Справа № 640/1432/17
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 р.Справа № 640/1432/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Лях О.П.

Суддів: Яковенка М.М. , Старосуда М.І.

при секретарі судового засідання Цибуковській А.П.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Харкова на постанову Київського районного суду м.Харкова від 22.02.2017р. по справі № 640/1432/17 за позовом ОСОБА_1 до Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання неправомірним рішення про відмову в призначенні пенсії та зобовязання здійснити призначення пенсії за вислугу років,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Київського районного суду м.Харкова з позовом до Київського обєднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова (правонаступник Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м.Харкова) (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови йому в призначенні пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру»;

- скасувати рішення відповідача від 05.01.2017 року №1 про відмову позивачу в призначенні пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру»;

- зобовязати відповідача призначити та виплачувати йому пенсію за вислугу років з 12.08.2016 року з розрахунку 90% від середнього розміру щомісячної заробітної плати без обмеження її максимального розміру відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру»;

- стягнути судові витрати у розмірі 640,00 грн. (а.с.3-10).

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 22.02.2017р. по справі № 640/1432/17 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено: (а.с.53-57)

Не погодившись із судовим рішенням, Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповне зясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Київського районного суду м. Харкова від 22.02.2017р. по справі № 640/1432/17 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі (а.с.60-61).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що вищевказана постанова суду першої інстанції незаконна та необґрунтована, адже суперечить Прикінцевим положенням Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, згідно з якими з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до Закону України "Про державну службу", «Про прокуратуру», "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, з 09.06.1995 року по теперішній час позивач працює в органах прокуратури, що підтверджується копією його трудової книжки БТ-ІІ № 1695260 ( а.с.14-19).

12.08.2016 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Харкова з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років, як працівнику прокуратури. Рішенням від 21.08.2016 року №297 йому відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру».

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 01.11.2016 року, вказаний адміністративний позов задоволено частково, а саме, визнано дії відповідача неправомірними, скасоване вказане рішення, та зобовязано відповідача повторно розглянути заяву позивача щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру». Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року апеляційну скаргу повернуто відповідачу.

На виконання постанови Київського районного суду м. Харкова від 01.11.2016 року Управлінням Пенсійного фонду України у Київському районі м. Харкова заяву ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України « Про прокуратуру» розглянуто повторно.

Рішенням від 05.01.2017 року №1 Управлінням Пенсійного фонду України у Київському районі м. Харкова відмовлено позивачу в призначенні пенсії за вислугою років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру», адже відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII у позивача відсутнє право на пенсію (а.с.28).

ОСОБА_3 рішення відповідач обґрунтовує посиланням на норми п. 5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", вказуючи, що з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Пунктом 16 розділу III Прикінцеві положення цього Закону зобов'язано Кабінет Міністрів України у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом, тобто до кінця січня 2015 року, забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону.

Враховуючи, що Кабінетом Міністрів України не вжито заходів по реалізації вищенаведеної норми, відповідачем зроблений висновок, згідно з яким з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених Закону України "Про прокуратуру", не призначаються.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність відповідного нормативно-правового акту Кабінету Міністрів України, який би регулював умови та порядок перерахунку пенсій, на що посилається відповідач в своїх запереченнях, не може бути підставою для відмови в призначенні особі пенсії.

Таким чином, суд першої інстанції приходить до висновку, що зміст та обсяг досягнутих ним соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, отже позивач має достатній стаж для призначення пенсії за вислугу років та додаткові гарантії соціального захисту з боку держави як працівник прокуратури з розрахунку 90% від середнього розміру щомісячної заробітної плати без обмеження її максимального розміру відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

На час звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років є чинним ОСОБА_3 України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 р. № 1697-VII (далі - ОСОБА_3 № 1697-VII), який набрав чинності 15.07.2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.86 Закону № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Як встановлено частиною 6 статті 86 Закону № 1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема, час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Наведеній нормі ст.86 Закону № 1697-VII кореспондують положення ч.6 ст.50-1 Закону № 1789-ХІІ (чинного на час проходження позивачем служби в органах прокуратури), відповідно до яких до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.14-20), на момент подання заяви стаж позивача для призначення пенсії за вислугу років складає 22 рік 06 місяців 19 днів, з яких : робота в органах прокуратури становить 21 років 02 місяця 03 дні, навчання у вищому юридичному навчальному закладі - 01 рік 06 місяця 15 днів (половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах), проти чого відповідач не заперечує.

. Таким чином, у позивача наявний спеціальний стаж 22 роки 6 місяців, необхідний для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

При цьому, положення статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ (в останній редакції), на які посилається позивач, кореспондують вищенаведеним нормам ст.86 Закону № 1697-VII, оскільки також встановлюють вислугу 22 роки 6 місяців для осіб, які звернулись за пенсією з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року.

Таким чином, відповідачем не правомірно відмовлено в призначенні пенсії, оскільки у позивача на день звернення є в наявності необхідний стаж для призначення пенсії за вислугу років як відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції закону станом на час звернення із заявою про призначення пенсії), так і відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (від 05.11.1991 р. № 1789-XII в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 р. № 3668-VI).

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта відсутність відповідного нормативно-правового акту Кабінету Міністрів України, який би регулював умови та порядок перерахунку пенсій, з огляду на наступне.

Пунктом 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» визначено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

ОСОБА_3 набув чинності з 01.04.2015 року. Враховуючи, що спеціальний закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року прийнятий не був, з вказаної дати втратили чинність норми України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ, зокрема, щодо права прокурорів і слідчих на пенсійне забезпечення за вислугу років і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

Однак, 15 липня 2015 року набрав законної сили ОСОБА_3 України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, відповідно до частини 1 статті 86 якого прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Оскільки стаття 86 Закону № 1697 набрала законної сили після 1 червня 2015 року, отже станом на зазначену дату (01 червня 2015 року) не діяла, положення Закону № 213 на неї не розповсюджуються. ОСОБА_3 норма іншими законами не скасовувалась, її дія не зупинялась, є чинною як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на теперішній час, у звязку з чим колегія суддів вважає, що з 15 липня 2015 року право прокурорів на пенсійне забезпечення за вислугу років законодавцем було відновлено і з вказаної дати прокурори мають таке право.

Крім того, колегія суддів зазначає наступне.

На момент призначення позивача на роботу в органи прокуратури України (09.06.1995 року) умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначались статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII (надалі - ОСОБА_3 №1789-ХІІ).

Колегія суддів зазначає, що редакція Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХП змінювалася, міняючи при цьому умови виникнення права на пенсію за вислугу років, зокрема наявності необхідного спеціального стажу та розміру пенсії.

Згідно з нормами ч.ч.1-3 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», в редакції від 16.11.1995 року, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 % від суми їхньої місячної заробітної плати, до котрої включається всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 % місячного заробітку.

До 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у ст..56 Закону України «Про прокуратуру» , в тому числі у військовій прокуратурі, стажистам в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково - навчальних закладах Генеральної прокуратури України, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах інших організацій, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, а також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

Згідно із частиною першою статті 50-1 Закону №1789-ХІІ (в редакції від 08.07.2011) прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років 6 місяців.

Колегія суддів зазначає, що право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХП у позивача виникло ще в січні 2014 року, та як пояснив позивач він звертався до Пенсійного фонду про призначення пенсії за вислугу років, проте відповідачем не враховано було до стажу час навчання в вищому учбовому закладі , а тому він змушений був звертатися до суду про поновлення його прав до теперішнього часу.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справах щодо права на пільги, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказує на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення № 5-рп/2002).

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Така правова позиція викладена Верховним судом України в постанові від 10 лютого 2015 року по справі №21-630а14.

В силу ч.2 ст. 161 КАС України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

З огляду на викладене, позивач правомірно звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за вислугою років на підставі cт. 50-1Закону України «Про прокуратуру»в редакції від 12.07.2001 року та, керуючись вимогами ст.22 Конституції України, в розмірі 90 % суми місячного заробітку.

За приписами ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі зясованих та встановлених обставин справи, які підтверджуються доказами, та ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Також, колегія суддів вважає також за доцільне замінити відповідача по справі Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м.Харкова на його правонаступника Київське обєднане управління Пенсійного фонду України м.Харкова.

Положеннями частини 1 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником.Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язковими для особи, яку він замінив.

Керуючись ст.ст.55, 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Замінити відповідача по справі по справі Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м.Харкова на його правонаступника Київське обєднане управління Пенсійного фонду України м.Харкова.

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Харкова від 22.02.2017р. по справі № 640/1432/17 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 21 квітня 2017 року.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6