Справа № 826/4029/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 квітня 2017 року № 826/4029/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії: головуючого судді Аблова Є.В., суддів - Літвінової А.В., Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправною відмови у наданні дозволу на подання уточнюючої електронної декларації, зобов'язати прийняти уточнюючу електронну декларацію, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції, в якому просив визнати протиправними дії Національного агентства з питань запобігання корупції щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу подати уточнюючу декларацію за 2015 рік та зобов'язати Національне агентство з питань запобігання корупції прийняти уточнюючу декларацію ОСОБА_1 за 2015 рік.

Позовні вимоги мотивовані тим, що дії відповідача щодо відмови в наданні дозволу на подання уточнюючої електронної декларації за 2015 рік є протиправними, оскільки нормами чинного законодавства встановлений обов'язок суб'єкта декларування подати відповідну декларацію з достовірними відомостями в разі виявлення у ній недостовірних відомостей. При цьому, позивач зазначив, що ним були виявлені недостовірні дані в податкових деклараціях про майновий стан та доходи за 2014-2015 роки та були надані уточнюючі податкові декларації, в яких внесені зміни в частині відображення реалізації автомобілів. Водночас, правочинність здійснених позивачем правочинів купівлі-продажу рухомого майна (транспортних засобів) підтверджується листом Міністра внутрішніх справ України.

В ході судового розгляду даної справи позивач та представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та його представника, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 за звітний період з 2014-2015 рр. подав до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві податкові декларації, в яких відобразив майновий стан, рухоме і нерухоме майно, зокрема, здійснені операції щодо купівлі-продажу автомобілів.

Так, в 2015 році позивачем придбано автомобілі: Land Rover Range Rover Sport 2015 року випуску, № кузова НОМЕР_1 (далі також - автомобіль-1); Mersedes-Benz S63 AMG 4 Matic, 2014 року випуску № кузова НОМЕР_2 (далі також - автомобіль-2); Lexus LX 570, 2014 року випуску, № кузова НОМЕР_3 (далі також - автомобіль-3); Porche Cayenne, 2014 року випуску № кузова НОМЕР_4 (далі також - автомобіль-4); Audi Q7, 2015 року випуску, № кузова НОМЕР_5 (далі також - автомобіль-5); Mersedes-Benz S63 AMG 4 Matic, 2014 року випуску № кузова НОМЕР_6 (далі також - автомобіль-6); Mersedes-Benz S-500L 4 Matic, 2016 року випуску, № кузова НОМЕР_7 (далі також - автомобіль-7); Land Rover Range Rover, 2015 року випуску, № кузова НОМЕР_8 (далі також - автомобіль-8); BMW X5, 2015 року випуску, № кузова НОМЕР_9 (далі також - автомобіль-9).

В цьому ж році вказані транспортні засоби були продані позивачем.

Дохід від продажу в 2015 році автомобілів - 1, 2, 3, 4 та 9 був віднесений ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві до звітного періоду 2014 року, а дохід від продажу автомобілів 5, 6, 7 та 8 був віднесений до звітного періоду 2015 року, що підтверджується матеріалами справи.

При цьому, відповідно до висновку про результати здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру № 2235/26-59/12-07-20 від 10.03.2016 року, встановлено, що зазначені ОСОБА_1 у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік є достовірними та відповідають наявній податковій інформації. Таким чином, податковим органом було підтверджено правильність віднесення позивачем доходу від продажу в 2015 році автомобілів - 1, 2, 3, 4 та 9 до звітного періоду 2014 року.

З огляду на зазначене, позивачем доходи від продажу вказаних автомобілів і не вказувались в поданій до ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік.

В подальшому, в ході заповнення електронної декларації за 2015 рік у відповідності до вимог Закону України «Про запобігання корупції» 28.10.2016 року ОСОБА_1 було відображено відомості щодо отримання доходу від продажу автомобілів 5, 6, 7 та 8. Відомості ж про отримані доходи від продажу інших вказаних вище автомобілів, а саме автомобілів 1, 2, 3, 4 та 9, не були ним внесені до електронної декларації за звітний період 2015 року через допущену помилку з боку ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві, у зв'язку з вчиненням якої позивач не міг усвідомити недостовірності відомостей податкових декларацій про майновий стан та доходи за 2014-2015 роки, оскільки у зв'язку з отриманням висновку податкового органу про результати здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру № 2235/26-59/12-07-20 від 10.03.2016 року, позивач був впевнений в правильності зазначених в поданих деклараціях відомостей.

Разом з тим, після отримання відповідних роз'яснень в ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві, позивач усвідомив необхідність зазначення доходу від продажу автомобілів 1, 2, 3, 4 та 9 в декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 рік.

Зважаючи на вказані обставини, позивач 23.02.2017 року звернувся до Голови НАЗК щодо надання дозволу на внесення змін до е-декларації за 2015 рік у пункти 11 та 14.

27.02.2017 року позивачем повторно надіслано Голові НАЗК звернення із письмовими поясненнями та підтверджуючими документами, а також проханням розглянути можливість на внесення змін до електронної декларації за 2015 рік у пункти 11 та 14.

06.03.2017 року позивач надіслав Голові НАЗК звернення щодо надання дозволу на внесення змін до електронної декларації за 2015 рік.

В подальшому, 15.03.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Голови НАЗК з проханням надати дозвіл на внесення змін до електронної декларації за 2015 рік, а у разі неможливості - за звітний період 2016 року.

За результатами розгляду звернення від 23.02.2017 року № 167-Р позивачу повідомлено про передбачені законодавством випадки подання виправленої декларації. При цьому, вказаною відповіддю відповідачем фактично не було вирішено питання надання позивачу дозволу подати уточнюючу декларацію за 2015 рік.

Позивач, вважаючи дії відповідача щодо відмови у наданні дозволу подати уточнюючу декларацію за 2015 рік, такими, що порушують його права та законні інтереси, звернувся до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначає Закон України «Про запобігання корупції» (далі по тексту - Закон №1700-VII).

Частиною 1 ст. 4 Закону №1700-VII передбачено, що Національне агентство з питань запобігання корупції є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 11 Закону №1700-VII до повноважень Національного агентства належать: здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Вимогами ст. 1 Закону №1700-VII визначено, що суб'єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов'язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.

Згідно ст. 3 Закону №1700-VII суб'єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є, зокрема, народні депутати України.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону №1700-VII особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а" і "в" пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Частиною 4 ст. 45 Закону №1700-VII передбачено, що упродовж семи днів після подання декларації суб'єкт декларування має право подати виправлену декларацію.

У разі притягнення суб'єкта декларування до відповідальності за неподання, несвоєчасне подання декларації або в разі виявлення у ній недостовірних відомостей суб'єкт декларування зобов'язаний подати відповідну декларацію з достовірними відомостями.

Аналіз наведеної норми чинного законодавства дає суду підстави для висновку, що виявлення у декларації недостовірних відомостей зумовлює у суб'єкта декларування обов'язок подати відповідну декларацію з достовірними відомостями.

Наведене право позивача як суб'єкта декларування не заперечується відповідачем, зокрема, в листі № 51-04/5073/17 від 03.03.2017 року.

При цьому, наявному обов'язку суб'єкта декларування подати відповідну декларацію з достовірними відомостями відповідає обов'язок Національного агентства її прийняти, оскільки Закон №1700-VII не передбачає права останнього не прийняти таку декларацію.

Водночас, відповідачем не прийнято виправлену декларацію позивача, що в силу наведених вище вимог чинного законодавства свідчить про неможливість реалізації прямого обов'язку декларування достовірних відомостей позивачем.

При цьому, у вказаному листі №51-04/5073/17 від 03.03.2017 року Національним агентством з питань запобігання корупції не зазначено причин неприйняття виправленої декларації ОСОБА_1

Згідно з приписами статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з обов'язкових елементів якого, згідно практики Європейського суду з прав людини, є вимога щодо дотримання принципу юридичної (правової) визначеності.

Відповідно до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Вимоги вказаної норми були проаналізовані в численних рішеннях Європейського суду з прав людини.

Так, зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини №37801/97 від 1 липня 2003 р. по справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський суд вказав, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Сутність наведеного вище принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" і "Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер'їлдіз проти Туреччини"). Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 25 березня 1998 року у справі "Копп проти Швейцарії" вислів "згідно із законом" вимагає, по-перше, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя у національному законодавстві; він також стосується якості закону, про який йдеться, вимагаючи, щоб він був доступний для зацікавленої особи, яка, окрім того, повинна мати можливість передбачити наслідки його дії щодо себе, та відповідав принципові верховенства права.

Водночас, у порушення наведених вимог Конституції України та Конвенції, дії відповідача щодо неприйняття виправленої декларації позивача за 2015 рік, що матеріалами справи підтверджується, не обґрунтовані жодними фактичними доказами, вчинені без урахування та оцінки всіх обставин, наслідком чого є виникнення ситуації, за якої позивач, як суб'єкт декларування, позбавляється можливості правомірно виконати законодавчо покладений на нього обов'язок подати виправлену декларацію в разі виявлення у ній недостовірних відомостей.

При цьому, суд звертає увагу на правомірність відомостей, яку позивач вважає за необхідне зазначити у виправленій електронній декларації за 2015 рік, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, листом ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві № 4/НД/26-59-13-01 від 03.03.2017 року, яким повідомляється, що в наданій податковій декларації про майновий стан та доходи за 2014 рік були відображені доходи від реалізації автомобілів 5, 6, 7 та 8 у 2014 році на суму 5948071 грн. з відповідним оподаткуванням. У зв'язку з виявленими невідповідностями в податкових деклараціях про майновий стан та доходи за 2014 та 2015 роки, позивачем були надані уточнюючі декларації, в яких внесені зміни в частині відображення реалізації автомобілів, зокрема у 2014 році зменшено суму до оподаткування, яка надійшла від реалізації зазначених вище автомобілів на 5948071,0 грн., відповідно у декларації за 2015 рік збільшено суму до оподаткування, про що ОСОБА_1 внесено зміни в уточнену податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік.

Крім того, листом ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві № 4/НД/26-59-13-01 від 03.03.2017 року підтверджується повна та своєчасна сплата податку на доходи фізичних осіб.

Також, правочинність здійснених позивачем правочинів купівлі-продажу рухомого майна (транспортних засобів) підтверджується листом Міністра внутрішніх справ України №3485/01/31-2017 від 14.03.2017 року, яким додатково зазначено, що станом на 14.03.2017 року у МВС відсутня інформація щодо виявлення порушень законодавства під час реєстрації наведених у списку, наданому Головним сервісний центром МВС України на депутатське звернення позивача, транспортних засобів.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку, що бездіяльність відповідача щодо прийняття виправленої декларації позивача порушує вимоги ч. 4 ст. 45 Закону №1700-VII, а отже є протиправною.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, з метою належного захисту прав позивача, з огляду на вчинення відповідачем саме протиправної бездіяльності, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню саме шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неприйняття виправленої декларації за 2015 рік позивача.

Відповідно, правомірними є і похідні позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача прийняти виправлену декларацію ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач в силу положень ч.1 ст.71 КАС України довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги, у той час коли, відповідачем на підставі ч. 2 ст. 71 КАС України доводи позивача не спростовано.

З урахуванням вищевказаного, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Національного агентства з питань запобігання корупції щодо неприйняття виправленої декларації за 2015 рік ОСОБА_1.

Зобов'язати Національне агентство з питань запобігання корупції прийняти виправлену декларацію ОСОБА_1 за 2015 рік.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1280,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Національного агентства з питань запобігання корупції.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя Аблов Є.В.

Суддя Літвінова А.В.

Суддя Мазур А.С.