Справа № 754/1124/17
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 754/1124/17 Головуючий у 1-й інстанції: Журавська О.В.
Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 та Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 06 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про скасування розпорядження та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), в якому просила:

- визнати протиправним розпорядження відповідача від 17 листопада 2016 року № 844409 та вважати його нечинним з моменту прийняття;

- зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_2 пенсію по втраті годувальника у розмірі 50 % (як передбачено Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від раніше встановленої пенсії померлого годувальника, призначеної відповідно до Закону України «Про прокуратуру») та з 14.03.2016 здійснити виплату недоотриманих сум пенсій.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 06 березня 2017 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києва щодо перерахунку пенсії позивача. Зобов'язано відповідача призначити ОСОБА_2 пенсію по втраті годувальника у розмірі 50 відсотків суми пенсії померлого годувальника, яку останній отримував на день своєї смерті, зобов'язавши відповідача здійснити виплату недоотриманих нею сум пенсії з 14.03.2016 року. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач та відповідач звернулися до Київського апеляційного адміністративного суду з апеляційними скаргами.

Відповідач просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції в частині про задоволення позову та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Позивач просить суд змінити постанову суду першої інстанції та прийняти рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 183-2 КАС України апеляційні скарги розглядаються в порядку письмового провадження.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває на обліку в Управлінні.

ОСОБА_2 є дружиною померлого ОСОБА_3 та фактично знаходилася на його утриманні.

ОСОБА_3 при житті отримував пенсію за вислугою років, призначену у 1998 році відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Розмір його пенсії відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 28.04.2016 року становив за 2015 рік 8 302.48 грн., за грудень 2015 року та січень 2016 року 8 381.68 грн., а в 2014 році до оподаткування пенсій в середньому розмір пенсії становив 9 100 грн.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 23.06.2016 року по справі № 754/6580/16-а адміністративний позов ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії було задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не переведення ОСОБА_2 з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника у розмірі 50 відсотків суми пенсії померлого годувальника у відповідності до загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Зобов'язано Лівобережне об'єднане управління пенсійного фонду України в м. Києві з 14.03.2016 року призначити ОСОБА_2 пенсію по втраті годувальника у розмірі 50 відсотків суми пенсії померлого годувальника у відповідності до ст. 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зобов'язавши відповідача здійснити виплату недоотриманих нею сум пенсії з 14.03.2016 року. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного суду м. Києва від 25.07.2016 року апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 23.06.2016 року - повернуто апелянту.

27.10.2016 р. позивач звернулась до відповідача із заявою про надання інформації про розмір нарахованої їй пенсії.

Листом від 05.12.2016 р. Управління повідомило позивача, що пенсія була розрахована в розмірі 50 відсотків від пенсії за віком померлого годувальника в розмірі 1 130 грн.

Крім вказаного, у відповідності до листа відповідача від 10.01.2017 р. після перерахунку пенсії позивача у відповідності до постанови Деснянського районного суду м. Києва виникла переплата пенсії в сумі 1957, 59 грн.

Наведене підтверджується оскаржуваним розпорядженням відповідача від 17 листопада 2016 року № 844409.

Посилаючись на ту обставину, що при перерахунку пенсії на виконання постанови Деснянського районного суду м. Києва від 23.06.2016 року по справі № 754/6580/16-а відповідачем було перераховано розмір пенсії її померлого чоловіка з пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про прокуратуру» на пенсію за віком, визначену Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що мало наслідком призначення їй пенсії по втраті годувальника у зменшеному розмірі, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані дії відповідача є протиправними.

Перевіряючи наведений висновок суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Деснянського районного суду м. Києва від 23.06.2016 року по справі № 754/6580/16-а адміністративний позов ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії було задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не переведення ОСОБА_2 з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника у розмірі 50 відсотків суми пенсії померлого годувальника у відповідності до загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Зобов'язано Лівобережне об'єднане управління пенсійного фонду України в м. Києві з 14.03.2016 року призначити ОСОБА_2 пенсію по втраті годувальника у розмірі 50 відсотків суми пенсії померлого годувальника у відповідності до ст. 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зобов'язавши відповідача здійснити виплату недоотриманих нею сум пенсії з 14.03.2016 року.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Постанова Деснянського районного суду м. Києва від 23.06.2016 року по справі № 754/6580/16-а, що набрала у встановленому порядку законної сили, є обов'язковою для виконання, зокрема, Лівобережним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві.

Колегія суддів зазначає, що обов'язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.

Європейським судом з прав людини була розглянута чисельна кількість справ за заявами громадян проти України щодо порушення п. 1 ст. 6 Конвенції у зв'язку з невиконанням судового рішення, винесеного на користь заявників, порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції у зв'язку з неможливістю використання коштів, присуджених судовим рішенням, яке не виконувалося протягом тривалого часу, щодо порушення ст. 13 Конвенції у зв'язку з відсутністю ефективного засобу правового захисту щодо порушення права на виконання судового рішення. До таких справ можна віднести, зокрема, справа № 18966/02 29.06.2004 р. «Войтенко проти України», справа № 56849/00 29.06.2004 р. «Півень проти України», справа №56848/00 29.06.2004 р. «Жовнер проти України», справа №67534/01 27.07.2004 р. «Ромашов проти України», справа № 67647/01 09.11.2004 р. «Бакай та інші проти України», справа 14201/02 30.11.2004 р. «Бакалов проти України», справа 75804/01 27.11.2008 р. «Мірошнік проти України», справа «Шмалько проти України».

У справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року Європейський суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

У справі «Півень проти України» Європейський суд зазначив, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6, також захищає і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які, у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby c. ) від 19 березня 1997 року, рішення у справі «Бурдов проти Росії» (Bourdov c. Russie), N 59498/00; рішення у справі «Ясіун'єне проти Литви» (Jasiuniene c. Lituanie), рішення у справі «Руйану проти Румунії» (Ruianu c. Roumanie), N 34647/97, від 17 червня 2003 року).

Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Обов'язковість виконання судового рішення є однією із складових права на суд, яке проголошується пунктом 1 статті 6 параграфа 1 Конвенції та є конституційною гарантією права на судовий захист.

В свою чергу, з поданого ОСОБА_4 позову вбачається, що підставою подання даного позову було саме виконання судового рішення - постанови Деснянського районного суду м. Києва від 23.06.2016 року по справі № 754/6580/16-а неналежним чином, що призводить до порушення її права на отримання пенсії як дружини померлого годувальника у розмірі 50% пенсії, яку отримував її чоловік.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем на виконання вказаного рішення суду було перераховано розмір пенсії, яку отримував померлий чоловік позивача.

Такими повноваженнями чинне законодавство, що регулює спірні правовідносини, органи Пенсійного фонду не наділяє.

Крім того, вищевказаним рішенням суду було зобов'язано Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві з 14.03.2016 року призначити ОСОБА_2 пенсію по втраті годувальника у розмірі 50 відсотків суми пенсії померлого годувальника у відповідності до ст. 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зобов'язавши відповідача здійснити виплату недоотриманих нею сум пенсії з 14.03.2016 року. Тобто, розмір пенсії позивача повинен визначатися, виходячи з 50% розмірі пенсії, яку отримував ОСОБА_3 за життя, а не розміру перерахованої пенсії померлого ОСОБА_3, яку безпідставно провів відповідач.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення розпорядження відповідача від 17 листопада 2016 року № 844409 підлягає скасуванню. Скасування акта суб'єкта владних повноважень означає втрату ним чинності з моменту прийняття такого акта.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 06 березня 2017 року по даній справі позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києва щодо перерахунку пенсії позивача. Зобов'язано відповідача призначити ОСОБА_2 пенсію по втраті годувальника у розмірі 50 відсотків суми пенсії померлого годувальника, яку останній отримував на день своєї смерті, зобов'язавши відповідача здійснити виплату недоотриманих нею сум пенсії з 14.03.2016 року.

З наведеного вбачається, що судами двічі вирішено питання щодо одних і тих же вимог позивача, оскільки такі ж вимоги були вирішені і при прийнятті постанови по справі № 754/6580/16-а, що є неприпустимим.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З метою повного захисту порушених прав позивача, колегія суддів вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про виконання постанови Деснянського районного суду м. Києва від 23.06.2016 року по справі № 754/6580/16-а, з урахування висновків суду, наведених у даній постанові.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, що призвело до неправильного вирішення справи.

Суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача в порядку ст. 267 КАС України подати звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 41, 167, 195, 196, 183-2, 198, 200, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити частково.

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 06 березня 2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 17 листопада 2016 року № 844409.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про перерахунок пенсії на виконання постанови Деснянського районного суду м. Києва від 23.06.2016 року по справі № 754/6580/16-а, з урахування висновків суду, наведених у даній постанові.

В іншій частині позову відмовити.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві в порядку ст. 267 КАС України надати до суду першої інстанції звіт про виконання рішення суду протягом двадцяти робочих днів з дня ухвалення даного рішення.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан
О.А. Губська

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Губська О.А.

Грибан І.О.