Справа № 826/10108/16
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2017-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 квітня 2017 року № 826/10108/16

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі колегії суддів під головуванням судді Добрянської Я.І., суддів Кузьменка В.А., Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Міністерства внутрішніх справ України

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Міністерства внутрішніх справ, в якому просить:

1. Визнати відмову МВС України у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду війни 3 групи незаконною.

2. Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України здійснити ОСОБА_1 нарахування одноразової грошової допомоги у розмірі, чинному на день звернення до суду, 150-кратного прожиткового мінімуму як інваліду війни 3 групи, настання інвалідності спричинене захистом Батьківщини, провести її негайну виплату, відшкодувавши йому судові витрати повністю.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю відмови відповідача у нарахуванні одноразової грошової допомоги як інваліду 3 групи, спричинене захистом Батьківщини.

В судове засідання сторони не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження. Відповідач не повідомив про причини неявки в судове засідання, заперечень до суду не надав.

Зважаючи на неявку в судове засідання представників сторін, фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснювалося, а подальший розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку письмового провадження відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення позивача та присутніх представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є інвалідом війни 3 групи інвалідності, настання якої спричинене захистом Батьківщини згідно із довідкою МОЗ України до акту огляду медико-соціальною експертною комісією АВ № 0198276 від 26.01.2016 р. Інвалідність призначена довічно через захворювання, пов`язані із захистом Батьківщини під час служби в органах внутрішніх справ і виконання бойових та спеціальних завдань в зоні проведення АТО на посадах начальника штабу та т.в.о. командира добровольчого батальйону міліції спецпризначення «Золоті ворота» ГУ МВС України в м.Києві в період з 19.08.2014 р. по 06.11.2015 р. Внаслідок отриманих хвороб позивач став непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатний у воєнний час, що підтверджується постановою ВЛК ГУ МВС України в м.Києві від 17.11.2015 р. № 73/15.

Отже, позивач набув права на пільги інвалідам війни, передбачені ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно з ч. 7 якої особам, зазначеним у пунктах 11-14 ч. 2 ст. 7 цього Закону, серед яких є працівники МВС, за рахунок коштів державного бюджету призначаються і виплачуються одноразова грошова допомога у зв`язку із встановленням інвалідності у розмірі, визначеному пп. «б» п. 1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», а саме: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності 3 групи.

Позивач звернувся із відповідною заявою до Міністра МВС України від 28.01.2016 р. щодо отримання одноразової грошової допомоги, на яку отримав відмову від 29.02.2016 р. за № 15/2-с-170 з посиланням на невизнання МВС України настання причин інвалідності від захворювання, внаслідок захисту Батьківщини і, що таке формулювання не підпадає під виплату вказаної допомоги.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення, формування в суспільстві шанобливого ставлення до них регламентовано Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року N 3551-XII (надалі Закон N 3551-XII), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до п.1 абз. 2 ст. 7 названого Закону до інвалідів війни належать інваліди з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Пунктом 12 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою КМ України від 12.05.1994 р. № 302, зокрема зазначено, що посвідчення інвалідам видаються органами праці та соціального захисту населення на підставі довідки медично-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності.

Визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм та каліцтва у військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на збори, і колишніх військовослужбовців здійснюється згідно із наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 р. N 402, яким затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (надалі Положення № 402) та покладено на військово-лікарські експертизи.

Згідно із п. 21.5 Положення N 402 постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях:

а) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), а також при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань.

б) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане (крім випадків протиправного діяння), у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби в частинах, які не входили до складу діючої армії.

При ураженнях, зумовлених дією ДІВ, КРП, джерел ЕМП, ЛВ, мікроорганізмів I - II груп патогенності, а також токсичних речовин, які виникають у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби, приймається постанова - "Травма (зазначити фактор), ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби".

Як вбачається з матеріалів справи, згідно із довідкою МСЕК серії АВ 0198276 від 26.01.2016 р., позивач має 3 групу інвалідності, яка встановлена довічно із формулювання причини інвалідності - захворювання пов`язане із захистом Батьківщини.

Згідно постанови ВЛК ГУ МВС України в м.Києві на час звільнення зі служби 06.11.2015 р. за медичними документами позивач має інвалідність «ТАК, пов`язану із захистом Батьківщини» та «ТАК, пов`язане із проходженням служби в ОВС».

Внаслідок цього, на переконання суду, слід вважати, що позивач є інвалідом третьої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ в зоні проведення АТО і на нього розповсюджуються вимоги Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року N 2011-XII (надалі Закон N 2011-XII).

Відповідно до ст. 12 названого Закону військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до пп. 2 п. 1 ст. 3 Закону N 2011-XII військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Виходячи із наведеного вище, суд приходить до висновку, що відмова Міністерства внутрішніх справ України у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду війни 3 групи є протиправною.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 р. N 850 (надалі Порядок N 850).

Відповідно до пп. 2 п. 3 вказаного Порядку грошова допомога призначається і виплачується у разі: установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Вказані положення кореспондують із пп. 1 п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. N 975 (надалі Порядок N 975).

Відповідно до п. 3 названого Порядку у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Так, з висновків ВЛК ГУ МВС України у м.Києві вбачається, що обидві причини захворювання позивача нерозривно пов`язані між собою, тому зазначення в акті МСЕК про зв`язок захворювання позивача із захистом Батьківщини при виконанні обов`язків військової служби не може бути перешкодою для виплати йому одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 850 та Порядку N 975.

Аналіз наведених норм права, фактичних обставин справи та наявних у матеріалах справи доказів свідчить про те, що право на отримання одноразової грошової допомоги виникло на дату, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, тобто 26.01.2016 р.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання Міністерство внутрішніх справ України здійснити ОСОБА_1 нарахування одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, який був встановлений на 2016 рік, як інваліду війни 3 групи, причина інвалідності «захворювання пов`язане із захистом Батьківщини».

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин саме від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Отже, враховуючи наведене, а також виходячи із наявних у справі наданих сторонами доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення даного позову.

Суд також зауважує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Так, у рішенні від 10.02.2010 р. у справі Серявін та інші проти України Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Водночас у рішенні від 27.09.2010 р. по справі Гірвісаарі проти Фінляндії зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено правомірність його дій. В той же час, позивачем доведено обставини в обґрунтування заявлених вимог, а тому останні підлягають задоволенню.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», а в матеріалах справи відсутні докази сплати судового збору, відповідно останній не підлягає відшкодуванню.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати відмову Міністерства внутрішніх справ України у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду війни 3 групи протиправною.

3. Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України здійснити ОСОБА_1 нарахування одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, який був встановлений на 2016 рік, як інваліду війни 3 групи, причина інвалідності «захворювання пов`язане із захистом Батьківщини».

Строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили встановлені у статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий суддя Я.І. Добрянська

Судді: В.А. Кузьменко

А.Б. Федорчук