Справа № 243/1478/17
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Мінаєв І.М.
Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року справа №243/1478/17

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача Міронової Г.М., суддів: Сіваченка І.В., Чебанова О.О., секретар судового засідання Куленко О.Д., за участю представника відповідача Удалих І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 16 березня 2017 року у справі № 243/1478/17 за позовом ОСОБА_3 до Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

18 лютого 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просив визнати неправомірною відмову відповідача про перерахунок призначеного йому довічного грошового утримання судді у відставці, зобов'язати Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 14.05.1981 року по 28.04.1983 року, половину строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах з 01.09.1985 року по 30.06.1989 року, роботу на посаді стажера та помічника прокурора з 01.08.1989 року до 30.03.1993 року та зобов'язати відповідача здійснити йому перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з 14.12.2016 року з урахуванням раніше здійснених виплат, стягнути з відповідача понесені судові витрати (а.с. 2-6).

Постановою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 16 березня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано неправомірним та скасовано рішення № 2 від 18.01.2017 року Слов'янського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України Донецької області про відмову ОСОБА_3 в перерахунку пенсії.

Зобов'язано Слов'янське об'єднане Управління Пенсійного Фонду України Донецької області зарахувати ОСОБА_3 до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 14.05.1981 року по 28.04.1983 року, половину строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах з 01.09.1985 року по 30.06.1989 року, роботу на посаді стажера та помічника прокурора з 01.08.1989 року по 30.03.1993 року.

Зобов'язано Слов'янське об'єднане Управління Пенсійного Фонду України Донецької області здійснити ОСОБА_3 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2017 року, з урахуванням раніше здійснених виплат. В решті позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Законом України «Про Вищу раду правосуддя» № 1798-VIII від 21.12.2016 року внесено зміни до п. 34 Прикінцевих положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 1402-VII від 02.06.2016 року про те, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). На момент призначення позивача на посаду судді Будьоннівського районного суду м. Донецька діяв Закон України «Про статус суддів» № 2862-XII від 15.12.1992 року. Відповідно до п. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія на загальних підставах, або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

Згідно п. 6 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року для суддів загальних і арбітражних судів до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується стаж роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі пільги. Тобто, зарахування часу роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників при розрахунку стажу судді для призначення щомісячного довічного грошового утримання не передбачено. Таким чином, у відповідності до п. 34 Прикінцевих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року стаж роботи позивача на посаді судді складає 23 роки 09 місяців 11 днів. Згідно п. 25 Прикінцевих положень цього Закону розмір щомісячного довічного грошового утримання встановлюється у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді та 6 відсотків (за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного утримання збільшується на 2 відсотки заробітку).

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

Позивач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. З огляду на приписи ч. 4 ст. 196 КАС України його неявка не є перешкодою для розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а постанову суду такою, що підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_3 з 14.05.1981 року по 28.04.1983 року проходив строкову військову службу; з 01.09.1985 року по 30.06.1989 року був студентом Харківського юридичного інституту за денною формою навчання; з 01.08.1989 року по 03.03.1993 року - стажист, помічник прокурора Будьонівського району м. Донецька; з 04.03.1993 року по 13.12.2016 року суддя Будьонівського районного суду м. Донецька; суддя, голова Слов'янського міськрайонного суду Донецької області, суддя Апеляційного суду Донецької області, що підтверджується записами у трудовій книжці, військовим квитком, дипломом про вищу юридичну освіту (а. с. 11 - 18).

Наказом в.о. голови Апеляційного суду Донецької області від 02.09.2011 року № 281 ОСОБА_3 збільшено щомісячне грошове утримання у розмірі 90% заробітної плати з 04 вересня 2011 року, а наказом голови Апеляційного суду Донецької області від 08.08.2012 року № 248 ОСОБА_3 встановлена з 19.08.2012 року щомісячна доплата за вислугу років у розмірі 60% посадового окладу як такому, стаж роботи якого становить 25 років (а. с. 7- 8).

На підставі рішення Вищої ради юстиції України № 3119/0/15-16 від 08.12.2016 року наказом голови апеляційного суду Донецької області № 412к від 13.12.2016 року позивача відраховано зі штату апеляційного суду Донецької області 13.12.2016 року у зв'язку із виходом у відставку згідно ст. ст. 29,116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (а.с. 29).

14.12.2016 року позивач звернувся до Слов'янського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Щомісячне грошове утримання судді у відставці позивачу призначено в розмірі 86% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді, що підтверджується протоколом № 6408. Згідно зазначеного протоколу загальний трудовий стаж (повний) складає 35 років 6 місяців 1 день. Для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зарахований лише стаж судді (23 роки 9 місяців 11 днів) (а. с. 9).

11.01.2017 року ОСОБА_4 звернувся до відповідача із заявою № 33 про перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 86% на 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді (а.с. 33, 35).

18.01.2017 року Слов'янським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області прийнято рішення № 2 про відмову в перерахунку пенсії, в якому зазначено, що зарахування часу роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників про розрахунку стажу судді для призначення щомісячного довічного грошового утримання Законом України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року не передбачено. У відповідності до п. 34 Прикінцевих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року стаж роботи позивача на посаді судді складає 23 роки 09 місяців 11 днів. Згідно п. 25 Прикінцевих положень цього Закону розмір щомісячного довічного грошового утримання встановлюється в розмірі 80 відсотків грошового утримання судді та 6 відсотків (за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного утримання збільшується на 2 відсотки заробітку) ( а.с. 10).

Суть спору у справі полягає у розрахунку довічного грошового утримання судді в розмірі 86 відсотків від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді та без урахування проходження строкової військової служби з 14.05.1981 року по 28.04.1983 року, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах з 01.09.1985 року по 30.06.1989 року, роботи на посаді стажера та помічника прокурора з 01.08.1989 року до 30.03.1993 року.

При вирішенні справи колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною 1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Відповідно до ч. 2 ст. 146 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII (в редакції, чинній на час звільнення позивача у відставку) суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

За унормуванням ч. 1 ст. 137 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Згідно п. 25 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Пунктом 11 розділу XIII Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Матеріалами справи підтверджено, що позивача призначено на посаду судді Будьонівського районного суду м. Донецька 04.03.1993 року.

Згідно вимог ст. 43 Закону України від 15.12.1992 № 2862-ХІІ «Про статус суддів», який діяв в період призначення позивача на посаду судді, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Суддя також має право на відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків. Судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" (3723-12). Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Положеннями пп. 3-1 п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» передбачено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, законодавством, яке діяло на день призначення позивача на посаду судді, передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Відтак, до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати половину строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті з 01.09.1985 року по 30.06.1989 року; проходження строкової військової служби з 14.05.1981 року по 28.04.1983 року; період роботи з 01.08.1989 року по 03.03.1993 року стажистом, помічником прокурора Будьонівського району м. Донецька та суддівський стаж 23 роки 9 місяців та 11 днів.

На правильність правових висновків суду вказує і те, що Законом України «Про Вищу раду правосуддя» № 1798-VIII від 21.12.2016 року внесено зміни до п. 34 Прикінцевих положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016 року, яким визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, загальний стаж позивача дає останньому право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% заробітної плати судді, з урахуванням збільшення на два відсотки заробітку за кожний повний рік роботи понад 20 років, що також не було застосовано відповідачем при здійсненні розрахунку.

Крім того, як вже зазначалось раніше, наказом в.о. голови Апеляційного суду Донецької області від 02.09.2011 року № 281 ОСОБА_3 збільшено щомісячне грошове утримання у розмірі 90% заробітної плати з 04 вересня 2011 року.

Колегія суддів звертає увагу, що 22.05.2008 року Конституційний Суд України в рішенні № 10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 визнані неконституційними, зокрема, положення частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, які передбачали зменшення розміру щомісячного грошового утримання судді.

При цьому, Конституційний Суд України визначив порядок виконання рішення, відповідно до якого частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість, застосуванню підлягає частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року № 192-VIII, а саме: «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Вищенаведене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і, таким чином, вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Наведені положення підтверджуються міжнародними стандартами у сфері судочинства.

Так, згідно пункту 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17.11.2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки - «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Таким чином, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003 р.).

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, працюючи суддею Апеляційного суду Донецької області мав законні підстави для зарахування періоду половину строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті з 01.09.1985 року по 30.06.1989 року; проходження строкової військової служби з 14.05.1981 року по 28.04.1983 року; період роботи з 01.08.1989 року по 03.03.1993 року стажистом, помічником прокурора Будьонівського району м. Донецька, що дає право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді і які були у подальшому звужені.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, відмовивши позивачу в перерахунку щомісячного грошового утримання судді з 86% на 90% від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді, не зарахувавши до стажу роботи позивача, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 14.05.1981 року по 28.04.1983 року, половину строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах з 01.09.1985 року по 30.06.1989 року, роботу на посаді стажера та помічника прокурора з 01.08.1989 року по 30.03.1993 року, порушив норми діючого законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у разі виникнення права на підвищення пенсії перерахунок призначеної пенсії здійснюється з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Матеріалами справи підтверджується, що із заявою про перерахунок пенсії позивач звернувся до відповідача 11.01.2017 року, тому право на перерахунок призначеної пенсії у нього виникло з 01.01.2017 року.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

З огляду на вищезазначене та керуючись ст. ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, 206, 211, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області - залишити без задоволення.

Постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 16 березня 2017 року у справі № 243/1478/17 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого адміністративного суду України, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Ухвала у повному обсязі виготовлена 20 квітня 2017 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді І.В. Сіваченко

О.О. Чебанов