Справа № 524/10060/16-а
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 р.Справа № 524/10060/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: Пянової Я.В. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

позивача та представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.03.2017р. по справі № 524/10060/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Автозаводського району Департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області

про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

23.12.2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з адміністративною позовною заявою до Управління соціального захисту населення Автозаводського району Департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, в якій просив суд:

- визнати протиправним рішення Управління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області оформлене у вигляді листа від 13.12.2016 року №03-15215, в частині щодо відмови відшкодувати ОСОБА_1 вартість автобусного квитка ПР 055180 за поїздку з Кременчука до Києва 01 грудня 2016 року в сумі 200 гривень, та відмови відшкодувати вартість автобусного квитка ПР 055200 за поїздку з Києва до Кременчука 01 грудня 2016 року в сумі 180 гривень, шляхом перерахування коштів на його картковий пенсійний рахунок.

- скасувати рішення Управління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області оформлене у вигляді листа від 13.12.2016 року №03-15215, в частині щодо відмови відшкодувати ОСОБА_1 вартість автобусного квитка ПР 055180 за поїздку з Кременчука до Києва 01 грудня 2016 року в сумі 200 гривень, та відмови відшкодувати вартість автобусного квитка ПР 055200 за поїздку з Києва до Кременчука 01 грудня 2016 року в сумі 180 гривень, шляхом перерахування коштів на його картковий пенсійний рахунок.

- зобов'язати Управління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області вчинити необхідні дії для відшкодування ОСОБА_1 вартості автобусного квитка ПР 055180 за поїздку з Кременчука до Києва 01 грудня 2016 року в сумі 200 гривень та вартості автобусного квитка ПР 055200 за поїздку з Києва до Кременчука 01 грудня 2016 року в сумі 180 гривень, шляхом перерахування коштів на його картковий пенсійний рахунок.

- визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 09 грудня 2016 року.

- стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань за зобовязаннями Управління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області () на користь ОСОБА_1Г.(ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) моральну шкоду в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень .

- зобов'язати Управління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області надати до суду звіт про виконання судового рішення на протязі місяця від дати набрання судовим рішенням законної сили.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30.01.2017 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Залучено до участі в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Автозаводського району Департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити певні дії в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.03.2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, ОСОБА_1, не погодившись з вищевказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.03.2017 року по справі №524/10060/16-а за його адміністративним позовом про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди до Управління соціального захисту населення Автозаводського району Департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, та ухвалити нову постанову якою повністю задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції прийняв рішення, що суперечить чинному законодавству, чим порушив вимоги ст. 159 КАС України, згідно якої рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; суд зробив висновок, який суперечить фактичним обставинам справи, внаслідок цього цей висновок є необ'єктивним та необґрунтованим, чим порушив ст. 86 КАС України. Зазначає, що вказані порушення є підставами для скасування рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи і має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, що підтверджується копією посвідчення Серії Є №055109 від 09.10.2009р.

09.12.2016р. ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області із заявою про відшкодування вартості квитка ПР055180 від 01.12.2016р. в сумі 200 грн., ПР055200 від 01.12.2016р. в сумі 180 грн., АКУП 032651 від 07.12.2016р. в сумі 165 грн., АКУП 033168 від 07.12.2016р. в сумі 165грн.

13.12.2016р. Управління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області повідомило ОСОБА_1 про те, що проїзні документи ПР 055180 вартістю 200 грн. та ПР 055200 вартістю 180 грн. не підлягають відшкодуванню, оскільки їх форма не відповідає п.2 наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 25.05.2006р. №503 «Про затвердження Типових форм квитків на проїзд пасажирів і перевезення багажу на маршрутах загального користування.

Позивач, вважаючи противоправним та таким, що підлягає скасуванню рішення правління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області оформлене у вигляді листа від 13.12.2016 року №03-15215, звернувся до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості заявлених позивачем вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з п.7 ч.1 ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни та прирівняним до них особам надаються пільги, зокрема, безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання. Це право поширюється і на особу, яка супроводжує інваліда I групи.

Рішенням першого засідання третьої сесії Полтавської обласної ради сьомого скликання від 29.01.2016 року було затверджено «Порядок виплати компенсації за проїзд автомобільним транспортом пільгових категорій громадян на міжміських та міжобласних маршрутах загального користування (протяжність перевищує 50 км) на 2016 рік».

Пунктом 5 вищевказаного Порядку (зі змінами внесеними Рішенням другого пленарного засідання сьомої сесії Полтавської обласної ради сьомого скликання від 01.06.2016р.) для виплати компенсації за проїзд автомобільним транспортом пільговим категоріям громадян на міжміських та міжобласних маршрутах загального користування (протяжність перевищує 50 км), за спрощеним порядком, пільговик звертається за місцем перебування на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги до органів соціального захисту населення (територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг), управління праці та соціального захисту населення) протягом 2016 року та подає проїзні документи на проїзд в автомобільному транспорті на міжміських та міжобласних маршрутах загального користування (протяжність перевищує 50 км) із зазначенням прізвища, ініціалів пільговика та номера посвідчення (фіскальний чек або проїзний квиток за формою, затвердженою наказом Міністерства транспорту та звязку України від 25.05.2006 р. №503 «Про затвердження Типових форм квитків на проїзд пасажирів і перевезення багажу на маршрутах загального користування». У разі подання проїзного квитка додається виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців про включання перевізника до ЄДР).

Згідно п.2 Наказу Міністерства транспорту та звязку України від 25.05.2006 р. за №503 «Про затвердження Типових форм квитків на проїзд пасажирів і перевезення багажу на маршрутах загального користування» вартість проїзду за розрахунками пасажирських перевізників, інформація про перевізника, страховика та страхову суму вносяться у квитки друкованим способом.

Колегія суддів зазначає, що, як вбачається з матеріалів справи, а саме копії квитків ПР 055200 та ПР 055180 (а.с. 8), останні за своєю формою не відповідають вимогам п.2 Наказу Міністерства транспорту та звязку України від 25.05.2006 №503 «Про затвердження Типових форм квитків на проїзд пасажирів і перевезення багажу на маршрутах загального користування». Так, у вказаних квитках вартість проїзду зазначена рукописом. Крім того, відсутня інформація про страховика та страхову суму.

Отже, колегія суддів вважає, що вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасування рішення відповідача, оформлене у вигляді листа від 13.12.2016 року № 03-15215, щодо відмови відшкодувати ОСОБА_1 вартість автобусного квитка ПР055180 за поїздку з Кременчука до Києва 01 грудня 2016 року в сумі 200 грн., та відмови відшкодувати вартість автобусного квитка ПР055200 за поїздку з Києва до Кременчука 1 грудня 2016 року в сумі 180 грн. шляхом перерахування коштів на його картковий пенсійний рахунок і зобовязання відповідача вчинити необхідні дії для відшкодування позивачу вартості автобусного квитка ПР 055180 за поїздку з Кременчука до Києва 01 грудня 2016 року в сумі 200 гривень та вартості автобусного квитка ПР 055200 за поїздку з Києва до Кременчука 01 грудня 2016 року в сумі 180 гривень шляхом перерахування коштів на його картковий пенсійний рахунок є необґрунтованими, а тому судом першої інстанції було правомірно відмовлено у їх задоволенні.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 09 грудня 2016 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Під заявою (клопотанням) розуміється - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Статтею 15 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно України ст. 19 Закону «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, зокрема, у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

Колегія суддів зазначає, що, оскільки Управлінням соціального захисту населення Автозаводського району Департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області була надана відповідь на звернення ОСОБА_1, а також те, що в своєму листі відповідач по справі повідомляв про часткове задоволення вимог позивача, з посиланням на відповідні положення законодавства, вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності Управління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 09 грудня 2016 року є необґрунтованими, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив у їх задоволенні.

Щодо позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань за зобовязаннями Управління соціального захисту населення Автозаводського району департаменту праці, соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області () на користь ОСОБА_1Г.(ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) моральної шкоди в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_1 України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивачем не надано доказів на підтвердження факту спричинення йому моральної шкоди та доказів в обґрунтування заявленого розміру відшкодування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди є недоведеними, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив у їх задоволенні.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.03.2017 року по справі №524/10060/16-а відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.03.2017р. по справі № 524/10060/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст ухвали виготовлений 21.04.2017 р.