Справа № 805/1442/17-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2017-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2017 р. Справа № 805/1442/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Донецькій області

про визнання незаконною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії щодо надання відповіді на звернення від 27 січня 2017 року

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 заявлено позов до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності відповідача незаконною, зобовязання відповідача надати відповідь на лист.

Позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 27 січня 2017 року він звернувся до відповідача з листом про ознайомлення з наказами та відповідними журналами. Проте, до теперішнього часу, відповідь на лист від 27 січня 2017 року, як зазначає позивач, він не отримав.

Відповідач у письмових запереченнях заперечує проти позову в повному обсязі, посилаючись на те, що у встановлені законом строки була надана відповідь на звернення позивача від 27 січня 2017 року за вихідним № 3472/204/06-2017 від 27 лютого 2017 року. Отже, відповідачем не було порушено норм чинного законодавства та, на його думку, бездіяльність допущена не була. 24 квітня 2017 року представник відповідача до суду надав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 6 статті 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Таким чином, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду даної справи у письмовому провадженні на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Дослідивши та оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом армії МВС України 2 групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1.

Судом встановлено, що 27 січня 2017 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою, яка була прийнята відповідачем 27 січня 2017 року, про що свідчить відбиток штампу на заяві та яка була зареєстрована у журналі реєстрації звернень громадян 30 січня 2017 року, що підтверджується витягом з даного журналу, наявної в матеріалах справи.

Суд також встановив, що 27 лютого 2017 року відповідач надав письмову відповідь на звернення позивача від 27 січня 2017 року, яка зареєстрована в журналі реєстрації звернень громадян за вихідним № 3472/204/06-17 та надіслав відповідь позивачу на його адресу засобами поштового звязку простою кореспонденцією. Письмова відповідь та витяг з журналу реєстрації долучені судом до матеріалів справи.

Суд зазначає, що спірні відносини регулюються Законом України «Про звернення громадян» від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР, зі змінами та доповненнями (надалі Закон № 393/96-ВР).

Згідно з преамбулою Закону України «Про звернення громадян» цей закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до норм статті 3 Закону № 393/96-ВР заява (клопотання) це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Відповідно частини 6 статті 5 Закону України « Про звернення громадян» письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного звязку (електронне звернення).

Згідно частини 1 статті 7 Закону України № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Відповідно частини 1 статті 14 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Частиною 1 статті 15 «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Як вбачається зі змісту частини 1 статті 20 Закону № 393/96-ВР, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, суд зазначає, що відповідь на звернення позивача від 27 січня 2017 року відповідачем була надана вчасно 27 лютого 2017 року, тобто у місячний строк, з урахуванням вимог статті 20 Закону № 393/96-ВР. Таким чином, з урахуванням предмету спору та встановлених вище фактичних обставин справи, суд не вбачає протиправної бездіяльності відповідача та відмовляє позивачу у задоволенні позовної вимоги позивача щодо визнання бездіяльності відповідача незаконною, та як наслідок, суд відмовляє у зобовязанні відповідача надати відповідь на звернення від 27 січня 2017 року, з огляду на те, що відповідь позивачу вже надана відповідачем.

Позивач відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VІ (в редакції Закону від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII, далі Закон № 3674-VІ) є звільненим від сплати судового збору.

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання незаконною бездіяльності та зобовязання надання відповідь на лист від 27 січня 2017 року відмовити повністю.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті 24 квітня 2017 року.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Смагар С.В.