картки та додатків до неї, а також направлення на працевлаштування.

Зазначеним наказом передбачено, що у Додатку 1 до персональної картки "Відвідування центру зайнятості, надані послуги, рекомендації щодо сприяння працевлаштуванню" зазначаються наступні відомості: заплановані дата і час відвідування, підпис особи; фактичні дата і час відвідування, підпис особи; номер талона; нез'явлення особи; назва послуги; результат наданої послуги (назва) та запропоновані заходи; рекомендації (зміст); дата виконання рекомендацій; прізвище та підпис спеціаліста центру зайнятості; підпис особи та дата.

Згідно п.4.8 Методичних рекомендацій щодо застосування ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 року №55, акт - це документ, який засвідчує якийсь факт або подію; його складають у присутності свідків або на підставі обстеження.

Зазначений акт з фіксуванням виключно подій, які відбулися під час прийому ОСОБА_1 29.06.2016 року був залучений до особової справи безробітного, що на думку позивача образило його честь та гідність.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 N 1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи (далі Постанова № 1), Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34).

Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Зокрема, у Постанові № 1, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності; з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих,яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Пунктом 5,6,11 Постанови № 1 визначено, що відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, зокрема при підписанні характеристики тощо, є юридична особа, в якій вона працює. Враховуючи, що розгляд справи може вплинути на права та обов'язки цієї особи, остання може бути залучена до участі у справі в порядку, передбаченому статтею 53 КАСУ.

У разі поширення такої інформації посадовою чи службовою особою для визначення належного відповідача судам необхідно з'ясовувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи і не при виконанні посадових (службових) обов'язків, то належним відповідачем є саме вона.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням або оприлюдненням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової

інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Проте необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням або оприлюдненням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Але, у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

При прийнятті рішення про визнання оприлюдненої інформації недостовірною, слід визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

З огляду на положення статті 32 Конституції України, слід розрізняти справи про захист гідності, честі чи ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації (права на відповідь) від справ про захист інших особистих немайнових прав, зокрема, перелічених у статті 270, порушених у зв'язку з поширенням про особу інформації, недоторканість якої спеціально охороняється Конституцією та законами України і поширення якої може завдати моральну шкоду навіть у випадку, якщо ця інформація відповідає дійсності і не порочить гідність, честь чи ділову репутацію.

Тобто, якщо інформація, яка порушує особисті немайнові права особи, є достовірною, вимоги про її спростування не можуть бути задоволені.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Крім того, Наказом Міністерства соціальної політики України від 15.12.2016 № 1543 затверджено Положення про державну службу зайнятості (далі - Положення).

Згідно п. 6 розділу першого Положення, центральний апарат служби, регіональні та базові центри зайнятості є юридичними особами публічного права.

Таким чином, правовідносини, які виникають між особами та службою зайнятості не містять ознак приватного права, а тому не впливають на приватне життя безробітних.

Також, необхідно звернути увагу на те, що вищевказаний акт від 29.06.2016 року був складений відповідачем, в якому відображено поведінку позивача під час прийому у Харківському міському центрі зайнятості, який долучений до особової справи позивача та нікуди не направлявся. У зазначеному акті фахівці центру зайнятості висловили свій погляд на обставини, що відбувалися в кабінеті Харківського міського центру зайнятості, в якому здійснюється прийом громадян усіма фахівцями з питань зайнятості, що є оціночним судженням, а вказана інформація не може вважатися такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Однією з ознак рішень, діянь суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і носять обов'язковий характер, а тому можуть порушувати права, свободи та інтереси відповідної особи.

Водночас вищевказаний акт - це службовий документ, який є носієм доказової інформації про певні події, факти або виявлені порушення. Вказаний акт не є правовим актом індивідуальної дії, оскільки не є актом застосування норм права та не встановлює конкретні приписи, звернені до окремої особи. Такий акт є лише передумовою прийняття суб'єктом владних повноважень правових актів індивідуальної дії та встановлює факти, які самі по собі не є актом застосування норм права та не встановлюють конкретні приписи до позивача.

Також, слід зазначити, що акт, складений фахівцями Харківського міського центру зайнятості 29.06.2016 не є остаточним документом, що зобов'язує до вчинення будь-яких дій, оскільки не несе обов'язкового характеру для позивача, не встановлює, припиняє або змінює правовідносини, права та обов'язки осіб та не породжує правових наслідків.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії відповідача, пов'язані зі складанням самого акту це технічні дії, направлені на складання службового документа та відображення в ньому фактичних даних і такі дії окремо не можуть порушувати права позивача у сфері публічно-правових відносин, а тому, суд дійшов до правомірного висновку, що дії фахівців Харківського міського центру зайнятості, що полягали у внесені в акт від 29.06.2016 відповідних відомостей не породжують правових наслідків для позивача і є правомірними.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2017р. по справі № 820/6628/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бегунц А.О.
Судді(підпис) (підпис) Старостін В.В. Рєзнікова С.С.