Справа № 216/5226/16-а(2-а/216/33/17)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 квітня 2017 рокусправа № 216/5226/16-а(2-а/216/33/17)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Сафронової С.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м.Кривому Розі Департаменту патрульної поліції на постанову Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 березня 2017р. у справі № 216/5226/16-а (2-а/216/33/17) за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м.Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Ольшанської Марини Валентинівни про визнання недійсною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, а також закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернуся до Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області з адміністративним позовом до інспектора роти №3 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м.Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Ольшанської Марини Валентинівни в якому просив:

- визнати дії відповідача по винесенню Постанови серії АР №069286 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення - протиправними;

- постанову АР №069286 від 21.10.2016 року про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.122 КУпАП в розмірі 255 грн. визнати незаконною та скасувати (а.с. 1-3).

Постановою Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 березня 2017р. адміністративний позов задоволено (а.с. 48-49).

Постанова суду мотивована відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, з огляду на відсутність у діях особи ознаки протиправності.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просив її скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позов у повному обсязі (а.с. 53-58).

18 квітня 2017 року на електронну адресу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від позивача надійшла заява, в якій він просить суд розглянути справу в його відсутність. Крім того, просить залишити рушення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (а.с. 68).

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином (а.с. 66-67), а тому, відповідно до ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання не здійснюється.

Згідно частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено, що постановою відповідача серії АР №069286 від 21.10.2016 року по справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП України і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 (двісті п'ятдесят п'ять) грн. за те, що 21.10.2016 року о 12:40 год. керуючи автомобілем марки «Мерседес» державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по вулиці Свято-Миколаївська в м.Кривому Розі здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від краю виїзду з прилеглої території, чим порушив п.15.9 «и» ПДР.

Законність і обґрунтованість вищевказаної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частина 1 ст.122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність водіїв транспортних засобів, за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до п.15.9 «и» ПДР зупинка забороняється ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Згідно з ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Згідно з ст.80 КАС України речовими доказами є зокрема електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Тобто, умовою для використання інформації, отриманої із автоматичної фото- і відеотехніки є розміщення такої відеотехніки на видному місці. В якості доказу у справі відповідачем надано суду відеодиск, на якому міститься відеозапис з нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення, за яке позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності.

З відеозапису вбачається, що інспектором патрульної поліції було пояснено позивачу те, що він здійснив зупинку ближче 10 метрів від прилеглої території.

При цьому, з наданої відповідачем відеофіксації обставин вчинення адміністративного правопорушення, за яке позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП не вбачається здійснення заміру відстані автомобіля позивача до прилеглої території.

Крім того, наявний в матеріалах справи відеозапис, на переконання суду, не відображає відомостей про вчинення позивачем правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення оскаржуваної постанови.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи, що обов'язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що саме ним не доведено належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем порушення п.п. «и» п. 15.9 ПДР та ч.1 ст.122 КУпАП України, а тому притягнення ОСОБА_1 до відповідальності є безпідставним.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, не впливають на правомірність висновків суду, оскільки дублюють заперечення на позов, які подавались суду першої інстанції (а.с. 39-43), і які були враховані ним при вирішення справи по суті, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160 ,195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 206 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м.Кривому Розі Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Постанову Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 березня 2017р. у справі № 216/5226/16-а (2-а/216/33/17) - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст.. 160 зазначеного кодексу - з дня складання рішення в повному обсязі.

Повний текст рішення виготовлено 19 квітня 2017 року.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов