Справа № 815/1633/17
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1633/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Бойко О.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у АТ «ІМЕКСБАНК», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання скласти та затвердити зміни та доповнення до загального реєстру вкладників,-

СУТЬ СПОРУ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у АТ «ІМЕКСБАНК», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в якому позивач просила суд:

- визнати бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у АТ «ІМЕКСБАНК», протиправною щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі направленого обґрунтування уповноваженою особою Фонду на адресу Директора - розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за вих. № 1143 від 29.02.2016 «Про внесення змін до переліку вкладників, які мають право на тримання сум гарантованого відшкодування», із визначенням сум, що належать до відшкодування;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб скласти та затвердити зміни та доповнення до Загального реєстру вкладників АТ «ІМЕКСБАНК», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, щодо внесення всієї суми гарантованої виплати у розмірі 150000,00 (сто п'ятдесят тисяч), що належать до виплати ОСОБА_1;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_1 до Загального реєстру вкладників які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та здійснити відшкодування коштів за вкладом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 згідно з договором № 990413235 від 15 січня 2015 року банківського вкладу (депозиту) «Постійний клієнт « 3 міс. що міс.» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 15 січня 2015 року між ОСОБА_4, що оформив вклад на користь ОСОБА_1 та ПАТ «ІМЕКСБАНК» укладено договір про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року вклад «Постійний клієнт « 3 міс. що міс.» №990413235 від 15 січня 2015 року.

Відповідно до умов договору, було внесено 150000,00 грн. строком на три місяці.

27.05.2015 року почато процедуру ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку.

21.04.2015 року почались виплати гарантованої суми вкладникам, строк дії договорів банківського вкладу яких закінчився 12.05.2015 року включно, але позивач не була включена до списків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Позивач не одноразова зверталась з заявами до Уповноваженої особи на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» про виплату гарантованої суми відшкодування за вкладом, розміщеним у банку АТ «ІМЕКСБАНК».

03.10.2016 року позивач отримала від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб лист з інформацією про вклади ОСОБА_1 у Загальному реєстрі вкладників ПАТ «ІМЕКСБАНК», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відсутня.

Відповідно до цього позивач подала заяву до Уповноваженої особи на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» з проханням надати інформацію про суму відшкодування та відповідні документи, які подавалися до Фонду про включення ОСОБА_1 до загального реєстру вкладників ПАТ «ІМЕКСБАНК».

Від Уповноваженої особи на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» позивач отримала лист в якому зазначено, що на адресу Директора-розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб направлено обґрунтування «Про внесення змін до переліку вкладників, які мають право на отримання сум гарантованого відшкодування» з додаванням змін до переліку вкладників на паперовому та електронному носіях, до яких включено і позивача.

На підставі отриманої інформації позивач звернулась з заявою до Фонду із запитанням: у зв'язку з чим не здійснюється виплата грошових коштів ОСОБА_1 за вкладом за рахунок Фонду згідно з договором строкового банківського вкладу (депозиту) від 15.01.2015 року за №990413235, на суму 150000,00 грн., строком на три місяці під процентну ставку 17% річних.

На, що Фондом було відправлено лист від 16.11.2016 року №27-44313/16 в якому зазначено, що станом на 15.11.2016 року інформація про ОСОБА_1 у Загальному реєстрі вкладників відсутня.

На банківському рахунку позивача, який був відкритий у встановленому законом порядку, знаходяться підтверджені належними доказами грошові кошти у сумі 150000,00 грн., які протиправно не були включені до суми гарантованої виплати позивачу.

Позивач вважає, що вона повинна бути включена до Загального реєстру відшкодувань на підставі направленого обґрунтування уповноваженою особою Фонду на адресу Директора - розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за вих. №1143 від 29.02.2016 року «Про внесення змін до переліку вкладників, які мають право на отримання сум гарантованого відшкодування», із визначенням сум, що належать до відшкодування. А бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у АТ «ІМЕКСБАНК» є протиправною.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просила їх задовольнити посилаючись на обґрунтування викладені в позовній заяві (а.с.6-14).

Відповідачі у судове засідання 03.04.2017 року не з'явилися про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином та завчасно.

Через канцелярію суду від представника відповідача Уповноваженої особи на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» надійшли заперечення на позов, в яких він просив у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування заперечень представник відповідача зазначив, що відповідно до п.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За приписами ст.202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

На виконання приписів наведених норм Закону наказом Уповноваженої особи №34-в від 05.02.2015 року була створена комісія та призначено проведення перевірки укладених Банком протягом року до дня запровадження тимчасової адміністрації договорів банківського вкладу (депозиту) та договорів банківського рахунку (поточних/карткових рахунків), а також обставин зарахування грошових коштів на вказані рахунки.

Метою проведення перевірки було встановлення фактів штучного створення правових підстав для отримання вкладниками/клієнтами Банку виплат сум гарантованого відшкодування з коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а також виявлення правочинів, що можуть містити ознаки нікчемності та підпадати під критерії нікчемності, наведені в п.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Перевірка проводилась в т.ч. у відповідності до вимог «Методичних рекомендацій стосовно процедури тимчасового обмеження уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у неплатоспроможному банку банківських операцій щодо виплати коштів вкладникам», затверджених протоколом Виконавчої дирекції Фонду гарантування №036/15 від 10.02.2015 року, та здійснювалась за всіма типами банківських рахунків, на яких обліковуються залишки грошових коштів вкладників/клієнтів Банку, на предмет здійснення в тому числі: банківських операцій, здійснених в період застосування обмежень відповідно до постанови Правління Національного банку України №16/БТ від 15.01.2015 року «Про віднесення банку до категорії проблемних»; банківських операцій, проведених в поза операційний час.

В результаті перевірки було встановлено нікчемність договору про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року вклад «Постійний клієнт « 3 міс. що міс.» №990413235 від 15.01.2015 року.

Через канцелярію суду від представника відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшли заперечення на позов, в яких він просив у задоволенні позову відмовити .

В обґрунтування заперечень представник відповідача зазначив, що у Фонду гарантування відсутні будь-які первинні документи по вкладникам і тому при складані Загального реєстру використовується виключно інформація, що наявна в переданому уповноваженою особою переліку вкладників. Законодавство не покладає обов'язок на Фонд враховувати під час складання Загального реєстру інші документи, окрім переліку вкладників.

Також в заперечені зазначено, що 07.02.2017 року до ГСУ НП України надійшло клопотання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ІМЕКСБАНК» від 01.02.2017 року за №217 про звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, а саме рахунків 361 фізичних осіб відкритих у ПАТ «ІМЕКСБАНК», на яких безпідставно сформовані суми грошових коштів на загальну суму 55000000,00 грн., які є засобом вчинення злочину, оскільки дають можливість незаконно заволодіти грошовими коштами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у вигляді відшкодування, а отже, прямо використовуються для вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.02.2017 року у справі № 757/8557/17-к4 накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунках 361 фізичних осіб, відкритих у ПАТ «ІМЕКСБАНК», заборонивши видаткові операції та/або інше їх використання, з наданням письмової інформації про суму коштів, на які накладено арешт на час надання ухвали для виконання, в тому числі на рахунок позивача.

На думку представника відповідача з огляду на викладене у Фонду гарантування відсутні будь-які обов'язки перед позивачем, в тому числі щодо відшкодування позивачу коштів, що знаходяться на рахунку, відкритому у ПАТ «ІМЕКСБАНК», що перебувають під арештом за рішенням суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити про, те що відступає від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.02.2016 року у справі №852/2043/15 за позовом управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області (далі - управління ПФУ, ПФУ відповідно) до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо ліквідації публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" - К. О. В.

Зокрема, в своєму рішенні ВСУ зазначає, що спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Однак, на думку суду у спорах між вкладниками (фізичними особами без статусу підприємця) з уповноваженими особами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стосовно оскарження відмови у включенні в перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом, сторонами є фізична особа і Фонд.

Спір між ними виник не з договірних відносин.

При цьому, відповідно до законодавства, Фонд не є правонаступником Банку.

Згідно з ч.3 ст.2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про банки та банківську діяльність" цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

Метою цього Закону є правове забезпечення стабільного розвитку і діяльності банків в Україні і створення належного конкурентного середовища на фінансовому ринку, забезпечення захисту законних інтересів вкладників і клієнтів банків, створення сприятливих умов для розвитку економіки України та підтримки вітчизняного товаровиробника.

Положеннями п.6 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Господарським судам, згідно ст.12 ГПК України, підвідомчі справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Проаналізувавши вказані норми права суд робить висновок про те, що вони не визначають підвідомчість спору, що виник між сторонами даної справи, оскільки ліквідація ПАТ "ІМЕКСБАНК" була розпочата та здійснюється відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Ліквідація зазначеної юридичної особи не пов'язана із визнанням її банкрутом у порядку, встановленому Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Закони України "Про банки і банківську діяльність" та "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначають різні підстави та порядок припинення юридичних осіб, а також уповноважують різних суб'єктів на здійснення відповідної процедури.

Так, відповідно до ч.1 ст.37 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" підставою для відкриття ліквідаційної процедури є постанова господарського суду про визнання боржника банкрутом. Банкрутом є боржник, неспроможність якого виконати свої грошові зобов'язання встановлена господарським судом.

Натомість, відповідно до ч.1 ст.34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у разі отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Згідно ч.6 ст.77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Перелік підстав для віднесення банку до категорії неплатоспроможних наведений у ст.76 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Вказана норма права пов'язує віднесення банку до категорії неплатоспроможних із наявністю у його діяльності певних порушень, які не обов'язково полягають у неможливості виконати зобов'язання перед вкладниками та іншими кредиторами.

Таким чином, ліквідація банку здійснюється з інших підстав та за іншою процедурою, ніж визнання юридичної особи банкрутом господарським судом у порядку, встановленому Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Як зазначалось вище, господарським судам підвідомчі справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

З огляду на те, що відносно ПАТ "ІМЕКСБАНК" не порушено та, відповідно до ч.6 ст.77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", не могло бути порушено справу про банкрутство, суд робить висновок, що даний спір не належить до підвідомчості господарського суду.

Також, суд враховує ту обставину, що позивачем у позові не ставиться питання щодо протиправності дій Банку по відшкодуванню коштів з рахунку, відкритого на ім'я позивача за відповідною угодою.

Таким чином, зважаючи на те, що ліквідація неплатоспроможних банків здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до норм Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (а не через процедуру банкрутства), беручи до уваги суб'єктний склад сторін (якщо позивачем виступає фізична особа, а відповідачем уповноважена особа, як суб'єкт владних повноважень) та на специфіку правового статусу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у цих правовідносинах (який містить елементи здійснення владних управлінських функцій), даний спір є публічно-правовим та належить до розгляду в порядку, визначеному КАС України.

Відповідно до абз. другого ч.1 ст.244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові ВСУ, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступати від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не належить до задоволення. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

15.01.2015 року між ОСОБА_4, що оформив вклад на користь вкладника ОСОБА_1 та Пат «ІМЕКСБАНК» укладений договір про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року вклад «Постійний клієнт « 3 міс. що міс.» №990413235 від 15.01.2015 року (а.с.16).

Відповідно до умов договору внесено суму в розмірі 150000,00 грн. строком на три місяці, що підтверджується випискою з особового рахунку за період з 15.01.2015 року по 23.01.2015 року (а.с.17).

15.01.2015 року Правлінням Національного банку України прийнята постанова №16/БТ «Про віднесення ПАТ ІМЕКСБАНК» до категорії проблемних.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 26.01.2015 року № 50 «Про віднесення ПАТ ІМЕКСБАНК» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26.01.2015 №16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «ІМЕКСБАНК», згідно з яким з 27.01.20105 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «ІМЕКСБАНК».

Відповідно до постанови Правління НБУ №330 від 21.05.2015 року в ПАТ «ІМЕКСБАНК» відкликано банківську ліцензію та запропоновано процедуру ліквідації банку. Рішенням від 27.05.2015 року № 105 «Про початок процедури ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ІМЕКСБАНК» 27.05.2015 року по 26.05 2018 року включно.

21.04.2015 року розпочато виплати гарантованої суми вкладникам, строк дії договорів банківського вкладу яких закінчився 12.05.2015 року включно, позивач не була включена до списків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

14.05.2015 року позивач з заявою звернулась до відповідача Уповноваженої особи на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» про видачу вкладу(а.с.20).

28.01.2016 року відповідач Уповноважена особа на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» у листі №438 повідомила, що лише 18.01.2016 року на адресу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб листом №207 направлено обґрунтування щодо внесення змін до переліку вкладників, що мають право на отримання сум гарантованого відшкодування, до якого включено позивача, як вкладника АТ «ІМЕКСБАНК» (а.с.13).

21.07.2016 року позивач направила лист Уповноваженій особі на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» з проханням надати інформацію про суму відшкодування та відповідні документи, які подавались до Фонду про включення позивача до Загального реєстру вкладників ПАТ «ІМЕКСБАНК», а саме копії листа №207 від 18.01.2016 року (а.с.22).

08.08.2016 року відповідач Уповноважена особа на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» надав позивачу відповідь в якій зазначено, що на адресу Директора-розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за вих. №1143 від 29.02.2016 року направлено обґрунтування «Про внесення змін до переліку вкладників, які мають право на отримання сум гарантованого відшкодування» з додаванням змін до переліку вкладників на паперовому та електронному носіях, до яких включено позивача. Це підтверджується витягом із змін до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів осіб, наданого Уповноваженою особою Фонду гарантування фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» (а.с.24-25).

З огляду на матеріали справи вбачається, що відповідач Фонд гарантування вкладів фізичних осіб направив позивачу листи № 02-036-40245/16 від 03.10.2016 року, №02-036-30189/16 від 26.11.2016 року, № 27-44313/16 від 16.11.2016 року з інформацією про те, що інформація про вклади ОСОБА_1 у Загальному реєстрі вкладників ПАТ «ІМЕКСБАНК», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фондів гарантування вкладів фізичних осіб - відсутня (а.с.30-31).

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні норми права.

Частиною 1 ст. 27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі Закон) встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Уповноважена особа Фонду самостійно складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, якій передає Фонду для затвердження реєстру вкладників для здійснення виплат.

Відповідно до ст.1 Закону встановлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно з ст.3 Закону встановлено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до ст. 26 Закону визначено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з Законом розроблено Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб, затверджене рішенням виконавчої дирекції Фонду №14 від 09.08.2012 року (далі Положення).

Відповідно до ст. 27 Закону, розділом ІІІ Положення Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до п.4-6 ч.4 ст.26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Згідно з ч.5 чт.27 Закону протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Пунктом 4 розділу ІІІ Положення перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку. Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Відповідно до пункту 5 Положення та 6 розділу III Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом. Інформація про вкладника в Переліку має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства. Перелік на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) засвідчується підписом уповноваженої особи Фонду та відбитком печатки банку, що ліквідується, на електронних носіях подається на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними. Файл csv формується за структурою інформаційного рядка файла "Перелік вкладників" (додаток 9 Положення ) та за правилами формування csv файлів. Протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Згідно з пунктами 2, 3 Положення та 4 розділу IV Положення Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр). Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях. Загальний Реєстр на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) підписується відповідальною особою, яка його склала, та засвідчується підписом директора-розпорядника та відбитком печатки Фонду, на електронних носіях - на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними. Виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний Реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Виходячи з наведених законодавчих норм, процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи: складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру (Положення N 14); затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Згідно з частиною другою статті 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частиною третьою статті 38 Закону встановлено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Отже, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» містить імперативну норму, якою в обов'язковому порядку зобов'язує уповноважену особу Фонду забезпечити перевірку правочинів (договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (договорів), що є нікчемними.

Суд звертає увагу на те, що договір про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу був укладений 15.01.2015 року, саме в той день, коли Правління Національного банку України винесло постанову №16/БТ від 15.01.2015 року «Про віднесення ПАТ «ІМЕКСБАНК» до категорії проблемних.

Відповідно до п.2 постанови Правління Національного банку України №16/БТ від 15.01.2015 року, для стабілізації діяльності банку та відновлення його фінансового стану з дня прийняття цієї постанови до кінця строку, який визначений у пункті 1 цієї постанови, установити для банку такі обмеження в його діяльності:

-не допускати проведення будь-яких операцій за чинними договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Крім того, суд встановив, що 15.01.2015 року у відділенні АТ «ІМЕКСБАНК» з рахунку ОСОБА_4 було проведено безготівкове поповнення вкладних рахунків 7 фізичних осіб в тому числі ОСОБА_1 на суму 150000,00 грн.

Суд погоджується з твердженнями представника відповідача Уповноваженої особи на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК», що перерахування коштів з рахунку ОСОБА_4 на рахунок ОСОБА_1 призвело до збільшення суми гарантованого відшкодування від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та замість 200000,00 грн., що гарантовано повинно бути виплачено ОСОБА_4, вказані дії повинні були привести до виникнення права на отримання відшкодування ще у 7 осіб на загальну суму 1050000,00 грн., зокрема у ОСОБА_1 на суму 150000,00 грн. При цьому гранична сума відшкодування від Фонду становить 200000,00 грн.

Ця обставина, на думку суду, свідчить про штучність та фіктивність спірного правочину і створення правових підстав для отримання клієнтами Банку сум гарантованого відшкодування за проведеними операціями.

З урахуванням викладеного та встановлених обставин суд робить висновок, що позовні вимоги ОСОБА_1 не належать до задоволення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до ч.2 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Оскільки суд по справі свідків не залучав та не призначав проведення судових експертиз, розподіл судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 86, 94,128, 159-164 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-другої, четвертої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя О.Я. Бойко