Справа № 816/2289/16
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2017-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/2289/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Канигіної Т.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Колодяжного Д.В.,

представника позивача - Хоміч Л.В.,

представника відповідача - Висоти І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом

позивача Державної екологічної інспекції у Полтавській області
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Лорі"
про зобов'язання вчинити певні дії
В С Т А Н О В И В:

12.12.2016 Державна екологічна інспекція у Полтавській області (надалі - Інспекція, позивач) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лорі" (надалі - ТОВ "Лорі", відповідач) про зобов'язання вчинити певні дії, а саме просить: зобов'язати ТОВ "Лорі" допустити Державну екологічну інспекцію у Полтавській області до здійснення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ТОВ "Лорі" не допущено посадових осіб Інспекції до здійснення перевірки.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечувала з мотивів, указаних у письмовому запереченні на адміністративний позов (а.с.31-34). Зазначила, що Інспекція як контролюючий орган не мала права відповідно до вимог пункту 3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII здійснювати перевірки.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що планом заходів державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства Державної екологічної інспекції у Полтавській області на IV квартал 2016 року, затвердженим наказом Державної екологічної інспекції України від 20.09.2016 №129, передбачено здійснення планового заходу стосовно ТОВ "Лорі" (а.с.9-11).

22.09.2016 посадовою особою Інспекції направлено повідомлення телефонограмою про проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, яке прийнято уповноваженою особою відповідача (а.с.12).

08.11.2016 позивачем винесено наказ №238/01-03 "Щодо проведення планового заходу (перевірки) ТОВ "Лорі" (а.с.13) та видано направлення від 08.11.2016 №238/01-01-14 (а.с.14).

30.11.2016 посадовими особами Інспекції складено акт №69-05-09-22 про недопущення останніх до проведення перевірки (а.с.15).

Позивач, не погоджуючись із відмовою у допуску до перевірки, звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Вказана норма кореспондується з положеннями пункту 5 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Пунктом 3 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 № 454/2011, передбачено, що основним завданням Державної екологічної інспекції України (далі - Держекоінспекції України) є, зокрема реалізація державної політики зі здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів; додержанням режиму територій та об'єктів природно-заповідного фонду; за екологічною та радіаційною безпекою (у тому числі у пунктах пропуску через державний кордон і в зоні діяльності митниць призначення та відправлення) під час імпорту, експорту та транзиту вантажів і транспортних засобів; біологічною і генетичною безпекою щодо біологічних об'єктів природного середовища при створенні, дослідженні та практичному використанні генетично модифікованих організмів (ГМО) у відкритій системі; поводженням з відходами (крім поводження з радіоактивними відходами) і небезпечними хімічними речовинами, пестицидами та агрохімікатами.

Відповідно до пункту 6 вказаного Положення Держекоінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема проводити перевірки з питань, що належать до її компетенції, видавати за їх результатами обов'язкові для виконання приписи, розпорядження; вживати в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.

Суд зазначає, що жодним чинним нормативно-правовим актом не передбачено право органу держаної екологічної інспекції звертатись до суду з позовом про зобов'язання підконтрольного суб'єкта господарювання допустити його посадових осіб до проведення перевірки.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб визначені Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", який, зокрема, встановлює порядок, умови та вимоги до проведення державного нагляду (контролю) у вигляді планових та позапланових заходів. При цьому, обов'язок допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю) встановлений у статті 11 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", який поширює свою дію на спірні правовідносини та не потребує для цього додаткового ухвалення судом рішення.

Згідно з частиною четвертою статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); в інших випадках, встановлених законом.

Отже, перелік адміністративних позовів суб'єкта владних повноважень, з якими він може звернутись до суду, є вичерпним.

Таким чином, враховуючи, що частиною четвертою статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено перелік, коли юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень, а позивач відповідно до Положення та Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" не наділений повноваженнями щодо звернення до суду у випадку недопуску для проведення перевірки, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, відповідно, про відсутність підстав для його задоволення.

Аналогічну правову позицію наведено в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 07.07.2016 №К/800/9384/16, від 31.05.2016 №К/800/6460/16, від 27.09.2016 №К/800/9572/16, від 19.10.2016 №К/800/8100/16.

Щодо посилань відповідача на порушення позивачем норм Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII, суд зазначає наступне.

Так, пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб підприємців обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Однак Законом України від 28.12.2014 №71-VIII внесені зміни саме до Податкового кодексу України та законодавчих актів України щодо податкової реформи.

Відповідно до пункту 1.1. статті 1 Податкового кодексу України, Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу.

Пунктом 41.1 статті 41 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи. У складі контролюючих органів діють підрозділи податкової міліції.

Таким чином, позивач не є відповідним контролюючим органом у розумінні Податкового кодексу України, а тому на позивача не розповсюджуються вимоги щодо обмеження перевірок, передбачених Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII. У зв'язку із викладеним доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги Інспекції необґрунтованими, неправомірними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Державної екологічної інспекції у Полтавській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лорі" про зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 18.04.2017.

Суддя Т.С. Канигіна