Справа № 820/1496/16
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року м. Київ К/800/23013/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Олексієнка М.М. (доповідач), Рецебуринського Ю.Й., Штульман І.В.,

здійснивши в касаційному порядку попередній розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Національної поліції України (далі - Нацполіція), Центральної атестаційної комісії № 2 Національної поліції України (далі - Атестаційна комісія) про визнання протиправними дії, скасування рішень за касаційною скаргою представника Нацполіції на судові рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 травня 2016 року, Харківського апеляційного адміністративного суду від 4 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправними:

рішення Нацполіції в частині включення його до списку поліцейських, які підлягали атестуванню, складений на виконання наказу начальника Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 26 лютого 2016 року за № 58 «Про організацію проведення тестування керівного складу»;

дії Нацполіції щодо проведення атестації відносно нього;

скасувати висновок Атестаційної комісії від 1 березня 2016 року, зазначений в розділі IV «Результати атестування (висновок атестаційної комісії)», згідно якого він не відповідає займаній посаді та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Посилався на відсутність підстав до проведення атестування та необґрунтованість і незаконність висновку Атестаційної комісії.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10 травня 2016 року, залишеною без змін Харківським апеляційним адміністративним судом від 4 серпня 2016 року, позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення (висновок) Атестаційної комісії від 1 березня 2016 року, зазначений у розділі ІV, проте що ОСОБА_4 не відповідає займаній посаді та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність. В решті в задоволенні позову відмовлено. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідачем не надано доказів, які б свідчили про службову невідповідність ОСОБА_4

У касаційній скарзі представник відповідач, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами, просить попередні судові рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати і ухвалити нове про відмову в позові. Вказує на те, що Законом України «Про Національну поліцію» чітко врегульовано право призначати атестування поліцейських, які згідно установленого порядку призначаються на посади за відповідними наказами. Підстави для проведення атестації та мета проведення атестування перебувають у системному зв'язку, відтак не можуть розглядатись окремо. При цьому позивач сам прийняв рішення про проходження атестування. Надаючи оцінку рішенню (висновку) атестаційної комісії суди фактично втрутились в реалізацію повноважень колегіального органу, ухваливши нове рішення про відповідність кандидатури позивача займаній посаді, що суперечить постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 8 та ряду рішень Європейського суду з прав людини. Атестаційна комісія не зобов'язана в протоколі зазначити мотиви прийнятого рішення, даний обов'язок покладений на апеляційну атестаційну комісію.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з наступних підстав.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначається Законом України від 2 липня 2015 року № 580-VІІІ «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VІІІ).

Відповідно до статті 57 цього Закону атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Атестування поліцейських проводиться:

1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу;

2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність;

3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками.

Рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами.

Порядок проведення атестування поліцейських затверджується Міністром внутрішніх справ України.

На виконання положень вказаного Закону, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 листопада 2015 року № 1465 затверджено Інструкцію про порядок проведення атестування поліцейських (далі - Інструкція), яка визначає порядок атестування поліцейських з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Як зазначено у пунктах 16, 17, 18, 20, 21 цього нормативного акту, атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії:

1) повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій);

2) показники службової діяльності;

3) рівень теоретичних знань та професійних якостей;

4) оцінки з професійної і фізичної підготовки;

5) наявність заохочень;

6) наявність дисциплінарних стягнень;

7) результати тестування;

8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Атестаційна комісія проводить розгляд матеріалів за відсутності особи, щодо якої приймається рішення.

Голосування проводиться за відсутності особи, щодо якої приймається рішення, і запрошених осіб.

Рішення атестаційної комісії приймаються більшістю голосів присутніх на засіданні членів атестаційної комісії.

Усі рішення атестаційної комісії оформлюються протоколом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалися, та прийняте рішення.

У протоколі за результатами атестування серед іншого зазначається один із висновків, зазначених у пункті 15 цього розділу.

Згідно фактичних обставин, встановлених судами, підставою для проведення атестування відносно ОСОБА_4 став наказ Голови Національної поліції України від 20 листопада 2015 року № 210 о/с, за яким проведення атестування поліцейських здійснюється з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри при призначенні на вищу посаду, переміщення на нижчу, звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

За результатами атестування Атестаційна комісія прийшла до висновку проте, що позивач займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині визнання незаконним та скасування висновку Атестаційної комісії, викладеного в розділі ІV атестаційного листа від 01.03.2016 р., про невідповідність ОСОБА_4 займаній посаді та необхідності звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, суди попередніх інстанцій виходили з ненадання відповідачем доказів та обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються результати атестування.

Такий висновок відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права. Згідно із частиною другою статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представником відповідача не надано доказів, які б свідчили про невідповідність ОСОБА_4 займаній посаді. Під службовою невідповідністю розуміється невідповідність особи займаній посаді в силу фізичного чи хворобливого стану, неналежної професійної підготовки, порушення порядку і правил несення служби або з інших підстав.

Окрім того, як вірно зазначено судами, у висновку, який є предметом оскарження, протоколі до нього, складеного 01.03.2016 р., не наведені обставини, які б свідчили про службову невідповідність позхивача. У списку осіб, щодо яких центральна атестаційна комісія №2 прийняла рішення, що вони не відповідають займаній посаді і підлягають звільненню зі служби в Національні поліції вказано, що ОСОБА_4 під час проходження співбесіди намагався справити на членів комісії враження відвертості та високих моральних якостей, виявив толерантність до більшості проблем правоохоронної системи, зокрема корупції, виконання та давання неправомірних вказівок. Заперечує наявність таких проблем у підрозділі, в якому проходить службу.

Такі відомості не можуть слугувати підставою до визнання особи такою, що не відповідає займаній посаді.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, висновок судів не спростовують і не дають підстав вважати судові рішення такими, що ухвалені з порушенням норм матеріального чи процесуального права. Виходячи зі змісту пункту 3 частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, суд у наведеній категорії справ має право і зобов'язаний перевірити обґрунтованість оскарженого рішення (висновку) атестаційної комісії. Такий висновок узгоджується з пунктом 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, за правилами якого правом особи на доступ до суду включає такий аспект, як право на розгляд справи судом із "повною юрисдикцією", тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо: повторної (після адміністративного органу) оцінки доказів; встановлення обставин, які були підставою для прийняття оскарженого адміністративного рішення; належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 28 червня 1990 року у справі "Обермейєр проти Австрії" (CASE OF OBERMEIER v. AUSTRIA); п. 155 рішення Європейського суду з прав людини від 4 березня 2014 року у справі "Гранд Стівенс проти Італії" (CASE OF GRANDE STEVENS v. ITALY).

Щодо дискреційних повноважень, то необхідно вказати, що Європейський суд з прав людини виробив позицію, за якою за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об'єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (п. 111 рішення від 31 липня 2008 року у справі "Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки" (CASE OF DRUSTEVN ZLONA PRIA AND OTHERS v. THE CZECH REPUBLIC); п. 157 рішення від 21 липня 2011 року у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (CASE OF SIGMA RADIO TELEVISION LTD. v. CYPRUS); п. 44 рішення від 22 листопада 1995 року у справі "Брайєн проти Об'єднаного Королівства" (CASE OF BRYAN v. THE UNITED KINGDOM); п. 156 - 157, 159 рішення від 21 липня 2011 року у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (CASE OF SIGMA RADIO TELEVISION LTD. v. CYPRUS); п. 4 рішення Європейської комісії з прав людини щодо прийнятності від 8 березня 1994 року у справі "ISKCON та 8 інших проти Об'єднаного Королівства" (ISKCON and 8 Others against the United Kingdom); п. 47 - 56 рішення від 2 грудня 2010 року у справі "Путтер проти Болгарії" (CASE OF PUTTER v. BULGARIA).

Необґрунтованим, а тому таким, що підлягає скасуванню, слід вважати рішення (висновок) атестаційної комісії у разі, коли:

відповідач не надав суду доказів на підтвердження обставин, які у рішенні (висновку) атестаційної комісії вважаються встановленими. Зокрема, не надано відомостей, отриманих під час співбесіди з поліцейським, та відомостей із відкритих джерел, на які атестаційна комісія посилається як на докази низького рівня мотивації поліцейського щодо подальшої роботи, низького професійного рівня/потенціалу поліцейського, незнання ним законодавчої бази;

рішення (висновок) атестаційної комісії не містить висновків щодо обставин, передбачених пунктом 16 розділу IV Інструкції, та факту відповідності поліцейського вимогам, що пред'являються до нього як до особи, яка перебуває на відповідній посаді;

негативна оцінка ділових, професійних, особистих якостей поліцейського, його освітнього та кваліфікаційного рівнів, що надана атестаційною комісією, не узгоджується з доказами про позитивну оцінку щодо цього ж поліцейського. При цьому атестаційною комісією не наведено мотивів неврахування таких доказів;

набрання поліцейським за результатами тестування кількості балів, меншої за мінімально необхідний рівень, чи негативні результати тестування на поліграфі атестаційна комісія оцінювала без зважання на решту доказів;

дані з мережі Інтернет щодо поліцейського були взяті атестаційною комісією до уваги, незважаючи на те, що їх достовірність не встановлена та не підтверджена відповідними доказами та висновками компетентних органів.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника Національної поліції України відхилити, а судові рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 травня 2016 року, Харківського апеляційного адміністративного суду від 4 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

Ю.Й. Рецебуринський

І.В. Штульман