Справа № 810/3690/16
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2017 року м.Київ № 810/3690/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кагарлицького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області та Миронівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області про зобов'язання вчинити певні дії.

Суть спору: ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Кагарлицького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Київській області про спонукання відповідача внести зміни до актового запису про народження позивача №305 від 01.07.1949, складеного виконавчим комітетом Ржищівської міської ради Київської області, в частині національності батька - проставлено прочерк, записати «поляк».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.01.2017 залучено до участі у справі в якості другого відповідача Миронівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач стверджує про те, що він звернувся до Миронівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області із заявою про внесення змін до актового запису про його народження №305 від 01.07.1949, складеного виконавчим комітетом Ржищівської міської ради Київської області, шляхом зазначення національності його батька, ОСОБА_3, «поляк».

Проте, відповідачем було відмовлено у внесенні відповідних змін до вказаного актового запису про його народження, з посиланням на те, що наданні позивачем документи не підтверджують те, що його батько є поляком за національністю.

Позивач вважає таку відмову відповідача необґрунтованою та безпідставною, оскільки надані ним до заяви документи підтверджують те, що його батько за національністю є поляком.

Так, зокрема, позивач зауважив про те, що місцем народження його батька є селище Белявське, Левицького району, Варшавської області, про що вказано у свідоцтві про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_1.

Крім того, позивач зазначив про те, що в паспорті ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 від 02.03.1957 в графі «національність» вказано «поляк».

Наведені обставини, на думку позивача, є достатніми для внесення змін до актового запису про його народження в частині зазначення національності батька «поляк».

17.01.2017 на адресу суду від представника Кагарлицького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області надійшло клопотання №29/16.13-32 від 17.01.2017 (вх.№601/17 від 17.01.2017) про розгляд справи без участі представника відповідача.

Також 24.01.2016 на адресу суду від позивача надійшла заява б/н від 20.01.2017 (вх.№908/17 від 24.01.2017) про здійснення розгляду справи без його участі.

08.02.2017 на електронну адресу суду від Миронівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області надійшло клопотання №135/16.16-32 від 07.02.2017 (вх.№222/17 від 08.02.2017) про приєднання до матеріалів справи необхідних для вирішення спору по суті документів та здійснення розгляду справи без участі представника відповідача.

Враховуючи обмежені строки розгляду справи, недопущення їх порушення та безпідставного затягування вирішення спору, приймаючи до уваги, що наявні в матеріалах справи докази в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, а сторони є належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Частиною 4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи заявлені сторонами клопотання, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з п.10 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Вищий адміністративний суд України в пункті 11 Листа від 30.11.2009 №1619/10/13-09 зазначив, що під час вирішення справи у порядку письмового провадження його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки в такому разі не проводиться судове засідання і, відповідно, справа розглядається без участі секретаря.

На підставі цього, справа розглядається без проведення судового засідання.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_4 від 12.10.1999.

Як вбачається зі свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 27.12.1956, батьками позивача є:

- ОСОБА_3, в графі національність проставлений прочерк;

- ОСОБА_4, в графі національність зазначено «українка».

Згідно з наявною в матеріалах справи копією актового запису №305 від 01.07.1949 про народження ОСОБА_1 за національністю обидва батьки позивача були визначені українцями.

Це також підтверджується повним витягом №1 від 02.09.2016 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження позивача, з якого вбачається, що як батько позивача, ОСОБА_3, так і його мати,ОСОБА_4, були визначені за національністю як українці.

13.08.2016 позивач звернувся до Миронівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області із заявою про внесення змін в реєстраційний запис про його народження №305 від 01.07.1949, складений виконавчим комітетом Ржищівської міської ради Київської області, шляхом зазначення в графі національність батька «поляк».

До вказаної заяви позивачем було додано наступні документи:

- копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 27.12.1956;

- копію паспорта ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 від 02.03.1957;

- копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 від 09.02.1957.

Для вирішення по суті заяви позивача Миронівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області звернувся до Кагарлицького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області з листом №762/02.05.06-75 від 26.08.2016 про надіслання підтвердження відповідності відомостей у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян паперовому носію актового запису про народження, складеного відносно ОСОБА_1.

Кагарлицький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області надіслав на адресу Миронівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області підтвердження відповідності відомостей у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян паперовому носії актового запису, оформлене листом №02.1-35 від 30.08.2016.

У вказаному листі відповідач повідомив про те, що актовий запис про народження №305 від 01.07.1949, складений виконавчим комітетом Ржищівської міської ради Київської області, відносно ОСОБА_1 внесено до Державного реєстру актів цивільного стану громадян 19.10.2014 за №9 та відомості у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відповідають відомостям, зазначеним у паперовому носії актового запису.

Крім того, Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області в листі №02.1-35 від 30.08.2016 зазначено, що актовий запис про народження №305 від 01.07.1949, складений виконавчим комітетом Ржищівської міської ради Київської області, відносно ОСОБА_3 внесено до Державного реєстру актів цивільного стану громадян 18.03.2011 за №36026242 та відомості у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відповідають відомостям, зазначеним у паперовому носії актового запису.

В подальшому Миронівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області було прийнято висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану від 10.09.2016, яким було відмовлено ОСОБА_1 у внесенні змін до актового запису про народження №305 від 01.07.1949, складеного виконавчим комітетом Ржищівської міської ради Київської області в частині національності батька - «українець» на «поляк».

Зі змісту вказаного висновку вбачається, що причиною відмови є те, що національність батька заявника «поляк» не підтверджується зібраними документами, а також відсутністю у органів державної реєстрації актів цивільного стану компетенції встановлювати національну належність громадян.

Не погоджуючись з правомірністю відмови у внесенні змін до вказаного актового запису цивільного стану, позивач звернувся до суду з позовом про спонукання відповідача внести відповідні зміни до актового запису про народження позивача, з приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 49 Цивільного кодексу України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків.

Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо.

Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону.

Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон №2398) актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків.

Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Згідно з положеннями статті 9 Закону №2398 державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку.

Статтею 22 Закону №2398 передбачено, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.

За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому.

У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться за заявою:

- особи, щодо якої складено актовий запис;

- одного з батьків, опікуна, піклувальника дитини;

- опікуна недієздатної особи;

- спадкоємців померлого;

- представника органу опіки та піклування під час здійснення повноважень з опіки та піклування стосовно особи, яка має право на подання такої заяви.

Заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених законодавством, - за місцем зберігання актового запису цивільного стану.

Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.

Аналогічні положення закріплені в Правилах внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5.

Як було зазначено вище, позивач просить суд зобов'язати відповідача внести зміни до актового запису про народження №305 від 01.07.1949 в частині національності батька - проставлено прочерк, записати «поляк».

Однак, суд звертає увагу на те, що прочерк в частині національності батька позивача проставлений не в актовому записі про народження, а в свідоцтві про народження, у той час як в паперовій формі актового запису та в Державному реєстрі актів цивільного стану вказана національність батька позивача - «українець».

У зв'язку з цим позовні вимоги ОСОБА_1 суд розцінює як вимоги про спонукання відповідача внести зміни до актового запису про його народження шляхом зміни зазначеної національності батька з «українець» на «поляк».

Слід зауважити, що орган державної реєстрації актів цивільного стану є державним органом - суб'єктом владних повноважень, уповноваженим здійснювати державну реєстрацію актів цивільного стану. Оскільки державна реєстрація актів цивільного стану має публічно-правову природу, звертаючись із заявою (вимогою) до такого органу, особа вступає у публічно-правові відносини з державою в особі уповноваженого державного органу. Внаслідок цього при користуванні будь-яким із правил відмежування адміністративної юрисдикції від інших видів юрисдикції, зазначених у пункті 4 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20.05.2013 № 8, спір щодо відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану за заявою особи слід кваліфікувати як публічно-правовий спір, що належить до адміністративної юрисдикції.

Така правова позиція викладена, зокрема, в розділі 2 Довідки про результати вивчення та узагальнення практики вирішення адміністративними судами спорів, які виникають у зв'язку з відмовою органу державної реєстрації актів цивільного стану, затвердженої Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 №12.

У цій же Довідці Пленум ВАСУ зазначив, що для встановлення обґрунтованості прийняття рішення та вчинення дій органом державної реєстрації актів цивільного стану щодо відмови внести зміни до актового запису цивільного стану за заявою особи адміністративний суд вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення та/або вчинення відповідних дій, передбачених частиною першою статті 22 Закону «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Таким чином, подані заявником документи, що були предметом розгляду органом державної реєстрації актів цивільного стану, досліджуються судом як докази у справі, а не як предмет спору.

Посилаючись на невідповідність відображеної в спірному актовому записі національності батька позивача фактичним обставинам справи, позивач посилається на те, що національність «поляк» була записана в паспорті ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 від 02.03.1957, а місцем народження його батька є селище Белявське, Левицького району, Варшавської області, про що вказано у свідоцтві про народження серії НОМЕР_1.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин, яка ратифікована Законом України №703/97-ВР від 09.12.1997, встановлено, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Відповідно до ч.2 ст.300 Цивільного кодексу України фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з ст.1 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 25.06.1992 № 2494-XII (далі-Закон №2494) Україна гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості й самовиявлення.

Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах.

При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини.

До національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою (ст.3 Закону №2494).

Відповідно до ст.11 Закону №2494 громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність.

Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Зазначення національності у паспорті громадянина було обов'язковим відповідно до Постанови від 27.12.1932 № 1917 «Про встановлення єдиної паспортної системи по Союзу РСР та обов'язкової прописки паспортів», яка діяла до 1992 р.

Зазначення національності громадянина України у паспорті громадянина України не передбачається з часу запровадження паспортів громадянина України у 1992 р. відповідно до Постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтво про народження».

Інструкція про порядок реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджена Міністром юстиції УРСР від 29.12.1984 № 22/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 19.04.1994 № 15/5), передбачала фіксацію «громадянства та національності» батька і матері в актовому записі та свідоцтві про народження дитини. Проте, вказана Інструкція втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5.

Правила державної реєстрації актів громадянського стану в Україні у первинній редакції, затвердженій наказом від 18.10.2000 № 52/5, передбачали фіксацію національності в разі, якщо вона зазначена в паспорті або паспортному документі. Проте бланк свідоцтва про народження, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.09.2002 №1367, не передбачав зазначення національності батьків. З 2004 року у зв'язку з набуттям чинності Сімейним кодексом України від10.01.2002 № 2947-III зазначення національності батьків у свідоцтві про народження дитини не передбачено Правилами державної реєстрації актів громадянського стану в Україні у редакції 2003 року, чинною (із змінами) на цей час, а також формами актових записів цивільного стану та свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану, встановленими постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2010 №1025.

Слід зазначити, що в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається, серед іншого, на роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 №12 «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану», відповідно до яких питання щодо встановлення неправильності в актовому записі про народження, зокрема щодо доповнення відомостей про національність та громадянство батьків, суд вирішує на підставі письмових (архівних матеріалів, відомостей, які містяться в паспорті, інших посвідчень тощо) та інших доказів, що з достовірністю підтверджують заявлену вимогу. Однак положення пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 № 12 «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану», відповідно до якого при розгляді справ про встановлення неправильності в актовому записі про народження суди мають враховувати, що він, зокрема, повинен містити відомості про національність і громадянство батьків, а якщо їх не було внесено - актовий запис має бути доповнено, яке відповідало законодавству України станом на час прийняття зазначеної Постанови, принаймні з 2003 р., не відповідає чинному законодавству України, яким зазначення національності особи в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про державну реєстрацію актів цивільного стану не передбачено. Враховуючи, що зазначена постанова була прийнята понад 20 років тому, тобто до прийняття Конституції України та чинних Цивільного, Сімейного, Цивільного процесуального кодексів України та КАС України, зазначена постанова Пленуму Верховного Суду України не відповідає чинному законодавству України і не може братися до уваги.

Така правова позиція викладена, зокрема, у вищевказаній Довідці про результати вивчення та узагальнення практики вирішення адміністративними судами спорів, які виникають у зв'язку з відмовою органу державної реєстрації актів цивільного стану, затвердженій Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 №12.

Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про державну реєстрацію актів цивільного стану повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону «Про національні меншини в Україні», відповідно до якої громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Національна належність особи, таким чином, є актом особистого самовизначення особи і жодним чином не впливає на її публічно-правові відносини з державою. Фіксація факту національності особи у документі, що посвідчує особу, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

У зв'язку з цим Пленум Вищого адміністративного суду України у висновках вищевказаної Довідки зауважив, що суди повинні враховувати, що чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про державну реєстрацію актів цивільного стану національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність. У зв'язку з цим варто визнати, що вимоги про встановлення (зміну) національності особи в актових записах цивільного стану не належать до юрисдикції адміністративних судів, а відповідні позовні заяви повинні повертатися позивачам без відкриття провадження у відповідних справах.

Проте, оскільки предметом спору у цій справі є вимоги позивача не про встановлення (зміну) національності особи в актових записах цивільного стану, а про спонукання відповідача внести зміни до актового запису, даний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, проте правові підстави для задоволення позові відсутні.

Крім того, суд звертає увагу на те, що при розгляді справ про внесення змін до актових записів щодо персональних даних батьків позивача необхідно брати до уваги і власне ставлення цих інших осіб до таких змін. Особливо обережно слід ставитися у таких випадках до зміни персональних даних померлих осіб, власна воля яких щодо цих питань не може бути встановлена.

Суд зауважує, що позивачем не були надані належні та допустимі докази того, що ОСОБА_3 за життя здійснював у будь-який спосіб волевиявлення щодо внесення змін відносно своєї національності у відповідних документах (свідоцтві про народження позивача) або актових записах (про народження позивача) чи уповноважував інших осіб на такі дії.

При цьому, законодавчо закріплені норми щодо права громадянина на збереження національної самобутності та можливості вільно обирати та відновлювати національність встановлюють і захищають суб'єктивне (немайнове) право громадянина, яке за своєю природою реалізується за власним волевиявленням особи і не успадковується, а отже, не може бути реалізоване волею спадкоємця.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду

Суддя Дудін С.О.