Справа № 202/6430/16-а(2-а/0202/194/2016)
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

06 квітня 2017 рокусправа № 202/6430/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

за участю представників:

позивача: не зявився,

відповідача: не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську

на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2016 року

у справі №202/6430/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську

про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська з позовом до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську, в якому просить, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, визнати за позивачем право та зобовязати відповідача зарахувати до стажу роботи на посаді судді період проходження строкової служби в Збройних Силах СССР з 27 квітня 1982 року по 31 травня 1985 року (03 роки 01 місяць 04 дні), половину строку за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі з 01 вересня 1987 року по 30 червня 1991 року (01 рік 11 місяців), роботу на посаді слідчого з 01 серпня 1991 року по 27 квітня 1999 року (07 років 08 місяців 26 днів), безпосередньо на посаді судді з 05 травня 1999 року по 26 вересня 2016 року, що загалом, станом на 26 вересня 2016 року, складає 30 років 01 місяць 19 днів; визнати протиправним та скасувати розпорядження від 27 жовтня 2016 року №192310; щомісячне довічне грошове утримання, у розмірі 90 відсотків із встановленої довідкою №205 від 26 вересня 2016 року Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду заробітної плати для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді, та здійснювати відповідні виплати починаючи з 27 вересня 2016 року.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2016 року, прийнятою в порядку скороченого провадження, позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Лівобережне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

У письмових запереченнях ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову без змін.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, відповідно до статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 з 05 травня 1999 року по 26 вересня 2016 року безпосередньо працював на посаді судді.

Наказом виконуючого обовязки голови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2016 року №260-К, відповідно до постанови Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року №1515-VIII «Про звільнення суддів», ОСОБА_1 відраховано зі складу суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду 26 вересня 2016 року у звязку з відставкою.

27 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську із заявою про призначення довічного грошового утримання судді у відставці згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів», надавши необхідні документи.

Розпорядженням №192310 від 27 жовтня 2016 року Лівобережне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську призначило ОСОБА_1 з 27 вересня 2016 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80 відсотків від встановленої довідкою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду № 205 від 26 вересня 2016 року заробітної плати для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суді у відставці.

При цьому, до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці і від якого розраховано розмір такого грошового утримання, відповідачем не зараховано період проходження строкової служби в армії (03 роки 01 місяць 04 дні), половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі на денній формі навчання (01 рік 11 місяців) та службу в органах внутрішніх справ (07 років 08 місяців 26 днів).

Вважаючи неправомірними дії відповідача щодо визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання без врахування стажу на посадах слідчого, періоду проходження строкової служби в армії та половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі на денній формі навчання, які дають право на щомісячне довічне грошове утримання 90 відсотків від суддівської винагороди позивач звернувся до суду.

Згідно з пунктом 14 частини 1 статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів та статус суддів у відставці визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», яким запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.

Відповідно до частини 1 статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI (чинного на час виникнення спірних правовідносин) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається згідно зі статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 на час звільнення з посади судді у звязку з відставкою та відповідно до вищенаведеної норми закону має 30 років 01 місяць 19 днів стажу роботи на посаді судді.

Суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції, що стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який надає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, має визначатися на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, що діяла до 28 березня 2015 року (до внесення змін Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII), оскільки позивач набув таке право до моменту набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд».

Так, згідно з пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній до 28 березня 2015 року) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Водночас, частиною 4 статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XI, встановлено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо повязаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському місцевих судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Статтею 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

У рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004 зазначено: «Незалежність суддів є невідємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпеченням державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності ї недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів».

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України, також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 3 червня 2013 року №3-рп/2013.

Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

З записів у трудовій книжці позивача, розрахунку стажу судді, наданого Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом відповідно до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України убачається, що позивач має 07 років 08 місяців 26 днів стажу роботи в управлінні внутрішніх справ України в Запорізькій області (з 01 серпня 1991 року по 27 квітня 1999 року), який повинен бути зарахований до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Також, у період з 27 квітня 1982 року по 31 травня 1985 року позивач проходив військову службу в Радянській армії та з 01 вересня 1987 року по 30 червня 1991 року навчався за денною формою навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського.

Отже, відповідно до пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03 вересня 2005 року №865, до стажу роботи позивача на посаді судді має зараховуватися календарний період проходження строкової військової служби з 27 квітня 1982 року по 31 травня 1985 року, що становить 03 роки 01 місяць 04 дні, та половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі на денній формі навчання, що становить 01 рік 11 місяців.

За таких обставин, до стажу роботи ОСОБА_1, який надає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, зараховується стаж роботи на посаді судді, стаж роботи в органах внутрішніх справ, половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі на денній формі навчання, період проходження строкової військової служби.

Таким чином, загальний стаж роботи судді Юхименка Олександра Васильовича, що дає йому право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 30 років 01 місяць 19 днів, що неправомірно не враховано відповідачем при призначенні позивачу довічного грошового утримання.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що дії Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську щодо призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80 відсотка від суддівської винагороди, виходячи лише із стажу роботи на посаді судді, без врахування стажу роботи в органах внутрішніх справ, половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі на денній формі навчання, періоду проходження строкової військової служби, є неправомірними.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у звязку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 183-2, 196, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську залишити без задоволення.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим