Справа № 816/2278/16
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 р.Справа № 816/2278/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О. Касян В. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2017р. по справі № 816/2278/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване аграрне підприємство "Мрія"

до Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване аграрне підприємство "Мрія" (далі - ТОВ "САП "Мрія", позивач), звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (далі - ГУ ДФС у Полтавській області, відповідач) про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 23 листопада 2016 року № , яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 66895 грн., у тому числі за основним платежем - 53516 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 13379 грн. та № , яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 312776 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2017 р. адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване аграрне підприємство "Мрія" - задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 23 листопада 2016 року № та № .

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване аграрне підприємство "Мрія" судові витрати у розмірі 5695,07 грн. (п'ять тисяч шістсот дев'яносто п'ять гривень 07 коп.).

Не погодившись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме ст.ст. 44, 134, 201 Податкового кодексу України, ст.ст. 11, 86, 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Позивач у запереченнях на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу - безпідставною, у зв'язку з чим просить суд апеляційної інстанції скаргу залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання 18.04.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що в період з 17 жовтня 2016 року по 04 листопада 2016 року відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування та обчислення єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 03 жовтня 2013 року по 30 червня 2016 року, за результатами якої складено акт від 11 листопада 2016 року № 511/16-31-14-01-09/38921678 (а.с. 12-95, т.1).

Відповідно до висновків акту зафіксовано, зокрема, порушення позивачем:

- п.7 наказу Міністерства фінансів України №657 від 22 вересня 2014 року "Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної" та п. 187.1 ст. 187, п.198.2, п. 198.6 ст.198, 201.1, п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України в частині заниження податку на додану вартість на загальну суму 53516 грн., у т.ч. березень 2016 року;

- п. 44.1, 44.2 ст.44, п.п. 134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року за №246 у частині заниження податку на прибуток підприємств на загальну суму 312776 грн.

На підставі вищезазначених висновків акту перевірки ГУ ДФС у Полтавській області винесені податкові повідомлення-рішення від 23 листопада 2016 року № , яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 66895 грн., у тому числі за основним платежем - 53516 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 13379 грн. та № , яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 312776 грн. (а.с. 96-99, т.1).

Не погоджуючись з висновками акта перевірки та прийнятими на їх підставі податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку відповідачем не доведено об'єктивних доводів та не надано належних доказів наявності в діях позивача ознак протиправної діяльності. Тобто, відповідачем не доведено правомірності оскаржених податкових повідомлень-рішень. В свою чергу, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами той факт, що при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень суб'єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовано ці рішення, чим порушено законні інтереси позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п.п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 4 Податкового кодексу України (тут і надалі - в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, відповідно до п. 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, в якій зазначаються в окремих рядках певні обов'язкові реквізити.

Приписами пункту 201.4. ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі, якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

З огляду на викладені норми Податкового кодексу України можна дійти висновку про існування декількох підстав для формування податкового кредиту, а саме: наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, а також фактичне виконання господарської операції, за наслідками якої у платника ПДВ виникає право на податковий кредит.

Щодо визначення позивачеві зобов'язань з податку на прибуток колегія суддів зауважує на таке.

Відповідно до п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Таким чином, показник валових витрат безпосередньо впливає на об'єкт оподаткування.

Відповідно до п. 138.1. ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються з:

- витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті;

- інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1. Податкового кодексу України передбачено, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Разом з тим, відповідно до пункту 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм, необхідно зауважити на те, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість та валові витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами та які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку. При цьому, дотримання норм цивільного чи господарського права не означають автоматично реальності вчинення господарської операції. Правильність відображення в податковому обліку господарських операцій відповідно до їх реального змісту повинна здійснюватись виключно на підставі норм податкового законодавства. А відтак, якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображено в укладених платником податків договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що відповідно до договору поставки №280701 від 28 липня 2015 року СФГ "Хан" (постачальник) зобов'язується передати у встановлений термін товар у власність ТОВ "САП "МРІЯ" (далі - Покупець), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити його на умовах договору. Поставка товару здійснюється однією або кількома партіями. Кількість товару вказується в видаткових накладних або специфікаціях. Поставка товару здійснюється на умовах EXW франко-склад: склад продавця. Оплата кожної партії товару здійснюється на умовах відстрочки платежу протягом 10 банківських днів з моменту поставки товару. Спосіб оплати товару покупцем: безготівковий розрахунок шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника (а.с. 220, т.2).

На виконання умов вказаного договору СФГ "Хан" на адресу ТОВ "САП "МРІЯ" виписано накладну №3 від 28 липня 2015 року на придбання пшениці в кількості 110,72 т за ціною 2416/7 грн./т на загальну суму 321092,42 грн., у т.ч. ПДВ - 53516 грн. (а.с. 222, т.2).

Крім того, на підтвердження відвантаження товару 28 липня 2015 року виписано товарно-транспортні накладні:

- №1051, автомобільний перевізник ТОВ "АТП 1661", автомобіль НОМЕР_5, причіп НОМЕР_4, водій ОСОБА_1, вантажовідправник ТОВ "САП "МРІЯ", вантажоодержувач ТОВ "Нібулон", пункт навантаження с.Устивиця Великобагачанський район від виробника СФГ "Хан", пункт розвантаження смт.Жовтневе, Решетилівська філія ТОВ "СП "Нібулон", пшениця 29,66 т. На ТТН відображено штамп про отримання продукції (пшениці) контрагентом-покупцем ТОВ "СП "Нібулон" 28 липня 2015 року;

- №1052, автомобільний перевізник ТОВ "АТП 1661", автомобіль ВІ539ВА, причіп НОМЕР_6, водій ОСОБА_2, вантажовідправник ТОВ "САП "МРІЯ", вантажоодержувач ТОВ "Нібулон", пункт навантаження с.Устивиця Великобагачанський район від виробника СФГ "Хан", пункт розвантаження смт. Жовтневе, Решетилівська філія ТОВ "СП Нібулон", пшениця 41,52 т. На ТТН відображено штамп про отримання продукції (пшениці) контрагентом-покупцем ТОВ "СП "Нібулон" 28 липня 2015 року;

- №1053, автомобільний перевізник ТОВ "АТП 1661", автомобіль НОМЕР_3, причіп НОМЕР_7, водій ОСОБА_3, вантажовідправник ТОВ "САП "МРІЯ", вантажоодержувач ТОВ "Нібулон", пункт навантаження с.Устивиця Великобагачанський район від виробника СФГ "Хан", пункт розвантаження смт. Жовтневе, Решетилівська філія ТОВ "СП "Нібулон", пшениця 39,54 т. На ТТН відображено штамп про отримання продукції (пшениці) контрагентом-покупцем ТОВ "СП "Нібулон" 28 липня 2015 року (а.с. 223-225, т.2).

Оплату товару здійснено 29 липня 2015 року на підставі платіжного доручення №230 на загальну суму 321092,42 грн., що підтверджено актом звірення взаєморозрахунків (а.с. 221, т.2).

При цьому, відповідачем реальність такої операції не оспорюється.

Окрім того, протягом 2015 року ТОВ "САП "МРІЯ" отримувало послуги по транспортуванні сільськогосподарської продукції на адреси своїх покупців, вартість яких в подальшому було задекларовано до собівартості робіт/послуг.

Як вказує відповідач в акті перевірки, "протягом 2015 року позивачем укладено договори про надання транспортних послуг наступними контрагентами:

1) Між ПП "СВ-Трансбудсервіс" (надалі - Виконавець) та ТОВ "САП "МРІЯ" (надалі - Замовник) укладено наступні договори:

- договір про надання транспортних послуг №030312 від 03 березня 2015 року, предметом якого надання виконавцем послуг, зокрема організація транспортних послуг та перевезень сільськогосподарської продукції на території України;

- договір про надання транспортних послуг №030315 від 03 березня 2015 року, предметом якого надання виконавцем послуг, зокрема організація транспортних послуг та перевезень сільськогосподарської продукції на території України;

- договір про надання транспортних послуг №030815 від 03 серпня 2015 року, предметом якого надання виконавцем послуг, зокрема організація транспортних послуг та перевезень сільськогосподарської продукції на території України;

- договір про надання транспортних послуг №021115 від 02 листопада 2015 року, предметом якого надання виконавцем послуг, зокрема організація транспортних послуг та перевезень сільськогосподарської продукції на території України (а.с. 119-135, т.1).

На виконання вищезазначених договорів складено акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), рахунки, рахунки-фактури на загальну суму 1275904,75 грн. (а.с. 137-140, 149-150, 160-161, 166-167, 176-177, 180-181, 190-191, 201-202, 208, 228-229, 232-233, 241-242, т.1; 12-13, 23-24, 32-33, 45-46, 54-55, 71-72, 84-85, т.2).

Крім того, під час перевірки пред'явлено товарно-транспортні накладні (а.с. 141-148, 151-153, 162-165, 168-171, 178-179, 182-184, 192-196, 203-205, 209-220, 230-231, 234-240, 243-251, т.1; 14-22, 25-31, 34-35, 47-53,56-70, 73-83, 86-99, т.2).

Відповідно до інформації, яка міститься в товарно-транспортних накладних, ПП "СВ- Трансбудсервіс" здійснював транспортування із орендованого складу ТОВ "САП "МРІЯ" на адресу наступних контрагентів-покупців: ТОВ "Компанія "Агромарс", ТОВ ТГ "Агро-Альянс" (а.с. 100-118, 154-158, 172-174, 185-188, 197-200, 206-207, 221-226, т.1; 1-10, 36-43, 100-112, т.2) та декларував дані взаємовідносини до складу собівартості реалізованої продукції.

2) Між ТОВ "ЗП "Агроконтинент" (надалі - Виконавець) та ТОВ "САП "МРІЯ" (надалі - Замовник) укладено договір про надання транспортних послуг №1306 від 13 червня 2014 року, предметом якого надання виконавцем послуг, зокрема організація транспортних послуг та перевезень сільськогосподарської продукції на території України, на виконання якого складено акт виконаних робіт на загальну суму 13896 грн. (а.с. 112-123, 126, т.2).

Під час перевірки пред'явлено товарно-транспортні накладні (а.с. 128-130, т.2).

Відповідно до інформації, яка міститься в товарно-транспортних накладних, ТОВ "ЗП Агроконтинент" здійснював транспортування із орендованого складу ТОВ "САП "МРІЯ" на адресу контрагента-покупця ПП "Агроком-постач" (а.с. 131-133, т.2) та декларував ці взаємовідносини до складу собівартості реалізованої продукції.

3) Між ТОВ "Полтава Транс-ком" (надалі - Перевізник), та ТОВ "САП "МРІЯ" (надалі - Замовник) укладено договір про надання послуг №1/16 від 16 квітня 2015 року, згідно з яким перевізник зобов'язується доставляти (перевозити) автомобільним транспортом довірений йому замовником вантаж з пункту відправлення до пункту призначення і видавати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі, а замовник зобов'язується сплачувати за перевезення вантажу плату (а.с. 134-137, т.2).

На виконання вищезазначених договорів складено акт здачі-прийняття робіт на загальну суму 24170,75 грн. (а.с. 139-140, т.2).

Під час перевірки пред'явлено товарно-транспортні накладні (а.с. 141-146, т.2).

Відповідно до інформації, яка міститься в товарно-транспортних накладних, ТОВ "Полтава Транс-ком" здійснював транспортування із орендованого складу ТОВ "САП "МРІЯ" на адресу контрагента-покупця - ПП "Агроком-постач" (а.с. 147-149, т.2) та декларував дані взаємовідносини до складу собівартості реалізованої продукції;

4) Між ПП "Українська спілка вантажних перевезень" (надалі - Виконавець) та ТОВ "САП "МРІЯ" (надалі - Замовник) укладено договір про надання транспортних послуг №191015 від 19 жовтня 2015 року, предметом якого надання виконавцем послуг, зокрема організація транспортних послуг та перевезень сільськогосподарської продукції на території України (а.с. 150-152, т.2), на виконання якого складено акт виконаних робіт (а.с. 154, т.2).

Крім того, під час перевірки пред'явлено товарно-транспортні накладні (а.с. 155-197, т.2).

Відповідно до інформації, яка міститься в товарно-транспортних накладних, ПП "Українська спілка вантажних перевезень", а в більшості ПП "Агро-олбіком" здійснював транспортування із орендованого складу ТОВ "САП "МРІЯ" на адресу контрагента-покупця ТОВ "Компанія "Агромарс" (а.с. 198-207,т.2) та декларував дані взаємовідносини до складу собівартості реалізованої продукції".

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що вказані первинні документи за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства, засвідчують факт виконання позивачем зобов'язань з оплати вартості товарів та послуг за вказаними правочинами шляхом перерахування грошових коштів.

Таким чином, факт реальності понесення позивачем витрат у спірних правовідносинах підтверджений матеріалами справи.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на те, що відповідачем ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не було надано доказів на підтвердження фальшивості зазначених документів, або на невідповідність відомостей, зазначених в цих первинних документах, фактичним обставинам, або на відсутність у контрагентів статусу платника ПДВ на момент вчинення та виконання правочинів, або на несумісність зазначених в документах робіт чи послуг з власною господарською діяльністю ТОВ "САП "МРІЯ". У ході перевірки відповідачем не встановлено проведення ТОВ "САП "МРІЯ" збиткових операцій, невикористання у власній господарській діяльності товарів (послуг), отриманих від вищезазначених контрагентів, взаємопов'язаності позивача та вказаних контрагентів, обізнаності щодо обставин господарювання один одного, вчинення ними узгоджених дій щодо отримання будь-якої вигоди (в тому числі і податкової).

З огляду на викладене, матеріалами справи підтверджено факт виконання позивачем та контрагентами позивача зобов'язань за спірними правочинами. Копії первинних і розрахункових документів не мають дефектів форми, змісту або походження, які в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.ст.44, 201 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Отже, фактичні обставини об'єктивно засвідчують здійснення господарської діяльності між позивачем та СФГ "Хан", ПП "СВ-Трансбудсервіс", ТОВ "ЗП"Агроконтинент", ТОВ "Полтава Транс-ком", ПП "Українська спілка вантажних перевезень" і правомірність нарахування податкового кредиту та віднесення відповідних сум до складу валових витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

З приводу посилань відповідача на безпідставність декларування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинах з СФГ "Хан" колегія суддів зауважує на таке.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

В свою чергу, відповідач зазначає, що відвантаження товару відбулося 28.07.2015 року, а оплату за товар здійснено 29.07.2015 року, проте, податкова накладна № 34/2 виписана 29.07.2015 року, тобто по другій події.

З огляду на викладене, відповідачем зазначено про безпідставність декларування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинах з СФГ "Хан" на підставі податкової накладної №34/2 від 29 липня 2015 року, яка виписана з порушенням, а саме по другій з подій.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до положень частини 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, у редакції, діючій станом на момент виникнення спірних правовідносин, визначено наступне.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою (абз.1).

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (абз.2).

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (абз.3).

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня (абз.4).

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем (абз.5).

Покупцю товарів/послуг податкова накладна / розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог законодавства щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису (абз.6).

З метою отримання продавцем зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування, що підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних покупцем, такий продавець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та розрахунок коригування в електронному вигляді. Такий розрахунок коригування вважається зареєстрованим в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими продавцем (абз.7).

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції (абз.8).

Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин (абз.9).

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних (абз.10).

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання (абз.11).

Платник податку має право зареєструвати податкову накладну та/або розрахунок коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, в якій загальна сума податку не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу (абз.12).

Якщо сума, визначена відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу, є меншою, ніж сума податку в податковій накладній та/або розрахунок коригування, які платник повинен зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, то платник зобов'язаний перерахувати потрібну суму коштів із свого поточного рахунку на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість (абз.13).

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних (абз.14).

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення обов'язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період (абз.14).

Виявлення розбіжностей даних податкової декларації та даних Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг (абз.15).

У разі порушення продавцем/покупцем товарів/послуг порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг (абз.16).

Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією (абз.17).

Так, позивачем в ході розгляду справи зауважено, що ним здійснювалось листування з вказаним контрагентом, відповідно до якого останнім зауважено, що дійсно в спірній податковій накладній було помилково зазначено дату її реєстрації 29 липня 2015 року, однак податкова звітність за спірний період вже подана, а суму ПДВ ТОВ "САП "Мрія" включено до складу податкових зобов'язань (а.с.53-55, т.3).

Варто наголосити, що звернення із скаргою на такого продавця/покупця є законодавчо закріпленим правом, а не обов'язком позивача.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що станом на момент проведення перевірки, за результатами якої встановлено таке порушення, частину 201.10 статті 201 Податкового кодексу України доповнено, крім іншого, абзацом дев'ятнадцятим такого змісту:

"Податкова накладна, що містить помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов'язань, є підставою для віднесення покупцем сум податку до податкового кредиту".

Так, відповідачем в акті перевірки та в апеляційній скарзі зауважено, що спірна операція з СФГ "Хан" є одноразовою, та не носить безперервного або ритмічного характеру. Також, відповідачем самостійно викладено всі первинні документи, що ідентифікували таку операцію та її зміст.

Таким чином, податкова накладна №34/2 від 29 липня 2015 року хоч і містить помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті, однак самим контролюючим органом наведено документи, що ідентифікують здійснену операцію, а тому така накладна є підставою для віднесення ТОВ "САП "Мрія" сум податку до податкового кредиту у розмірі 53516 грн.

Крім того, при встановленні такого порушення щодо сум податку, задекларованих позивачем у податковій декларації з ПДВ за липень 2015 року від 20 серпня 2015 року /а.с.227-235, т.2/, відповідачем збільшено грошові зобов'язання ТОВ "САП "Мрія" на спірну суму не в межах того ж податкового періоду, а в іншому, а саме в березні 2016 року, з приводу чого в ході судового розгляду справи представником ГУ ДФС у Полтавській області не було надано належних пояснень чи іншого документального підтвердження правомірності таких нарахувань.

Також, відповідачем в акті перевірки та в апеляційній скарзі зазначено, що ТОВ "САП "МРІЯ" витрати з транспортування продукції на адресу контрагентів-покупців: ТОВ "Компанія"Агромарс", ТОВ ТГ "Агро-Альянс", ПП "Агроком-постач" помилково включені до собівартості реалізованих товарів/послуг, оскільки не є транспортно-заготівельними, крім цього, дані витрати були уже задекларовані до собівартості продукції при доставці їх на склад.

В свою чергу, зауважуючи про таке порушення, ГУ ДФС у Полтавській області стверджує про декларування витрат з транспортування продукції на адресу вказаних покупців контрагентами, що здійснювали таке транспортування, до складу собівартості реалізованої продукції, при цьому, не надаючи належного та допустимого підтвердження такого декларування, у тому числі й на вимогу суду.

Посилання ж на помилковість включення спірних витрат до собівартості реалізованих товарів/послуг у зв'язку з декларуванням останніх позивачем до собівартості продукції при доставці продукції на склад відповідачем обґрунтоване в розрізі норм Положення (стандарту) бухгалтерського обліку без належного виокремлення та визначення таких витрат в ніби-то вже проведеному їх декларуванню.

Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження їх повторного віднесення до витрат ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій надано не було.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що відповідачем ані за результатами перевірки, ані в ході судового розгляду реальність взаємовідносин як з контрагентами-покупцями, так і з контрагентами, відповідальними за здійснення транспортування, не ставилась під сумнів.

Щодо посилань відповідача на те, що згідно зі змістом товарно-транспортних накладних перевізником виступав в більшості ПП "Агро-олбіком", а не ПП "УСВП", позивачем зауважено та підтверджено долученими до матеріалів справи документами, що відповідно до умов договору про надання транспортних послуг №191015 від 19 жовтня 2015 року ПП "Українська спілка вантажних перевезень" надаються послуги, крім іншого, з організації транспортних послуг. Так, між ПП "Агро-олбіком" та ПП "УСВП" укладено договір про надання транспортних послуг № 021115 від 02 листопада 2015 року, реальність виконання умов якого відповідачем не оспорювалась (а.с. 208-211, т.2).

З приводу твердження суб'єкта владних повноважень в акті перевірки про відсутність факту реального вчинення господарських операцій через висновки актів щодо неможливості проведення зустрічної звірки по вищезазначеним спірним контрагентам, колегія суддів зауважує на таке.

Належними та допустимими в розумінні ст.124 Конституції України, ст.70 КАС України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (оскільки діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (оскільки наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250 Господарського Кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (оскільки відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного Кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Разом з тим, під час розгляду справи відповідачем не надано до суду жодних доказів порушення кримінальної справи відносно посадових (службових) осіб платників податків або за викладеними в акті фактами діяльності платників податків, наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочинів недійсними.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування.

Колегія суддів зазначає, що в силу закону отримання податковим органом податкової інформації, в якій викладені висновки про наявність ознак фіктивної господарської діяльності, відсутність факту реального вчинення господарських операцій, вчинення контрагентами платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, податкова інформація, акт перевірки контрагента або акт про неможливість проведення зустрічної звірки тощо, не має преюдиціального значення при розгляді справи судом та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

Також, колегія суддів зауважує на індивідуальний характер юридичної відповідальності платників податку. ТОВ "САП "Мрія" не може нести відповідальність за можливе порушення податкового та валютного законодавства його контрагентами.

Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з ПДВ, якщо останній виконав усі передбачені законом умови для цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. Адже, Податковий кодекс України не ставить право платника ПДВ на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності їх за місцезнаходженням, так само відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо. І в разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи, оскільки позивач та його контрагент є окремими суб'єктами господарювання зі статусом юридичної особи, окремими платниками податку на додану вартість, кожен з яких має свої межі юридичної відповідальності, яка є індивідуальною, виходячи з вимог ст. 61 Конституції України.

В силу положень Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Колегія суддів також акцентує увагу і на тому, що чинне законодавство не покладає на платника податків обов'язку перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства та його безпосередню наявність за місцезнаходженням перед тим, як відносити відповідні суми витрат до валових витрат та суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарські операції між позивачем та СФГ "Хан", ПП "СВ-Трансбудсервіс", ТОВ "ЗП"Агроконтинент", ТОВ "Полтава Транс-ком", ПП "Українська спілка вантажних перевезень" мали реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, підприємства ознак фіктивності на час здійснення господарської операції не мали, що зумовлює хибність висновків податкового органу.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, всупереч наведеним положенням, відповідачем не доведено правомірність його рішень, що оскаржуються.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що обставини, які викладені відповідачем в акті перевірки, неможливо кваліфікувати як порушення, що передбачені п. 44.1, 44.2 ст.44, п.п. 134.1.1 п.134.1 ст.134, п. 187.1 ст. 187, п.198.2, п. 198.6 ст.198, 201.1, п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України; п.7 наказу Міністерства фінансів України №657 від 22 вересня 2014 року "Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної".

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що в даному випадку відповідач не надав належних доказів правомірності оскаржуваних рішень, а тому податкові повідомлення - рішення від від 23 листопада 2016 року № та № підлягають скасуванню.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2017р. по справі № 816/2278/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Пянова Я.В.
Судді Зеленський В.В. Чалий І.С.
Повний текст ухвали виготовлений 20.04.2017 р.