Справа № 362/760/17
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 362/760/17 Головуючий у 1-й інстанції: Ковбель М.М.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу управління соціального захисту населення Васильківської районної державної адміністрації Київської області на постанову Васильківського районного суду Київської області від 28 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління соціального захисту населення Васильківської районної державної адміністрації Київської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до управління соціального захисту населення Васильківської районної державної адміністрації Київської області (далі - відповідач) про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо перерахунку позивачу щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2016 рік;

- зобов'язання відповідача здійснити перерахунок, нарахування і виплату позивачу недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як учаснику бойових дій за 2016 рік, відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи з розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на момент проведення виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Васильківського районного суду Київської області від 28 лютого 2017 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У зв'язку з поданням апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, яка ухвалена в порядку скороченого провадження, згідно з абз. 4 ч. 8 ст. 183-2, п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач має статус учасника бойових дій та право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

У 2016 році позивачу було виплачено щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як учаснику бойових дій у розмірі 920,00 грн., відповідно до постанови КМУ від 02.03.2016 р. № 141.

Позивач звернувся до УПСЗН Васильківської РДА Київської області із заявою про перерахунок зазначеної допомоги та виплату йому недоплаченої суми такого допомоги в розмірі 4730,00 грн.

Листом від 17.11.2016 р. № 01-42/3489 УПСЗН Васильківської РДА Київської області повідомило позивача про відмову в перерахунку та виплаті різниці між належною йому до сплати сумою разової грошової допомоги до 5 травня 2016 року та фактично виплаченою сумою, посилаючись на Постанову КМУ від 02.03.2016 р. № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Вважаючи неправомірною бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку вказаної допомоги, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при визначенні розміру щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2016 рік підлягає застосуванню Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як такий, що має вищу юридичну силу поряд з постановою КМУ від 02.03.2016 р. № 141.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII), постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - Постанова № 141), Бюджетним кодексом України від 08.07.2010 р. № 2456-VI (далі - БК України).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України закріплено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 12 Закону № 3551-ХІІ в редакції Закону України від 28.12.2007 р. № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 зазначену редакцію ст. 12 Закону № 3551-ХІІ було визнано такою, що не відповідає Конституції України, і вона втратила чинність з дня ухвалення цього Рішення.

В подальшому, згідно п. 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» БК України у редакції Закону України від 28.12.2014 р. № 79-VІІІ встановлено, що норми і положення, серед іншого, ст. 12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Дане положення Закону України неконституційним не визнавалося.

На реалізацію наведеного положення Закону, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 02.03.2016 р. № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», згідно пп. 2 п. 1 якої у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання).

Вищезазначеною постановою визначено розмір грошової допомоги, який для учасника бойових дій становить 920,00 грн.

При цьому, Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 р. зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. У п. 2.2 вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) (254к/96-ВР).

У рішенні від 02.03.1999 р. № 2-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України.

Таким чином, нормами законодавства, а саме п. 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» БК України у редакції Закону України від 28.12.2014 р. № 79-VІІІ, які прийняті пізніше та, відповідно, мають пріоритетне значення при застосуванні, КМУ делеговано повноваження визначати розмір щорічної одноразової допомоги до 5 травня, яке й було ним реалізовано шляхом прийняття Постанови № 141.

При цьому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні позовних вимог було помилково застосовано до спірних правовідносин висновки ВСУ, викладені в постанові від 10.02.2016 р. по справі № 21-6508а15, оскільки у межах зазначеної справи ВСУ розглядався інший спір, за інший період виплати соціальної допомоги до 5 травня та на підставі інших правових норм, що були чинними у відповідний час.

Тому, керуючись ст. 244-2 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне відступити від правової позиції ВСУ, викладеної у постанові від 10.02.2016 р. по справі № 21-6508а15.

Водночас, при розв'язанні спірних правовідносин судовою колегією враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 р., в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 р. у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач, здійснюючи нарахування і виплату позивачу щорічної одноразової допомоги до 5 травня за 2016 рік у розмірі 920,00 грн., діяв на підставі, у спосіб та в межах повноважень, передбачених чинним законодавством, тобто правомірно, а отже в даному випадку відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову, що помилково не було встановлено судом першої інстанції та призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Таким чином, враховуючи зазначені обставини та докази у їх сукупності, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Отже, апеляційна скарга управління соціального захисту населення Васильківської районної державної адміністрації Київської області підлягає задоволенню, постанова Васильківського районного суду Київської області від 28 лютого 2017 року - скасуванню, адміністративний позов - залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління соціального захисту населення Васильківської районної державної адміністрації Київської області - задовольнити.

Постанову Васильківського районного суду Київської області від 28 лютого 2017 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до управління соціального захисту населення Васильківської районної державної адміністрації Київської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту з моменту постановлення та, відповідно до ст. 183-2 КАС України, є остаточним і оскарження не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.