Справа № 221/6374/16-а
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

18 квітня 2017 року м. Київ К/800/12147/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Черпак Ю.К., розглянувши матеріали касаційної скарги Управління Пенсійного фонду України в м. Вугледарі Донецької області на постанову Волноваського районного суду Донецької області від 26 січня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вугледарі Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Постановою Волноваського районного суду Донецької області від 26 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2017 року, позов задоволено: визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Вугледар Донецької області щодо не нарахування щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% заробітної плати ОСОБА_1 на час виходу у відставку; скасовано Розпорядження №152462 від 05.10.2016р. та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Вугледар Донецької області нарахувати ОСОБА_1 довічне грошове утримання судді у відставці з урахуванням слідчого та прокурорського стажу - в розмірі 90% посадового окладу судді з 28.09.2016 р. (з дня звернення до УПФУ); зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Вугледар Донецької області виплатити заборгованість по призначеному ОСОБА_1 довічному грошовому утриманню, що утворилося в наслідок зменшення грошового утримання, у зв'язку із невірним визначенням стажу роботи на посаді судді за період з 28.09.2016 р. по день виконання рішення.

Судами встановлено, що позивач з 23.03.1993 р. обіймав посаду судді Вугледарського міського суду Донецької області. З 2006 року після 10 років роботи на посаді судді і з урахуванням слідчого стажу позивач мав право на отримання довічного грошового утримання згідно з Законом України "Про статус суддів" від 15.12.1992 р. № 2862-Х11, яке він і отримував включно до грудня 2011 року, що підтверджується розрахунковими листами про отримання ним заробітної плати, де зазначено довічне грошове утримання. В подальшому, враховуючи, що позивач продовжував обіймати посаду судді Вугледарського міського суду Донецької області, виплату довічного грошового утримання було зупинено.

08.09.2016 постановою Верховної Ради України ОСОБА_1 звільнено у відставку, враховуючи стаж на посаді судді - 23 роки 06 місяців 07 днів, стаж роботи слідчим прокуратури Волноваського району Донецькій області - 03 роки 11 місяців 08 днів, прокурором Олександрівського району Донецької області - 06 років 09 місяців 28 днів. Таким чином загальний стаж, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці станом на день відрахування судді зі штату суду 27.09.2016 р.склав 34 роки 3 місяці 11 днів.

Розпорядженням від 05.10.2016 р. № 152462 Управлінням Пенсійного фонду України в м. Вугледарі Донецької області проведено розрахунок розміру пенсії позивача та встановлено, що він складає 86 % заробітної плати судді.

08 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу щодо збільшення відсоткового співвідношення розміру його грошового утримання до 90 %.

Відповідач листом від 21 листопада 2016 року № 21(14)/Ж-08-01-01 повідомив про відмову в зарахування до стажу судді періоду роботи з 07.06.1982 р. по 12.03.1993 р. на посадах слідчого прокуратори та прокурора, оскільки ці посади не зазначені в статті 135 Закону України "Про судоустрій та статус суддів".

28 листопада 2016 року позивач повторно звернувся до пенсійного органу із заявою про зміну відсотка його грошового утримання, проте листом відповідача від 09 грудня 2016 року № 30(14)/Ж-39-01-06 йому повторно відмовлено з аналогічних підстав.

Судові рішення мотивовані тим, що позивач має право на призначення йому довічного грошового утримання в розмірі 90% суддівської винагороди, оскільки до вказаного стажу позивача на посади судді необхідно зарахувати стаж роботи слідчим прокуратури та прокурором, що також було враховано при звільненні позивача у відставку.

Згідно із частиною четвертою статті 43 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року № 2862-Х11 (в редакції чинній станом на час набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI в редакції від 7 липня 2010 року) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до вимог пункту 11 Прикінцевих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 7 липня 2010 року № 2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 р. № 192-VIІ (набрав чинності 29 березня 2015 року), яким внесено зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" 7 липня 2010 року № 2453-VI, не містять положення стосовно збереження за суддями стажу роботи, який на момент набрання ним чинності надавав їм право на певний розмір доплати за вислугу років або право на вихід у відставку.

Відсутність такої норми є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених Конституцією і законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може були звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

Разом з тим, на момент набрання чинності Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 р. № 192-VIІ у позивача вже був наявний стаж, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання.

У зв'язку з ухваленням Рішення Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та положень пункту 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" визнано неконституційними окремі норми статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Зокрема, частиною четвертою резолютивної частини Конституційний Суд України вказав наступний порядок виконання рішення: частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Отже судді, стаж роботи яких на момент набрання чинності Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" надавав право на певний розмір щомісячного довічного грошового утримання із набуттям чинності вказаним законом право на отримання такого грошового утримання не втрачають, тому, відповідно, позивач має право отримувати грошове утримання у відставці в розмірі 90 відсотків заробітної плати судді із урахуванням його стажу роботи.

У касаційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в м. Вугледарі Донецької області, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 213 КАС України касаційна скарга має містити обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає порушення норм матеріального чи процесуального права та як вони вплинули на правильність вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не навів підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Вугледарі Донецької області на постанову Волноваського районного суду Донецької області від 26 січня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вугледарі Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.К. Черпак