Справа № 821/3025/14
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" квітня 2017 р. м. Київ К/800/14473/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів Рецебуринського Ю.Й. (судді-доповідача),

Олексієнка М.М.,

Штульман І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3 до Генічеської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області про зобов'язання провести нарахування середнього заробітку та компенсації втрат частин доходів,

за касаційними скаргами ОСОБА_3 та Генічеської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2014 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом про зобов'язання провести нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 жовтня 2013 року по 15 липня 2014 року у сумі 26861,40 грн. та компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням їх виплати в сумі 1411,46 грн.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2014 року відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року скасовано постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2014 року, прийнято нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Стягнуто з Генічеської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області на користь ОСОБА_3 компенсацію втрати частини грошових доходів, у зв'язку із порушенням термінів виплати індексації заробітної плати, яку нараховано за період з квітня 2012 року по серпень 2013 року, у розмірі 705,16 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалене ним судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2014 року та змінити постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року шляхом задоволення позову у повному обсязі.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновків про часткове задоволення касаційних скарг.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що після подання позову до суду про стягнення з роботодавця належних працівнику коштів - стаття 117 Кодексу законів про праця України ( далі - КЗпП) щодо стягнення середнього заробітку на момент фактичного розрахунку, не розповсюджується на вказані правовідносини та роботодавець повинен сплатити середній заробіток лише по дату рішення суду першої інстанції. Крім того зазначив, що оскільки суми індексації та інші виплати фактично не нараховані працівнику, то на дані суми не розповсюджується й компенсація.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції зазначив, що період - з дати винесення судом першої інстанції відповідного рішення до дати фактичних виплат - не відноситься до періоду затримки при розрахунку, в розумінні статті 117 КЗпП. При цьому, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з Генічеської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області на користь позивача компенсації за невчасну виплату суми індексації заробітної плати.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи,

ОСОБА_3 працювала в органі податкової служби у період з 15 лютого 1994 року по 8 серпня 2013 року.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року у справі № 821/3199/13-а, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2014 року, позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії відповідача в частині утримання з ОСОБА_3 компенсаційних виплат в сумі 6913,49 грн.;

- зобов'язано нарахувати та виплатити ОСОБА_3: утриману суму компенсаційних виплат в сумі 6913,49 грн., індексацію заробітної плати в сумі 7422,26 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 8 серпня 2013 року по 22 жовтня 2013 року.

Остаточний розрахунок по вказаному рішенню відповідач провів лише 15 липня 2014 року.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення.

Відповідно до приписів частини першої статті 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Саме до такого висновку зводиться правова позиція Верховного Суду України, висловлена Верховним Судом України, в постанові від 15 вересня 2015 року (справа №21-1765а15).

Виходячи з викладеного, не можна визнати правильним застосування судами першої та апеляційної інстанцій у справі, яка переглядається, статті 117 КЗпП України.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, щодо здійснення нарахування компенсації втрати частини доходів.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно ж із частиною 2 цієї статті під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітну плату (грошове забезпечення) та інші.

Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів, при цьому, компенсація за порушення строків виплати нарахованого доходу проводиться незалежно від вини органу, що здійснює відповідні виплати та незалежно від порядку і підстав нарахування цього доходу чи його частини: самим підприємством добровільно чи на виконання судового рішення.

Зважаючи на те, що відповідачем було порушено законодавство про оплату праці (не нараховано і не виплачено суми індексації заробітної плати за період роботи 2012-2013 роки), що встановлено постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року у справі №821/3199/13-а, яка набрала законної сили, то вимоги позивача про стягнення (нарахування і виплату) сум компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків виплати індексації заробітної плати ґрунтуються на законі.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а суд касаційної інстанції відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, то в силу частини четвертої статті 227 цього Кодексу прийняті ними рішення в частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 жовтня 2013 року по 15 липня 2014 року підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційні скарги ОСОБА_3 та Генічеської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області задовольнити частково.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2014 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року в частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 жовтня 2013 року по 15 липня 2014 року скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута у порядку і з підстав, передбачених статтями 235-237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді Ю.Й. Рецебуринський

М.М. Олексієнко

І.В. Штульман