Справа № 642/1194/17
Суддя: Бондаренко В. В.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 642/1194/17
Провадження №2а/642/164/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2017 року Суддя Ленінського районного суду міста Харкова Бондаренко В.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства Оброни України про визнання бездіяльності, дій та рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просить:

визнати протиправним та скасувати п. 18 протоколу №118 від 29.12.2016р. комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України;

визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у неприйнятті рішення Міністерством оборони України у місячний строк після надходження документів ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку «Про призначення і виплату одноразової грошової допомоги…..» затвердженого постановою КМУ №975 від 25 грудня 2013р.;

визнати протиправними дії Міністерства оборони України, які полягають в надсиланні документів позивача на доопрацювання;

зобов`язати ОСОБА_2 надіслати документи для призначення ОСОБА_1 відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Постановою КМУ 975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги…» та Наказу Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року (додаток 13 Наказу №530) на адресу Міністерства Оборони України, щодо виплати мені одноразової грошової допомоги;

зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути документи надіслані ІНФОРМАЦІЯ_2 та вирішити питання щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», Порядку «Про призначення і виплату одноразової грошової допомоги…..» затвердженого постановою КМУ №975 від 25 грудня 2013р. та Наказу Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до ст. 267 КАС України подати у 5 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення;
зобов`язати Міністерство оборони України відповідно до ст. 267 КАС України подати у 30 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.
В обґрунтування вимог позивач зазначає, що він, в період проходження служби отримав у 1986 році поранення та контузію, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні (ДРА) де велись бойові дії, в наслідок, чого позивач в подальшому отримав інвалідність.

Згідно абз. 2 п. 3 Порядку затвердженого постановою КМУ №975 від 25.12.2013р. днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці МСЕК.

Згідно довідки МСЕК від 17.07.2015 року позивачу встановлена ІІ група інваліда війни з 13.07.2015 року.

Право на отримання одноразової грошової допомоги позивач отримав 13.07.2015р.

П.4, ч. 2 ст. 16 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» передбачено право позивача на отримання одноразової грошової допомоги.

Відповідно до Порядку №975 та Наказу Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року (в подальшому Наказ №530), 13.05.2016р. позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 с заявою та всіма належними документами про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги.

Харківським обласним військовим комісаріатом позивачу було відмовлено в оформлені документів, щодо призначення одноразової грошової допомоги.

Не погодившись з такими протиправними діями та бездіяльністю ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач звернувся до Суду.

Постановою Ленінського районного Суду м. Харкова по Справі 642/5413/16-а, яка набрала законної сили позовні вимоги позивача задоволені:

визнано протиправними бездіяльність Харківського обласного військового визнано протиправними бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає в не поданні у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги ...";

зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 подати висновок та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства Оборони України щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги ..." та Наказом Міністерства Оборони України № 530 від 14.08.2014 року.
Далі ІНФОРМАЦІЯ_4 були направлені документи в Порядку № 975, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2013р. №975 на адресу Міністерства оборони України.
19.02.2017р. адвокатом позивача було отримано копію витягу з рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або в наслідок інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 29.12.2016р. протокол №118 п. 18, відповідно до якого комісія дійшла висновку про повернення документів позивача на доопрацювання.
Позивач вважає, що дії, рішення та бездіяльність Міністерства оборони України є протиправними, оскільки не відповідають вимогамПорядку №975 та Наказу №530 і як наслідок порушують ч. 2 ст. 19 Конституції України, так як Міністерство оборони України діяло не у спосіб передбачений законом.

Представник відповідача - Міністерства Оборони України, надав письмові заперечення згідно яких просив розглядати справу в загальному порядку, однак згідно ч. 4 ст. 183-2 КАС України Суд не вбачає підстав для слухання справи в загальному порядку, оскільки представником Міністерства оборони України не надано обґрунтованих доводів про недостатність повідомлених позивачем обставин по справі, також представник Міністерства оборони України заперечував проти задоволення позову у повному обсязі посилаючись, що рішення відповідача є обґрунтованим.

Представник відповідача - Міністерства Оборони України просив залучити в якості другого співвідповідача Адміністрацію Державної Прикордонної Служби України.

Відповідачем у справі може бути суб`єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача. Як вбачається з матеріалів справи то позивачем не висунуто жодних позовних вимог до Адміністрації Державної Прикордонної Служби України, а відтак дане клопотання не підлягає задоволенню.

Представник відповідача - Харківського обласного військового комісаріату надав письмові заперечення, згідно яких просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог стосовно Харківського обласного військового комісаріату та закрити провадження у цій частині, оскільки ними у повному обсязі виконано постанову Ленінського районного Суду м. Харкова по справі №642/5413/16-а та направлено висновок та документи щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши письмові докази, оцінивши їх належність, допустимість, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , проходив строкову військову службу в період з 24.10.1985р. по 04.12.1987р., в тому числі у складі діючої армії під час бойових дій (виконання інтернаціонального обов`язку) в Демократичній Республіці Афганістан, що підтверджується військовим квитком позивача (а.с.10-15).

Згідно витягу з протоколу № 3221 від 16.12.2013 року засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку поранень, контузії - отримані позивачем під час проходження військової служби поранення, (контузія), пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії (а.с. 23), у зв`язку з чим позивачу з 13.07.2015 року при повторному огляді встановлена друга група інвалідності згідно довідки МСЕК від 17.07.2015р. (а.с. 16).

Згідно довідки МСЕК від 17.07.2015р. року позивачу була встановлена ІІ група інваліда війни з 13.07.2015 року.

Позивачем були надані всі документи передбачені для призначення одноразової грошової допомоги відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», Порядку «Про призначення і виплату одноразової грошової допомоги…..» затвердженого постановою КМУ №975 від 25 грудня 2013р. та Наказу Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року.

Суд зазначає, що позивач має право на одноразову грошову допомогу від Міністерство оборони України.

Вищенаведені обставини також встановлені постановою Ленінського районного Суду м. Харкова по справі №642/5413/16-а та відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім цього така практика узгоджується з практикою Вищого Адміністративного Суду ухвалою по справі К/800/12297/16 від 21.09.2016р., щодо права саме отримання одноразової грошової допомоги від Міністерства оборони України; Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати Верховного Суду України у постановах від 18 листопада 2014 року та 21 квітня 2015 року (справи №№21-446а14, 21-135а15 відповідно).

Однак рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або в наслідок інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 29.12.2016р. протокол №118 п. 18, комісія дійшла висновку про повернення документів ОСОБА_1 на доопрацювання.

Мотивуванням такого висновку в зазначеному вище рішенні є необхідність звернення позивача до Державної прикордонної служби України, а також що позивачем не подано документ про обставини поранення, не зважаючи на те, що даним фактам, щодо позивача вже була надана правова оцінка в постанові суду Справа №642/5413/16-а, яка набула чинності.

Абз. 2 П. 13 Порядку №975 передбачено, що розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або в наслідок інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 29.12.2016р. протокол №118 п. 18, то Міністерством оборони України не було прийнято рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Порядку №975.

А від так рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або внаслідок інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 29.12.2016р. протокол №118 п. 18, є протиправним, оскільки дане рішення не відповідає вимогам Порядку №975 та ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Така бездіяльність Міністерства оборони України позбавляє позивача можливості реалізувати своє право на соціальний захист передбачений ст. 46 Конституції України.

Суд зазначає, що у Міністерства оборони України не було підстав для направлення документів позивача на доопрацювання, а відтак рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги від 29.12.2016р. протокол №118 п. 18, є протиправними.

Щодо посилання відповідача, що позивачу слід звернутися до Державної прикордонної служби України Суд зазначає наступне:

Згідно п. 1 ч. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 21.03.1989 року № 10224-ХІ "Про виведення із складу Збройних Сил СРСР прикордонних, внутрішніх і залізничних військ" прикордонні, внутрішні і залізничні війська виведені зі складу Збройних Сил СРСР.

У відповідності до п. 1, 2Постанови Верховної Ради України від 24.08.1991 року «Про військові формування на Україні», Верховна Рада України постановила підпорядкувати всі військові формування, дислоковані на території республіки України. Утворено Міністерство оборони України.

Згідно зст. 4 Закону України «Про правонаступництво України», органи держави влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції(Основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.

Крім того суд зазначає, що статтями 1, 2 Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, яка набула чинності для України 14.02.1992 року, встановлено, що за військовослужбовцями, особами, які звільнились з військової служби і проживають на території держав-учасниць Співдружності, а також членами їхніх сімей зберігаються права і пільги, встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР. Односторонні обмеження зазначених прав і пільг військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей не допускаються.

Держави Співдружності своїм законодавством встановлюють і забезпечують всю повноту політичних, соціально-економічних та особистих прав і свобод військовослужбовцям, особам, звільненим з військової служби, та членам їхніх сімей відповідно до норм міжнародного права і положень цієї Угоди. Статтею 4 зазначеної Угоди передбачено, що держави-учасниці Співдружності беруть на себе зобов`язання у 1992 році розробити і прийняти взаємопогоджені законодавчі акти про соціальний захист військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей.

Законом України "Про ратифікацію Протоколу до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992", від 07.06.2001 № 2495-ІІІ ратифіковано Протокол до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992 року.

Відповідно до статті 1 даного Протоколу, на громадян, які проходили військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР та які переведені (зараховані) на військову службу в Збройні Сили, інші війська, інші військові формування та органи держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, при їх переїзді на постійне місце проживання з однієї держави Співдружності до іншої поширюються права та пільги, гарантії та компенсації, встановлені законодавством та іншими нормативними правовими актами для військовослужбовців Держави Співдружності, обраної для постійного проживання.

Відповідно до вищезазначених норм, міждержавними Угодами не встановлено порядок отримання одноразової грошової допомоги, однак, зазначеними актами гарантується кожному військовослужбовцю, який проходив військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР, право на отримання пільг, гарантій та компенсацій на території тієї держави Співдружності, на якій він проживає.

Таким чином право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії закріплене у статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII та в Порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року.

З огляду на вищевикладене, в силу ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25.12.2013 року № 975, суд дійшов висновку про те, що обов`язок для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому II групи інвалідності, з причин поранення та контузії отриманих при виконанням обов`язків військової служби, покладений саме на Міністерство оборони України.

Крім того, суд звертає увагу на те, що засіданням Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України встановлено причинний зв`язок захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв позивача, пов`язаних з виконуванням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися військові дії.

Судом встановлено, що позивач отримав інвалідність з причин поранення, контузії, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, то позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-XII та в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року.

На підставі вищевикладеного, суд вважає безпідставними посилання відповідача відносно того, що позивачу необхідно звернутися до Державної прикордонної служби України для вирішення питання призначення одноразової грошової допомоги.

Вищенаведені обставини також встановлені постановою Ленінського районного Суду м. Харкова по справі №642/5413/16-а та надано їм юридичну оцінку та, відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України, не доказуються при розгляді інших справ.

Така позиція узгоджуються з позицією Вищого Адміністративного Суду України, яка викладена в Ухвалі Вищого Адміністративного Суду України від 21.09.2016р. по справі № К/800/12297/16.

Щодо посилання відповідача, що позивачем не наданий документ про обставини поранення - Суд зазначає, що засіданням Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України встановлено причинний зв`язок захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв позивача, пов`язаних з виконуванням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися військові дії.

Судом встановлено, що позивачем із заявою про отримання одноразової грошової допомоги був наданий висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертиз №2251/Ж від 10.12.2013р. в якому зазначені обставини поранення позивача (а.с. 24).

Відповідно до п. 21.3 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке затверджене наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 (далі - Положення № 402) причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК (військово-лікарська комісія) цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19.

П. 21.21. Положення №402, відповідно до якого - за наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепа, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців-учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд ВЛК з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово-медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально-профілактичному закладі).

Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з довідкою про проходження військової служби і перебування у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн (63-94-п), посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних ВЛК для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва).

Саме в такому порядку встановлювався причинний зв`язок отримання поранення позивачу, тому посилання Міністерства оборони України на відсутність серед документів поданих для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, довідки або документу про причини та обставини поранення є безпідставними, необґрунтованими та протиправними.

Крім того, згідно приписів п. 4.7 «Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей», затвердженого чинним наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 року, зареєстрованого в міністерстві юстиції України 20.10.2014 року за № 1294/26070 - у разі настання інвалідності подаються такі документи документ про обставини поранення - копія акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження - надається лише у разі, якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.

При цьому у суду відсутні сумніви в обґрунтованості та наявності повноважень Центральної ВЛК Міністерства оборони України на проведення засідання та надання протоколу засідання по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України про те, що позивачем отримані поранення, захворювання, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

На підставі вищевикладеного, суд вважає безпідставними посилання відповідача, що позивачем не надано документів про обставини поранення.

Суд зазначає, що представником відповідача Міністерства оборони України не надано будь - яких доказів на підтвердження того, що Міністерством оборони України було дотримано процедуру, визначену Порядком №975.

Враховуючи, що відповідачем Міністерством оборони України не надано доказів правомірності своїх дій, які полягають у надсиланні документів ОСОБА_1 на доопрацювання, суд приходить до висновку, що останній має право на нарахування та виплату одноразової грошової допомогу як військовослужбовцю, який отримав ІІ групу інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі та порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. №975, а порушені права позивача підлягають судовому захисту.

За таких обставин, з врахуванням наведених вище положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправною та скасування 29.12.2016р. протокол №118 п. 18, комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України та визнання протиправною бездіяльності Міністерства Оборони України, яка полягає у неприйнятті рішення у місячний строк після надходження документів ОСОБА_1 про призначення йому одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку «Про призначення і виплату одноразової грошової допомоги…» затвердженого постановою КМУ №975 від 25.12.2013, а також у направленні його документів на доопрацювання.

Розглядаючи позовні вимоги в частині зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 надіслати документи для призначення ОСОБА_1 відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Постановою КМУ 975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги…» та Наказу Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року (додаток 13 Наказу №530) на адресу Міністерства Оборони України, щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 вже були надіслані документи до Міністерства оборони України.

Відповідно до приписів ч.2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Для повного захисту права позивача Суд вважає за необхідним вийти за межі позовних вимог.

З врахуванням встановлених під час судового розгляду справи обставин, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язати ОСОБА_2 повторно надіслати документи для призначення ОСОБА_1 відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Постановою КМУ 975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги…» та Наказу Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року (додаток 13 Наказу №530) на адресу Міністерства Оборони України, щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги;

Оскільки до абз. 2 п. 13 Порядку №975 Міністерство оборони України після прийняття оскаржуваного рішення, надіслало документи та рішення, щодо позивача на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 , а для вирішення питання призначення одноразової грошової допомоги Міністерством оборони України необхідні документи, які знаходяться на даний час в Харківському обласному військовому комісаріаті.

Відповідно до ч.1 ст.267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу вказаної норми вбачається, що питання про надання звіту про виконання постанови вирішує суд, який прийняв судове рішення по суті спору не на користь суб`єкта владних повноважень.

Цій нормі кореспондують положення абзацу 6 п.4 ч.1 ст.163 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з яким постанова складається з резолютивної частини із зазначенням встановленого судом строку для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно).

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

Згідно ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі" резолютивна частина судового рішення, за загальним правилом, повинна містити: висновок суду про задоволення позову (клопотання, подання), апеляційної чи касаційної скарги повністю або частково чи відмову в його (її) задоволенні повністю або частково, чи залишення його (її) без задоволення; висновок суду по суті вимог; розподіл судових витрат; інших правових наслідків ухваленого рішення; строк і порядок набрання судовим рішенням законної сили та його оскарження; встановлений судом строк для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11, 94, 159-163, 167, 186, 254, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства Оборони України про визнання бездіяльності, дій та рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати п. 18 протоколу №118 від 29.12.2016р. комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у неприйнятті рішення Міністерством оборони України у місячний строк після надходження документів ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку «Про призначення і виплату одноразової грошової допомоги…..» затвердженого постановою КМУ №975 від 25 грудня 2013р.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України, які полягають в надсиланні документів позивача на доопрацювання.

Зобов`язати ОСОБА_2 повторно надіслати документи для призначення ОСОБА_1 відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Постановою КМУ 975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги…» та Наказу Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року (додаток 13 Наказу №530) на адресу Міністерства Оборони України, щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги,

Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути документи надіслані Харківським обласним Військовим Комісаріатом та вирішити питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», Порядку «Про призначення і виплату одноразової грошової допомоги…..» затвердженого постановою КМУ №975 від 25 грудня 2013р. та Наказу Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до ст. 267 КАС України подати у 15 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення;
Зобов`язати Міністерство оборони України відповідно до ст. 267 КАС України подати у 45 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. на користь Державного бюджету України.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги стороною, або іншою особою, яка брала участь у справі, у десятиденний строк з моменту отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.В.Бондаренко