Справа № 464/6957/16-а
Суддя: Радченко Е. А.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/6957/16-а
пр.№ 2-а/464/92/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року Сихівський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Радченко Е.А.

при секретарях Калітовської А.Б., Лобко А.С.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, третя особа без самостійних вимог на предмет спору з боку позивача: ОСОБА_3, до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи без самостійних вимог на предмет спору з боку відповідача - ОСОБА_6, Львівська міська рада, Львівське комунальне підприємство «Житловик-С», про визнання протиправним та скасування розпорядження,

В С Т А Н О В И В :

09.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати розпорядження Сихівської районної адміністрації № 91 від 09.02.2006 року. Квартира за адресою: АДРЕСА_1 була приватизована ОСОБА_3 на одну особу на підставі розпорядження № 91 від 09.02.2006 року. ОСОБА_1 вважає вказане розпорядження таким, що не відповідає вимогам закону, оскільки приватизація даної квартири була проведена з порушенням вимог законодавства, а саме: без відповідної згоди членів сім'ї ОСОБА_3, які проживали в квартирі на день її приватизації.

В судовому засіданні 28.09.2016 року ухвалою суду до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору з боку відповідача залучено Львівську міську раду та ЛКП «Житловик-С».

03.11.2016 року позивачем подано заяву про зміну позовних вимог, в якій він просить суд визнати протиправним та скасувати розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 09.02.2006 року № 91 в частині передання у власність ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити та скасувати розпорядження в частині приватизації спірної квартири. При цьому представник позивача посилався на те, що оспорюваним розпорядженням порушено права позивача та його померлої матері на житло та на приватизацію житла, а сама приватизація була проведена на підставі недостовірних документів.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору з боку позивача - ОСОБА_3 підтримав позов.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на законність оскаржуваного розпорядження та відсутність підстав для його скасування.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору з боку відповідача - ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що приватизація відбулася з дотриманням вимог закону на підставі особистої заяви квартиронаймача, і житлових прав позивача під час приватизації порушено не було.

Представники третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору з боку відповідача - Львівської міської ради та ЛКП «Житловик-С» в судове засідання не з'явилися за невідомих обставин. Про час та місце розгляду позову повідомлені належним чином.

Заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, третьої особи з боку позивача та представника третьої особи з боку відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

З 27.04.1987 року ОСОБА_3 зареєстрований в двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

09.06.1990 року ОСОБА_3 уклав шлюб, після чого 27.11.1995 року дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_7 також зареєструвалася у вищезазначеній квартирі.

09.11.2004 року у вказану квартиру зареєстровано позивача як сина до матері - ОСОБА_7

З паспорту ОСОБА_7 вбачається, що в період з 02.02.2006 року по 14.02.2006 року вона була помилково знята з реєстрації в цій квартирі.

На підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 09.02.2006 року, що видано згідно з розпорядженням Сихівської районної адміністрації № 91 від 09.02.2006 року, ОСОБА_3 став власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 шляхом її приватизації.

Позивач просить визнати розпорядження Сихівської районної адміністрації протиправним, посилаючись на те, що ОСОБА_3 не мав права приватизувати квартиру лише на себе без згоди інших членів сім'ї, в результаті чого порушено право позивача та його матері ОСОБА_7 на приватизацію.

При цьому, позивач просить поновити строк звернення до суду, оскільки дізнався, що квартиру було приватизовано, лише після ознайомлення з матеріалами справи за позовом нового власника квартири - ОСОБА_6 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про позбавлення права користування квартирою.

Відповідно до частини першої статті 99 КАС адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод і інтересів особи встановлений шестимісячний строк з дня, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилами ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Розпорядження, яке позивач просить скасувати, ухвалено 09.02.2006 року. Разом з тим, позивач до теперішнього часу проживає у квартирі та дізнався про існування вказаного розпорядження після ознайомлення з матеріалами справи за позовом нового власника квартири - ОСОБА_6 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про позбавлення права користування квартирою, який надійшов до суду 04.07.2016 року та провадження по якому відкрито ухвалою від 18.07.2016 року.

Оскільки позивач звернувся до суду протягом шести місяців з дня, коли дізнався про існування оскаржуваного розпорядження, суд вважає за можливе визнати причину пропуску передбаченого звернення до адміністративного суду поважною та поновити цей строк.

Вирішуючи позов, суд виходить з наступного.

Приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону приватизація здійснюється шляхом: 1) безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; 2) продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

В ст. 8 Закону зазначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

При цьому, в п. 10 ст. 8 Закону в редакції, що діяла на момент приватизації квартири ОСОБА_3, передбачено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону, в якій заборонено приватизацію 1) квартир-музеїв, 2) квартир в будинках закритих військових поселень, 3) кімнат в гуртожитках, 4) квартир, віднесених у встановленому порядку до непридатних для мешкання; 5) службових квартир (кімнат), квартири, в яких мешкають два або більше наймачів, при відсутності згоди всіх на приватизацію займаної квартири.

Як встановлено в судовому засіданні, приватизація квартири за адресою: АДРЕСА_1 здійснювалась на підставі заяви ОСОБА_3

З довідки про склад сім'ї № 6, яка додана ОСОБА_3 до заяви про приватизацію, вбачається, що у даному помешканні зареєстрований ОСОБА_3 як основний квартиронаймач з 27.04.1987 року, а також позивач ОСОБА_1 як піднаймач з 09.11.2004 року.

Тобто, згідно поданих ОСОБА_3 до органу приватизації документів, на час приватизації спірної квартири єдиним наймачем цього житла був ОСОБА_3, тому позивач ОСОБА_1, будучи прописаним в цій квартирі на час приватизації не як член сім'ї наймача, а лише в якості піднаймача, не мав права на участь у такій приватизації.

Враховуючи подані ОСОБА_3 документи, Сихівська районна адміністрації не мала права відмовити ОСОБА_3 в приватизації квартири лише на основного квартиронаймача, яким є ОСОБА_3

Позивач та його представник посилаються на те, що під час приватизації квартири було порушено права матері позивача - дружини ОСОБА_3, яка проживала з ним у квартирі з 27.11.1995 року та в лютому 2006 року була помилково знята з реєстрації. Проте, суд враховує, що мати позивача - ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. За життя вона здійснювала свої права вільно, на свій розсуд. Вона мала можливість за час життя захистити своє право на приватизацію, якщо вважала його порушеним, але з власних, тільки їй відомих міркувань і з власної волі відмовилася від захисту свого права. Здатність реалізувати своє право шляхом звернення до суду або інших правоохоронних органів ОСОБА_7 втратила в момент своєї смерті. На момент відкриття спадщини у спадкодавця ОСОБА_7 не було у власності частки квартири за адресою: АДРЕСА_1, і тому таке право не входить до складу спадщини. Позивач не є спадкоємцем цього права і не має повноважень на звернення до суду на захист майнових інтересів своєї померлої матері.

Позивач та його представник також посилаються на те, що ОСОБА_1 не був піднаймачем, а був членом сім'ї наймача, тому також мав право на приватизацію цієї квартири. Суд вважає таке посилання безпідставним.

Як встановлено в судовому засіданні, на підставі розпорядження органу приватизації № 6126 від 17.02.1998 року ОСОБА_1 приватизував квартиру за адресою: АДРЕСА_3. Тобто, на день приватизації ОСОБА_3 спірної квартири, ОСОБА_1 використав своє право на приватизацію квартир державного житлового фонду, тому не мав права на безоплатну приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1, а отже його право на приватизацію жодним чином не порушено.

Крім того, питання про те, через які обставини ОСОБА_3 подав до органу приватизації саме таку довідку про склад сім'ї, в якій не зазначена його дружина, а позивач зазначений в якості піднаймача, а також чому ОСОБА_7 була тимчасово знята з реєстрації, може бути предметом іншого судового розгляду з приводу перевірки законності дій самого ОСОБА_3 та відповідності вимогам закону тих документів, які ним було подано до органу приватизації.

ОСОБА_3 не є відповідачем по справі, тому законність його дій не є предметом розгляду в даному судовому провадження, так само не є предметом цього судового розгляду й достовірність інформації, що викладена в поданих ОСОБА_3 до органу приватизації документів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституції чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, предметом цього судового розгляду є лише законність дій відповідача - Сихівського районної адміністрації під час прийняття рішення про приватизацію квартири ОСОБА_3

В ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до Сихівської районної адміністрації із заявою про приватизацію квартири, основним квартиронаймачем якої він був. При цьому до заяви ОСОБА_3 подано документи, які підтверджують факт того, що саме він є єдиним квартиронаймачем цієї квартири, який має право на приватизацію. Законодавством про приватизацію не передбачено повноважень органів приватизації з приводу перевірки достовірності поданих громадянами документів. На підставі поданих ОСОБА_3 документів, в порядок, строк та спосіб, що передбачено Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» Сихівська районна адміністрації винесла оскаржуване позивачем розпорядження.

При цьому позивачем та його представником не наведено та не доведено, які саме дії відповідача під час приватизації квартири ОСОБА_3, не відповідають закону, та які вимоги закону порушено саме відповідачем під час здійснення приватизації квартири ОСОБА_3

Посилання представника позивача на те, що всупереч вимогам ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_3 безоплатно було приватизовано квартиру з перевищенням норм житлової площі, не заслуговує на увагу, оскільки виходячи зі змісту ч.ч. 5,6 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», обов'язок нараховувати та отримувати грошову компенсацію за приватизацію надлишкової площі державного житлового фонду покладається на органи, які здійснюють приватизацію. Приватизація квартири ОСОБА_3 здійснювалася відділом приватизації державного житлового фонду Галицького району м. Львова Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради. Саме цей орган наділений правом нараховувати та отримувати грошову компенсацію за приватизацію надлишкової площі державного житлового фонду. Тому саме цей орган (а не позивач) може заявляти про те, що ОСОБА_3 безпідставно було надано безоплатно у власність квартиру, яка перевищує передбачені в ст. 5 Закону норми.

Крім того, п. 10 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в України» встановлено виключне право органу державного фінансового контролю звертатися до суду в інтересах держави. Позивач не є органом, який наділений повноваженнями звертатися до суду в інтересах держави. В разі, якщо внаслідок приватизації вищезгаданої квартири було завдано збитки через порушення вимог ст. 5 Закону, лише орган державного фінансового контролю має право звертатися до суду в інтересах держави з посиланням на незаконне безоплатне отримання ОСОБА_3 у власність квартири з перевищенням встановленим норм.

За таких обставин у суду відсутні підстави для визнання протиправним розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 09.02.2006 року № 91 в частині передання у власність ОСОБА_3 вищезазначеної квартири.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-3, 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст. 2, 5-15, 99-103, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 09 лютого 2006 року № 91 в частині передання у власність ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_2 - відмовити.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 19 квітня 2017 року.

Повний текст постанови виготовлений 24 квітня 2017 року.

Постанова може бути повністю або частково оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий: