Справа № 802/2415/16-а
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/2415/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Чернюк Алла Юріївна

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

13 квітня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Боровицького О. А. Сушка О.О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Коваль К.В.,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3,

представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Держпраці у Вінницькій області Державної служби України з питань праці про визнання нечинними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В :

у грудні 2016 року ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2, позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до управління Держпраці у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання нечинними та скасування постанов.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивачка вказує на незаконність рішення суду першої інстанції через неврахування окремих доказів у справі та неправильне застосування норм процесуального права, що, на її думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі з підстав і мотивів, викладених у апеляційній скарзі.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, які зявились у судове засідання, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що на підставі звернення Тростянецької РДА з 05.12.2016 року по 06.12.2016 року службовою особою управління Держпраці у Вінницькій області проведено позапланову перевірку у магазині «Володимир» ФОП ОСОБА_2, який знаходиться за адресою: вул. Б. Хмельницького, с. Четвертинівка, Тростянецького району, Вінницької області, та встановлено порушення законодавства про працю.

В ході перевірки інспектором управління Держпраці у Вінницькій області було складено службову записку від 05.12.2016 року заступникові начальника управління ОСОБА_5 з детальним описом проведених дій під час перевірки магазину «Володимир» та факту виявленого на робочому місці продавця сторонньої особи ОСОБА_6 (далі - ОСОБА_6Г.), без документального оформлення трудових відносин між нею та ФОП ОСОБА_2 За результатами перевірки прийнято акт перевірки № 02-27-06/944 від 16.12.2016 року, в якому зафіксовані порушення позивачкою норм трудового законодавства.

В подальшому, на підставі цих та додаткових матеріалів, керуючись ст. 24, 253, ч. 2 ст. 265 КЗпП України, управлінням Держпраці у Вінницькій області були прийняті постанови від 20.12.2016 року: № 02-27-06/944-434 про накладення на ФОП ОСОБА_2 штрафу у розмірі однієї мінімальної заробітної плати на загальну суму 1600,00 грн. за незабезпечення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та бухгалтерського обліку витрат на оплату праці, та № 02-27-06/944-435, якою на позивачку накладено штраф у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати на загальну суму 48000,00 грн. за використання тривалий час без належного документального оформлення праці ОСОБА_6 та незабезпечення права останньої на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а також несплату єдиного соціального внеску.

Під час розгляду справи про накладення штрафу позивачка ОСОБА_2, заперечувала факт використання праці ОСОБА_6 та надала її письмові пояснення, в яких вказано, що вона не працює продавцем у магазині «Володимир», де здійснює свою підприємницьку діяльність ОСОБА_2 Ці аргументи взято за основу при оформленні позовної заяви ОСОБА_2 до суду, в якій вона просить визнати нечинними та скасувати постанови Управління Держпраці у Вінницькій області від 20.12.2016 № 02-27-06/944-434 та № 02-27-06/944-435.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що перевірка ФОП ОСОБА_2 проведена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, жодних порушень під час прийняття оскаржуваних постанов судом не встановлено. У зв'язку з наведеним суд вважає, що оскаржені постанови прийнято правомірно, а тому підстави для визнання їх протиправними та скасування відсутні.

Судова колегія апеляційної інстанції повністю погоджується з рішенням суду першої інстанції та зазначає наступне.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) врегульовані положеннями Закону України від 05.04.2007 № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Відповідно до вимог статті 259 КЗпП України нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю здійснюють спеціально уповноважені на те органи та інспекції, які не залежать у своїй діяльності від власника або уповноваженого ним органу.

В свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 100 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» утворено Державну службу України з питань праці.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який серед іншого реалізує державну політику у сферах охорони праці, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Підпунктом 54 п. 4 вказаного Положення передбачено, що Державна служба України з питань праці має право накладати у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці.

Щодо правомірності постанов про накладення штрафу за порушення законодавства про працю, відповідно до яких на позивача накладено штраф, суд виходить з такого.

У ст. 265 КЗпП України визначено відповідальність за порушення законодавства про працю. Так, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

- фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

- порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - пятим частини другої цієї статті - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Кабінет Міністрів України постановою від 17.07.2003 № 509 затвердив Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок № 509).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 штрафи можуть бути накладені на підставі:

- рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

- акта про виявлення під час перевірки субєкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 509 за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається у Держпраці або її територіальному органі, другий - надсилається протягом трьох днів суб'єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка.

Щодо наявності фактів порушення позивачем - ОСОБА_2 законодавства про працю, суд зазначає таке.

Частина друга ст. 2 КЗпП України визначає, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно з ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з вимогами частини третьої статті 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вже зазначалось, в акті перевірки вказано, що в магазині «Володимир» позивач використовує працю ОСОБА_6 без належного документального оформлення на робочому місці продавця, без забезпечення достовірного обліку виконуваної роботи та бухгалтерського обліку витрат на оплату праці та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Представником відповідача в підтвердження фактичного допуску до роботи ОСОБА_6 без належного документального оформлення надано суду довідку № 18 від 26.10.2016 року про проведення рейду дослідження щодо легалізації тіньової зайнятості населення у Тростянецькому районі, в якій зазначено, що в ході рейду дослідження виявлено, що по вул. Б.Хмельницького, 98, с. Четвертинівка, Тростянецький район, Вінницька область ФОП ОСОБА_2 здійснює підприємницьку діяльність в магазині «Володимир», однак на час рейду дослідження вона була відсутня. Натомість найманий працівник ОСОБА_6 виконувала роботу продавця по продажу продуктових товарів.

Крім того, була надана довідка № 238 від 06.12.2016 року, яка видана Четвертинівською сільською радою Тростянецького району Вінницької області, відповідно до якої судом встановлено, що на території Четвертинівської сільської ради по вул. Б. Хмельницького, 98 функціонує магазин «Володимир», де здійснює діяльність ФОП ОСОБА_2, продавцем в магазині працює понад пять років ОСОБА_6

Під час розгляду справи судом першої інстанції допитані свідки.

Зокрема ОСОБА_7 - головний державний інспектор відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Вінницькій області повідомив, що під час проведення перевірки в магазині «Володимир» на місті продавця перебувала ОСОБА_6, інших осіб, характер дій яких вказував би на забезпечення функціонування магазину, не було.

Голова Четвертинівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області та ОСОБА_8 - старший лейтенант, інспектор Тростянецького ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області повідомили, що упродовж досить тривалого часу у магазині «Володимир» продавцем є ОСОБА_6Г, оскільки вони неодноразово купували у неї продукти. Свідок ОСОБА_9 - головний спеціаліст сектору праці управління праці та соціального захисту населення Тростянецької РДА повідомила суду, що під час проведення рейду дослідження 26.10.2016 року було виявлено, що в магазині «Володимир» працювала ОСОБА_6, яка знаходилась за прилавком та здійснювала реалізацію товарів.

Згадані свідчення та інші матеріали справи в сукупності вказують на те, що ОСОБА_6 постійно знаходилась у магазині ФОП ОСОБА_2, що спростовує твердження позивачки та самої ОСОБА_6Г про те, що остання не працювала в магазині «Володимир», а навпаки, дійсно перебувала з позивачкою в трудових відносинах, хоча прийняття на роботу належним чином оформлене не було.

Водночас як передбачено ч. 2 ст. 30 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Як встановлено судом, вказаного вище позивачем здійснено не було, що підтверджується довідкою № 1940 від 07.12.2016 наданою Тростянецьким відділенням Гайсинської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, в якій зокрема вказано, що протягом 2012-2016 років ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами з доходів платника податків у вигляді заробітної плати не сплачувався та з 01.10.2013 року єдиний соціальний внесок, нарахований роботодавцем на суми заробітної плати, винагород з договорами цивільно-правового характеру, допомоги по тимчасовій непрацездатності ФОП ОСОБА_2 не сплачувався. Вказане дає підстави стверджувати про порушення позивачем ч. 2 ст. 30 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці».

У зв'язку з наведеним, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо оскаржуваних постанов управління Держпраці у Вінницькій області, прийнявши рішення про відмову у задоволенні позову про визнання їх нечинними та скасування.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції та є не обґрунтованими. Отже, враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак, підстав для скасування такого рішення відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 20 квітня 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_10 ОСОБА_11