Справа № 805/1195/17-а
Суддя: Козаченко А.В.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2017 р. Справа №805/1195/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 11 год. 30 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Козаченка А.В.

при секретарі Широбокові І.В.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агропрод-Донбас до Марїнської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування вимоги, скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю Агропрод-Донбас звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Марїнської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування вимоги, скасування рішення.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що отримав від Марїнської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області рішення № 111 від 28.03.2016 року на суму 2027, 74 грн., рішення № 379 від 15.11.2016 року на суму 108670, 98 грн., вимогу № Ю-4-23 від 18.01.2017 року на загальну суму 2050250, 04 грн., з яких 1939381, 32 грн. вказано як недоїмка з ЄСВ, 13 521, 29 грн. як штраф та 97 347, 43 грн. як пеня,

Позивач не погоджується з вказаною вимогою в частині недоїмки 1 597 128, 38 грн., штрафу в розмірі 13 521, 29 грн., пені в розмірі 97 347, 43 грн. та рішеннями, які прийняті за період з 14.04.2014 року і, посилаючись на п. 9(4) Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та інші законодавчі положення, просить визнати протиправними та скасувати рішення № 111 від 28.03.2016 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким на позивача накладено штраф в розмірі 2007, 67 грн. (10% до 01.01.2015 року) за період з 23.04.2014 року до 23.04.2014 року та пеня в розмірі 20, 07 грн.; рішення № 379 від 15.11.2016 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску яким на позивача накладено штраф в розмірі 11 343, 62 грн. (10% до 01.01.2015 року) за період з 21.05.2015 року до 20.10.2016 року та пеня в розмірі 97 327, 36 грн.; вимогу № Ю-4-23 від 18.01.2017 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску станом на 31.12.2016 в розмірі 2050250, 04 грн. (недоїмка 193 9381, 32 грн., штраф 13 521, 29 грн., пеня 97 347, 43 грн.) в частині недоїмки 1 597 128, 38 грн., штрафу в розмірі 13 521, 29 грн., пені в розмірі 97 347, 43 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Агропрод-Донбас, зареєстроване встановленому порядку в якості юридичної особи та включено до ЄДРПОУ за № 36810547, адреса: вул. Леніна, 64, с. Новомихайлівка, Донецька область, 85564.

Відповідач - Марїнська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області, є суб`єктом владних повноважень - органом виконавчої влади, який в цих правовідносинах здійснює повноваження, покладені на нього Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України, зокрема, забезпечує реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску.

28.03.2016 року на підставі ч. 10 та п.2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» Марїнською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області прийнято рішення № 111 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким на позивача накладено штраф в розмірі 2007, 67 грн. (10% до 01.01.2015 року) за період з 23.04.2014 року до 23.04.2014 року та пеня в розмірі 20, 07 грн.

05.04.2016 року Донецькою Торгово-промисловою палатою України було видано позивачу сертифікат № 6109 яким засвідчено форс-мажорні обставини з 01.06.2014 року.

15.11.2016 року на підставі ч. 10 та п.2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» Марїнською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області прийнято рішення № 379 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску яким на позивача накладено штраф в розмірі 11 343, 62 грн. (10% до 01.01.2015 року) за період з 21.05.2015 року до 20.10.2016 року та пеня в розмірі 97 327, 36 грн.

18.11.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про відстрочку сплати грошових зобовязань по Єдиному соціальному внеску, що настали з травня 2014 року.

Листом відповідача від 25.11.2016 року № 3117/05-38-17 повідомлено позивачу, що вимогами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» не передбачено розстрочення (відстрочення) грошових зобовязань з єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

18.01.2017 року Марїнська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області сформувала та прийняла вимогу № Ю-4-23 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску станом на 31.12.2016 в розмірі 2050250, 04 грн. (недоїмка 193 9381, 32 грн., штраф 13 521, 29 грн., пеня 97 347, 43 грн.), яка була отримана позивачем 16.02.2017 року.

17.02.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявами № 73 щодо списання недоїмки, яка виникла у період з травня 2014 року та № 74 в порядку ст.. 9-4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» щодо звільнення від обовязків, встановлених ч. 2 ст. 6 зазначеного Закону на період з травня 2014 року по момент закінчення АТО.

Відповідно бухгалтерської довідки від 16.03.2017 року, позивачем в якості ЄСВ за період з січня по квітень 2014 року сплачено 210 744, 40 грн., що також підтверджується даними з картки особового рахунку позивача та наданим звітом.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 1 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (далі Закон № 2464) визначено, що страхувальники - роботодавці та інші особи відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно абз. 1 п. 1 ст. 4 Закону 2464, платниками єдиного внеску є: роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Статтею 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов'язаний: зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п. 1 ч. 2); подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообовязкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового звязку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю (п. 4 ч. 2).

Таким чином, згідно вищевикладеного, у позивача у період до 14.04.2014 року існував обовязок по сплаті єдиного внеску. Як вже було зазначено вище, відповідно бухгалтерської довідки від 16.03.2017 року, позивачем в якості ЄСВ за період з січня по квітень 2014 року сплачено 210 744, 40 грн.

Разом з цим, суд зазначає, що відповідач, приймаючи спірні рішення та вимогу в частині недоїмки 1597128, 38 грн., штрафу в розмірі 13 521, 29 грн., пені в розмірі 97 347, 43 грн., діяв всупереч вимогам Закону № 2464 з огляду на наступне.

02.09.2014 року Верховною Радою України прийнято закон Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, який набув чинності 15.09.2014 року (далі Закон № 1669) (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин).

Підпунктом б пункту 8 ст. 14-1 Закону № 1669 розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464 було доповнено пунктом 9.3 наступного змісту: платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N405/2014, звільняються від виконання своїх обовязків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обовязків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Унормування вищенаведеної статті згідно до Закону України Про внесення змін до розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці відбулося зі зміною нумерації п. 9-3 на п. 9-4.

Зазначена норма проіснувала в Законі № 1669 з 15 вересня 2014 року до 1 січня 2017 року, внаслідок її виключення згідно із Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-8, але в повній мірі збереглася в Законі № 2464.

Крім того, суд зазначає, що пункт 9.4 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 2464 (після внесення змін до Закону № 1669-VII Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-8) продовжує свою дію в часі.

Суд вважає, що спірним у даному випадку є наявність у відповідача підстав для прийняття відносно позивача спірних рішень та вимоги в частині недоїмки 1597128, 38 грн., штрафу в розмірі 13 521, 29 грн., пені в розмірі 97 347, 43 грн., якими до останнього застосовано штрафні санкції та висунуто вимогу по сплаті ЄСВ у період після 14.04.2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні рішення та вимога сформовані з посиланням на статтю 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, яка визначає заходи впливу та стягнення.

Наявність заборони (в силу закону) щодо застосування відповідальності, штрафних та фінансових санкцій, передбачених Законом № 1669 за невиконання обовязків платника єдиного внеску у період з 15 вересня 2014 року, унеможливлює складання відповідачем та направлення позивачу спірних рішень та вимоги.

Також суд зазначає, що термін "відповідальність" необхідно розуміти як встановлені законом та іншими нормативно-правовими актами санкції. Санкція - це заходи відповідальності, що застосовуються державою за порушення передбачених нормою права зобов'язань і вимог, а також з метою захисту інтересів суспільства і держави, прав і свобод людини та організацій (тобто юридичних осіб), правопорядку.

Таким чином суд приходить до висновку про скасування рішення № 111 від 28.03.2016 року, рішення № 379 від 15.11.2016 року, вимоги № Ю-4-23 в частині недоїмки 1597128, 38 грн., штрафу в розмірі 13 521, 29 грн., пені в розмірі 97 347, 43 грн.,

Щодо можливості застосування до спірних правовідносин п. 28 розділу І Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII (далі Закон № 911) суд зазначає наступне.

На підставі п. 28 розділу І Закону № 911 виключений підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції.

Закон № 911 набрав чинності з 01 січня 2016 року, що передбачено п. 1 розділу ІІ цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

В п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно правових актів зазначено, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на положення ч. 1 ст. 58 Конституції України та рішення Конституційного Суду України від лютого 1999 року у справі № 1-7/99 до спірних правовідносин суд не застосовує п. 28 розділу І Закону № 911 як такий, що не має зворотної дії.

Частиною 1 статті 58 Конституції України визначено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 1, 2 ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином суд приходить до висновку про скасування рішення № 111 від про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким на позивача накладено штраф в розмірі 2007, 67 грн. (10% до 01.01.2015 року) за період з 23.04.2014 року до 23.04.2014 року та пеня в розмірі 20, 07 грн., рішення № 379 від 15.11.2016 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску яким на позивача накладено штраф в розмірі 11 343, 62 грн. (10% до 01.01.2015 року) за період з 21.05.2015 року до 20.10.2016 року та пеня в розмірі 97 327, 36 грн., вимоги № Ю-4-23 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску станом на 31.12.2016 в розмірі 2050250, 04 грн. (недоїмка 193 9381, 32 грн., штраф 13 521, 29 грн., пеня 97 347, 43 грн.) в частині недоїмки 1 597 128, 38 грн., штрафу в розмірі 13 521, 29 грн., пені в розмірі 97 347, 43 грн.

Також суд вважає достатнім та належним способом захисту прав позивача обрати саме скасування спірних рішень та вимоги у відповідній частині.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа; згідно ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 17-20, 69-72, 86, 94, 158-164, 167, 254, 257 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Агропрод-Донбас до Марїнської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування вимоги, скасування рішення задовольнии.

Скасувати рішення Марїнської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області № 111 від 28.03.2016 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким на позивача накладено штраф в розмірі 2007, 67 грн. (10% до 01.01.2015 року) за період з 23.04.2014 року до 23.04.2014 року та пеня в розмірі 20, 07 грн.

Скасувати рішення Марїнської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області № 379 від 15.11.2016 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску яким на позивача накладено штраф в розмірі 11 343, 62 грн. (10% до 01.01.2015 року) за період з 21.05.2015 року до 20.10.2016 року та пеня в розмірі 97 327, 36 грн.

Скасувати вимогу Марїнської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області № Ю-4-23 від 18.01.2017 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску станом на 31.12.2016 в розмірі 2050250, 04 грн. (недоїмка 193 9381, 32 грн., штраф 13 521, 29 грн., пеня 97 347, 43 грн.) в частині недоїмки 1 597 128, 38 грн., штрафу в розмірі 13 521, 29 грн., пені в розмірі 97 347, 43 грн.

Стягнути з Марїнської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (, юридична адреса: 85612, Донецька обл., м. Курахове, вул. Енергетіків, 2А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агропрод-Донбас (, юридична адреса: Донецька обл., с. Новомихайлівка, вул. Леніна, б. 64, 85654) судовий збір у розмірі 27280 (двадцять сім тисяч двісті вісімдесят) гривень 42 копійок.

Вступну та резолютивну частину постанови складено в нарадчій кімнаті та проголошено в судовому засіданні 13.04.2017 року.

Повний текст постанови складено протягом п*яти днів.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Козаченко А.В.