Справа № 463/1867/17
Суддя: Гирич С. В.
Дата ухвалення: 2017-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2017 року м. Львів 463/1867/17

2-а/463/152/17

Личаківський районний суд м. Львова

в складі

головуючого судді Гирича С.В.

з участю секретаря судових засідань Попович Х.І.

представника позивача Мельник О.В.

та відповідача ОСОБА_4

(ОСОБА_4)

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні

розглянувши адміністративний позов Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_4 (ОСОБА_4) про примусове видворення іноземця за межі території України, затримання з метою забезпечення примусового видворення, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся із позовом до відповідача - громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_4 (ОСОБА_4), ІНФОРМАЦІЯ_1, про його примусове видворення за межі території України, а також про затримання з метою забезпечення примусового видворення.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідач, діючи у групі осіб, вчинив незаконне, поза межами пунктів пропуску, перетинання державного кордону із України в Республіку Польща на ділянці відділу прикордонної служби «Рава-Руська», в районі 633 прикордонного знаку, територія Потелицької сільської ради Жовківського району Львівської області, внаслідок чого 06.04.2017 року був затриманий представниками Прикордонної варти Республіки Польща. 08.04.2017 року громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_4 (ОСОБА_4), ІНФОРМАЦІЯ_1, був переданий на територію України на підставі ст.ст.3,5 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством «Про реадмісію осіб». Постановою Жовківського районного суду Львівської області від 11.04.2017 року його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КпАП України та на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Зазначив, що відповідач міг у встановленому законом порядку іммігрувати до Європейського Союзу на постійне місце проживання або тимчасово прибути для працевлаштування на визначений термін, як це передбачено законодавством іноземних держав та міжнародними документами, не завдавши шкоди національним інтересам України. Однак вибрав незаконний спосіб досягнення своєї мети, усвідомлюючи, що при цьому він неодноразового грубо порушуватиме та ігноруватиме українське законодавство. Крім того, є об'єктивні підстави вважати, що відповідач в подальшому ухилятиметься від виїзду за межі території України і спробує ще раз незаконно перетнути державний кордон України, а також те, що в добровільному порядку він не може залишити Україну, оскільки у нього відсутні документи.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримала, дала пояснення аналогічні вище наведеним.

Відповідач позовних вимог не визнав з вказівкою на те, що у його країні триває воєнний конфлікт, в результаті чого боїться повертатися до місця свого проживання, оскільки йому загрожує небезпека. Крім того вказав на те, звертався до відповідних органів в Україні із клопотанням про надання йому статусу біженця, однак йому було відмовлено. Тому змушений був перебратися до Європи, хотів там набути правового статусу біженця. На даний час він має місце проживання в Україні, оскільки фактично створив сім'ю з українкою і проживає у неї в м. Червоноград Львівської області.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідач, діючи у групі осіб, вчинив незаконне, поза межами пунктів пропуску, перетинання державного кордону із України в Республіку Польща на ділянці відділу прикордонної служби «Рава-Руська», в районі 633 прикордонного знаку, територія Потелицької сільської ради Жовківського району Львівської області, внаслідок чого 06.04.2017 року був затриманий представниками Прикордонної варти Республіки Польща.

08.04.2017 року громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_4 (ОСОБА_4), ІНФОРМАЦІЯ_1, був переданий на територію України на підставі ст.ст.3,5 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством «Про реадмісію осіб».

Постановою Жовківського районного суду Львівської області від 11.04.2017 року його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КпАП України та на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 грн.

Судом встановлено, що при затриманні відповідача за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Польщу, у нього були відсутніми необхідні документи для можливості перебування на території України, що підтверджується повідомленням консульських посадових осіб про затримання іноземного громадянина, довідкою про утримання іноземця в ПТПІ, довідкою про звернення за захистом в Україну.

Вищевказані обставини також підтверджуються листом Управління ДМС України в Хмельницькій області від 10.04.2017 року, відповідно до якого в громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_4 (ОСОБА_4), ІНФОРМАЦІЯ_1, документ, що посвідчує особу, відсутній.

Рішенням ДМС України від 30.12.2015 року №891-15 громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_4 (ОСОБА_4), ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.03.2016 року адміністративний позов щодо визнання протиправним, скасування рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 30.12.2015 року №891-15 та зобов'язання повторно розглянути заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту - залишено без задоволення.

Відповідно до ч. 16 ст. 10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, яка отримала повідомлення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і не використала право на його оскарження, повинна залишити територію України в установлений строк, якщо немає інших законних підстав для перебування в Україні, встановлених Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Разом з тим, у відповідності до ст. 3 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», біженець чи особа, яка потребує додаткового захисту або якій надано тимчасовий захист, не може бути вислана або примусово повернута до країни, де їх життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, а також з інших причин, що визнаються міжнародними договорами чи міжнародними організаціями, учасниками яких є Україна, як такі, що не можуть бути повернуті до країн походження.

Біженець чи особа, яка потребує додаткового захисту або якій надано тимчасовий захист, не може бути вислана або примусово повернута до країн, де вони можуть зазнати катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання або з яких вони можуть бути вислані або примусово повернуті до країн, де їх життю або свободі загрожує небезпека за ознаками віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, а також з інших причин, що визнаються міжнародними договорами чи міжнародними організаціями, учасниками яких є Україна, як такі, що не можуть бути повернуті до країн походження.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що відповідач перебуває на території України незаконно, документів, які б надавали йому право офіційно перебувати в Україні або перетинати державний кордон України не має, українською мовою не володіє, коштів на проживання в Україні не має, тому є всі підстави для його примусового видворення за межі території України.

Разом з тим, заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що дії його з приводу незаконного перебування на території України зумовлені тим, що у разі повернення до країни походження (Сирійської Арабської Республіки), останній може стати жертвою свавільного насильства.

Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. № 3477-ІV передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Суфі і Елмі проти Сполученого Королівства (справи №8319/07 та №11449/07, рішення від 28.06.2011 року) Європейський суд з прав людини вказав, що повернення особи у ситуацію громадської війни може складати загрозу тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі Аль-Хусін проти Боснії та Герцеговини (справа №3727/08, рішення від 07.02.2012р.) суд визнає, що повернення особи в Сирію, враховуючи питання по суті при розгляді справ щодо статусу біженця, ситуацію з правами людини і те, що ситуація в країні погіршується з початку політичного протесту і громадських заворушень в березні 2011 року, призведе до порушення ст. 3 Конвенції.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «S.K. проти Росії» (справа №52722/15, рішення від 13.02.2017 року) суд вирішив, що позивача не можна депортувати в Сирію, оскільки через військові дій в Сирії йому неможливо гарантувати безпеку, що було б порушенням статей 2 і 3 Конвенції.

В той же час, слід констатувати, що в Рекомендаціях УВКБ ООН з питань міжнародного захисту відносно осіб, які залишають Сирійську Арабську Республіку від листопада 2015 року зазначено, що оскільки стан справ в сфері безпеки і прав людини і гуманітарна ситуація в Сирії постійно погіршуються, а політичне рішення на даний момент відсутнє, УВКБ ООН вітає той факт, що уряди багатьох країн вжили заходів для того, щоб призупинити примусове повернення громадян або постійних жителів Сирії, в тому числі тих, кому було відмовлено в наданні притулку. Такі заходи повинні вживатися до подальших вказівок.

У світлі розвитку подій в Сирії, було б доцільно переглянути (якщо цього ще не було зроблено) рішення у справах сирійців і палестинців, які постійно проживали в Сирії, чиї клопотання про надання притулку в минулому були відхилені, щоб ті, хто в силу обставин, що змінилися має обґрунтовані причини звернутися про надання притулку як біженці «на місці» (sur place), могли розраховувати на належний розгляд справи, що в разі прийняття позитивного рішення дозволить їм користуватися захистом і правами, що випливають з визнання їх біженцями.

При розгляді справ щодо примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України судом враховується, що інформація про країну походження належить до загальновідомої інформації.

Відповідно до частини другої статті 72 КАС України обставини, визнані судом загальновідомими, звільнені від подальшого доказування.

Отже, існують загальновизнані офіційні документи, які підтверджують обґрунтованість побоювань позивача щодо можливості стати жертвою переслідувань в разі повернення до Сирії.

З огляду на вищевказане та враховуючи те, що відповідач має намір повторно звернутися до органів міграційної служби із заявою про надання йому статусу біженця, з метою залишитися на території України, оскільки в країні його походження відповідачу загрожує небезпека внаслідок збройних та політичних конфліктів, а також те, що на даний час він має місце проживання в Україні, оскільки фактично створив сім'ю з українкою, тому, з метою надання відповідачу часу для практичної реалізації його волевиявлення, слід констатувати правомірність його перебування на території України.

Таким чином, позов до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 94, 160-163 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

у задоволенні адміністративного позову Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_4 (ОСОБА_4) про примусове видворення іноземця за межі території України, затримання з метою забезпечення примусового видворенн я - відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга в порядку і в строки передбачені ст.186 КАС України.

Суддя: Гирич С. В.