Справа № 803/367/17
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2017-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2017 року Справа № 803/367/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

при секретарі судового засідання Шаблій Л.П.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Ковельської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату бору (недоїмки), визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Ковельської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі Ковельська ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області) про: визнання протиправною та скасування вимоги про сплату бору (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 28 лютого 2017 року №Ф-000017312 в сумі 89 570 грн 76 коп.; визнання протиправним та скасування рішення від 28 лютого 2017 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 8 957 грн 08 коп.; визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03 листопада 2016 року за №000556312 про донарахування грошового зобовязання по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 48 399 грн 19 коп., від 03 листопада 2016 року за №000558312 про збільшення суми грошового зобовязання з військового збору у розмірі 4 839 грн 93 коп., від 05 грудня 2016 року за №000659312 про донарахування грошового зобовязання по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 8 062 грн 58 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач виніс оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску та рішення про застосування штрафних санкцій на підставі акту перевірки №85/03-12/13- від 18 жовтня 2016 року «Про результати документальної планової виїзної перевірки ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 02 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року». Перевіркою встановлено наступні порушення: пунктів 177.1, 177.2 статті 177 та пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлення заниження чистого оподатковуваного доходу на суму 16 857 грн, та суми податкових зобовязань на суму 2 528 грн 55 коп.; підпункту 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення валових витрат на 241 272 грн, та пункту 177.2 статті 177, пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу на суму 241 272 грн, та суми податкових зобовязань на суму 36 190 грн 80 коп.; частини другої статті 7, частини першої, восьмої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», в результаті чого встановлено заниження суми чистого доходу, на який нараховується єдиний внесок на суму 258 129 грн та занижено нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями на суму 89 570 грн 76 коп.; Закону України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», та статті 163, пункту 164.1 статті 164, підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму військового збору на 3 871 грн 94 коп.

Позивач не погоджується з висновками викладеними в акті перевірки та оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, вимогою про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску та рішенням про застосування штрафних санкцій оскільки вважає, що в повній мірі у відповідності до норм законодавства задекларував отриманий дохід від наданих послуг згідно актів наданих послуг, та відобразив цей дохід у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік.

Представник відповідача в поданому письмовому запереченні від 03 квітня 2017 року предявленні позовні вимоги заперечила, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів перевірки, за користування торгівельною маркою ТзОВ «Наш Край» та на підставі договорів комерційної концесії, укладених із ТзОВ «Агро-Р» підприємець ОСОБА_1 до складу інших витрат у 2015 році включив роялті в сумі 241 272 грн. Водночас, перевіркою не доведено економічної доцільності отриманих послуг, а також не встановлено, що всі понесені витрати повязані з господарською діяльністю позивача.

Посилається на правомірність висновків контролюючого органу, зроблених при проведенні перевірки та вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 03 листопада 2016 року за №, від 03 листопада 2016 року за №000558312, від 05 грудня 2016 року за №000659312, рішення від 28 лютого 2017 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимога про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 28 лютого 2017 року №Ф-000017312 прийняті у відповідності до норм діючого законодавства і підстав для визнання їх протиправними та скасування немає. Просила в задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні позивач та представник позивача, кожен зокрема, підтримали позовні вимоги з підстав, викладених з позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнала з мотивів, викладених у письмових запереченнях проти позову, просила в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову з таких підстав.

Судом встановлено, що в період з 19 вересня 2016 року по 07 жовтня 2016 року Ковельською ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області проведено документальну планову виїзну перевірку ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 02 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, за результатами якої складено акт №85/03-12/13- від 18 жовтня 2016 року.

Перевіркою встановлено наступні порушення: пунктів 177.1, 177.2 статті 177 та пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлення заниження чистого оподатковуваного доходу на суму 16 857 грн, та суми податкових зобовязань на суму 2 528 грн 55 коп.; підпункту 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення валових витрат на 241 272 грн, та пункту 177.2 статті 177, пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу на суму 241 272 грн, та суми податкових зобовязань на суму 36 190 грн 80 коп.; частини другої статті 7, частини першої, восьмої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», в результаті чого встановлено заниження суми чистого доходу, на який нараховується єдиний внесок на суму 258 129 грн та занижено нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями на суму 89 570 грн 76 коп.; Закону України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», та статті 163, пункту 164.1 статті 164, підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму військового збору на 3 871 грн 94 коп.

За наслідками перевірки Ковельською ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області прийняті: податкове повідомлення-рішення від 03 листопада 2016 року за №000556312 про донарахування грошового зобовязання по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 48 399 грн 19 коп., в тому числі за основним платежем 38 719 грн 35 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями 9 679 грн 84 коп.; податкове повідомлення-рішення від 03 листопада 2016 року за №000558312 про збільшення суми грошового зобовязання з військового збору у розмірі 4 839 грн 93 коп., в тому числі за основним платежем 3 871 грн 94 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями 967 грн 99 коп.; вимога від 03 листопада 2016 року №Ф-000549312 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 89 570 грн 76 коп.; рішення від 03 листопада 2016 року №112/0312/13- про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 8 957 грн 08 коп.

Не погодившись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями від 03 листопада 2016 року за №000556312 та №000558312, вимогою від 03 листопада 2016 року №Ф-000549312 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, рішенням від 03 листопада 2016 року №112/0312/13- про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску позивач оскаржив їх в адміністративному порядку. Рішенням ГУ ДФС у Волинській області від 30 листопада 2016 року за №858/ФОП/03-20-10-03-06 про результати розгляду первинної скарги збільшено підприємцю ОСОБА_1 грошове зобовязання по податку на доходи фізичних осіб на суму основного платежу на 6 450 грн 06 коп. та нараховано штрафних санкцій в сумі 1 612 грн 52 коп., в іншій частині податкові повідомлення-рішення від 03 листопада 2016 року за №000556312 та №000558312 залишено без змін. Скасовано вимогу від 03 листопада 2016 року №Ф-000549312 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску та рішення від 03 листопада 2016 року №112/0312/13- про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, а скаргу задоволено частково. Зобовязано Ковельську ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області сформувати та направити нову вимогу та рішення, згідно вимог чинного законодавства.

На підставі рішення ГУ ДФС у Волинській області від 30 листопада 2016 року за №858/ФОП/03-20-10-03-06 про результати розгляду первинної скарги Ковельською ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області прийняті: податкове повідомлення-рішення від 05 грудня 2016 року за №000659312 про донарахування грошового зобовязання по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 8 062 грн 58 коп., тому числі за основним платежем 6 450 грн 06 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями 1 612 грн 52 коп.; вимога від 28 лютого 2017 року №Ф-000017312 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 89 570 грн 76 коп.; рішення від 28 лютого 2017 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 8 957 грн 08 коп.

Рішенням ДФС України від 16 лютого 2017 року №2317/В/99-99-11-02-01-14 про результати розгляду повторної скарги залишено без змін податкові повідомлення-рішення від 03 листопада 2016 року за №000556312, №000558312 та від 05 грудня 2016 року за №000659312, а повторну скаргу підприємця ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Пунктом 177.1 статті 177 Податкового кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно із пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного обєкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обовязкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обовязкове страхування життя або здоровя працівників у випадках, передбачених законодавством; суми єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що повязані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги звязку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, повязані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо повязаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Підпунктом 14.1.225 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що роялті - будь-який платіж, отриманий як винагорода за використання або за надання права на використання обєкта права інтелектуальної власності, а саме на будь-які літературні твори, твори мистецтва або науки, включаючи компютерні програми, інші записи на носіях інформації, відео- або аудіокасети, кінематографічні фільми або плівки для радіо- чи телевізійного мовлення, передачі (програми) організацій мовлення, інших аудіовізуальних творів, будь-які права, які охороняються патентом, будь-які зареєстровані торговельні марки (знаки на товари і послуги), права інтелектуальної власності на дизайн, секретне креслення, модель, формулу, процес, права інтелектуальної власності на інформацію щодо промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау).

Як вбачається з акту перевірки №85/03-12/13- від 18 жовтня 2016 року, підставою для прийняття контролюючим органом оскаржуваних рішень стали висновки перевірки про заниження фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 чистого оподатковуваного доходу за 2015 рік в сумі 258 129 грн.

Так, перевіркою правильності визначених платником доходів, відображених у податковій декларації про майновий стан і доходи, встановлено заниження суми одержаного доходу за 2015 рік на 16 857 грн.

Крім того, Ковельською ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області встановлено, що підприємцем ОСОБА_1 до складу інших витрат у 2015 році включено роялті в сумі 241 272 грн.

Послуги надавались відповідно до заключених договорів комерційної концесії ТзОВ «Агро-Р» з підприємцем ОСОБА_1, а саме, від 01 грудня 2012 року, від 01 квітня 2013 року, від 03 травня 2014 року, від 01 жовтня 2014 року, від 01 листопада 2014 року та від 10 листопада 2014 року.

Відповідно до умов вказаних договорів комерційної концесії підприємцем ОСОБА_1 прийнято право користування франчайзингової мережі «Наш Край» та передбачено оплачувати надані послуги в строки та на умовах установлених відповідними договорами.

Згідно із пунктом 3.1 статті 3 договорів комерційної концесії починаючи з дати відкриття один раз на місяць впродовж 5 календарних днів, наступних за звітним періодом, користувач підприємець ОСОБА_1 сплачує право володільцеві роялті в розмірі Євро по курсу Національного Банку України на день виникнення зобовязання по сплаті роялті. Роялті сплачується в повному обсязі та у національній валюті гривні.

Крім того, сторонами були підписані додаткові угоди до вищевказаних договорів комерційної концесії, відповідно до яких встановлена фіксована плата незалежно від площі використання.

Водночас, укладені договори комерційної концесії не були зареєстровані у встановленому законом порядку.

01 січня 2015 року між ТзОВ «Агро-Р» та підприємцем ОСОБА_1 укладено договір щодо надання послуг по стимулюванню збуту товарів, послуг з передпродажної підготовки товарів, мерчендайзингових послуг, відповідно до умов якого Замовник щомісячно виплачує Виконавцю винагороду в розмірі виходячи з фактично наданого розміру послуг, визначеного в акті здавання-приймання наданих послуг.

Згідно із частиною першою, другою статті 1118 Цивільного кодексу України (чинного на момент укладання договорів комерційної концесії) договір комерційної концесії укладається у письмовій формі. У разі недодержання письмової форми договору концесії такий договір є нікчемним. Договір комерційної концесії підлягає державній реєстрації органом, який здійснив державну реєстрацію правоволодільця.

Відповідно до статті 1120 Цивільного кодексу України правоволоділець зобов'язаний передати користувачеві технічну та комерційну документацію і надати іншу інформацію, необхідну для здійснення прав, наданих йому за договором комерційної концесії, а також проінформувати користувача та його працівників з питань, пов'язаних із здійсненням цих прав. Правоволоділець зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором комерційної концесії: забезпечити державну реєстрацію договору; надавати користувачеві постійне технічне та консультативне сприяння, включаючи сприяння у навчанні та підвищенні кваліфікації працівників; контролювати якість товарів (робіт, послуг), що виробляються (виконуються, надаються) користувачем на підставі договору комерційної концесії.

Крім того, відповідно до положень статті 367 Господарського кодексу України (чинного на момент укладання договорів комерційної концесії) Договір комерційної концесії підлягає державній реєстрації органом, який здійснив реєстрацію суб'єкта господарювання, що виступає за договором як правоволоділець. Якщо правоволоділець зареєстрований як суб'єкт господарювання не в Україні, реєстрація договору комерційної концесії здійснюється органом, який зареєстрував суб'єкта господарювання, що є користувачем.

Відсутність реєстрації договору позбавляє сторони права в разі спору посилатися на цей договір.

На підставі вимог чинного законодавства, оскільки позивачем не надано доказів реєстрації у встановленому законом порядку договорів комерційної концесії, тому такі договори не можуть братися судом до уваги, а відтак висновок контролюючого органу про безпідставне включення позивачем до складу валових витрат роялті в сумі 241 272 грн відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, суд вважає, що висновки відповідача, викладені в акті перевірки №85/03-12/13- від 18 жовтня 2016 року про заниження фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 чистого оподатковуваного доходу за 2015 рік в сумі 258 129 грн, знайшли своє підтвердження в ході зясування обставин у справі по суті, а тому прийняті на підставі матеріалів перевірки податкові повідомлення-рішення від 03 листопада 2016 року за №000556312 про донарахування грошового зобовязання по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 48 399 грн 19 коп. та від 05 грудня 2016 року за №000659312 про донарахування грошового зобовязання по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 8 062 грн 58 коп. є правомірними.

З 03 серпня 2014 року набрали чинності зміни до Податкового кодексу України, внесені Законом України від 31 липня 2014 року №1621-VII, якими підрозділ 10 розділу ХХ Податкового кодексу України доповнено пунктом 16-1, відповідно до якого(у редакції, що діяла з 01 січня 2015 року) тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Так, відповідно до підпунктів 1.1, 1.2, 1.4 та 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України платниками військового збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу, а саме, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Обєктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу, тобто, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Отже, військовий збір нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Оскільки судом встановлено, що позивачем занижено суму оподатковуваного чистого доходу, суд дійшов висновку щодо правомірності винесення податкового повідомлення-рішення від 03 листопада 2016 року за №000558312 про збільшення суми грошового зобовязання з військового збору у розмірі 4 839 грн 93 коп.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Позивач, як платник єдиного внеску, відповідно до статті 6 Закону №2464-VI зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених, зокрема, у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Частиною третьою статті 7 Закону №2464-VI визначено, що нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Як встановлено пунктом 4 частини першої статті 1 Закону №2464-VI максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частини одинадцятої статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Таким чином, оскільки судом встановлено заниження позивачем оподатковуваного доходу за 2015 рік, який є базою нарахування єдиного внеску за ставкою 34,7%, суд дійшов висновку, що контролюючим органом правомірно сформовано вимогу від 28 лютого 2017 року №Ф-000017312 про сплату бору (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 89 570 грн 76 коп.

Відповідно до пункту 3 частини одинадцятої статті 25 Закону №2464-VI за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції - накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Виходячи із наведеного, суд вважає, що рішення від 28 лютого 2017 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 8 957 грн 08 коп., є правомірним.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії субєкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не спростовано належними та допустимими доказами факти, викладені в акті перевірки, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтею 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.Я. Ксензюк

Постанова в повному обсязі складена 19 квітня 2017 року.