Справа № 308/9138/16-а
Суддя: Шепетко І. О.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/9138/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

-головуючого судді Шепетко І.О.,

-за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

-позивача ОСОБА_2,

-представника позивача - ОСОБА_3,

-представника відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №1 батальйону УПП у м. Ужгороді та Мукачеві ОСОБА_6, Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві про визнання дій неправомірними та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 055561 від 26.08.2016 року про притягнення гр. ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП за порушення п. 2.9 «д» ПДР України. Свої вимоги мотивував тим, що не вчиняв даного правопорушення, однак, інспектор поліції, без наявності достатніх доказів, виніс оскаржувану постанову. При цьому, інспектор не дотримався вимог чинного законодавства, зокрема, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 та Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення, викладені у позовній заяві, просили задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили, зазначили, що вимоги позивача є необґрунтованими і безпідставними з огляду на таке. По перше, посилання позивача на відсутність доказів при прийнятті постанови є безпідставними, оскільки, окрім поліцейського ОСОБА_6, свідками правопорушення були ще двоє осіб, письмові пояснення яких наявні в матеріалах справи. У звязку з тим, що гр. ОСОБА_2 тримав мобільний телефон під час руху транспортного засобу, чим порушив п. 2.9 «д» ОСОБА_7 дорожнього руху, на нього правомірно було винесено постанову, якою притягнено до адміністративної відповідальності. Враховуючи вищенаведене, просили відмовити у задоволенні позову.

Допитаний у судовому засіданні як свідок гр. ОСОБА_8 пояснив, що 26.08.2016 року близько 16 год. 00 хв. він в якості пасажира їхав в автомобілі під керуванням ОСОБА_2 Їх обігнала патрульна машина і зупинила. Після чого працівник патрульної поліції попросив пред'явити документи та повідомив, що ОСОБА_2, начебто, розмовлв по телефону. Після чого склав оскаржувану ОСОБА_8 зазначив, що знаходився поруч та небачив, щоб ОСОБА_2 розмовляв по телефоеу, тримаючи його в руках.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що 26.08.2016 року він знаходився в складі екіпажу, який зупинив автомобіль ОСОБА_2 Зазначив, що під час патрулювання знаходився на задньому сідінні та сам не бачив, що ОСОБА_2 розмовляв по телефону. Після того як зупинили, автомобіль ОСОБА_2, його напарник склав постанову.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що 26.08.2016 року інспектором роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в містах Ужгороді та Мукачеві ОСОБА_6 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 055561, якою гр. ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

В оскаржуваній постанові відповідач зазначив, що 26.08.2016 року о 16 год. 00 хв. в м. Ужгород по вул. Фединця, буд. 40, гр. ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz», державний номерний знак «АО1963ВЕ», під час руху користувався засобами звязку, тримаючи їх в руках, а саме розмовляв по мобільному телефону, чим порушив п. 2.9 «д» ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч 2 ст. 122 КУпАП, адміністративна відповідальність за дане правопорушення настає у разі порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до статті 222 КУпАП, за порушення вимог ч. 2 ст. 122 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з п. 2.9 «д» ОСОБА_7 дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - ОСОБА_7), під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом та забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Зі змісту ст. 70 КАС України, випливає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування, а обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Оскільки, як встановлено судом, при складанні постанови про адміністративне правопорушення стосовно позивача суб'єктом владних повноважень, в порушення вимог ст. 280 КУпАП не з'ясовані всі обставини, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, не встановлено винність позивача у вчиненні порушення, належних доказів на підтвердження порушення позивачем ОСОБА_7 дорожнього руху.

Окрім того, позивач був позбавлений обєктивного та справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки не мав достатнього часу для підготовки до захисту, так як відповідачем, всупереч вимог чинного законодавства, винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення, а не за місцем його вчинення (адміністративно-територіальна одиниця, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого розглядати справу про адміністративне правопорушення). Зазначена позиція викладена у рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 26.05.2015 року.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що доказів на підтвердження правомірності винесеної відносно позивача постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності відповідачем надано не було. Встановлені судом обставини вказують на те, що відповідач, при винесенні постанови про адміністративне правопорушення, діяв неправомірно, тому позов підлягає задоволенню, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності - скасуванню, а справа відносно нього - закриттю.

Відповідно до частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України 21 березня 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови складено і підписано 27 березня 2017 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 70, 71, 158-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до інспектора роти №1 батальйону УПП у м. Ужгороді та Мукачеві ОСОБА_6, Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві про визнання дій неправомірними та скасування постанови - задовольнити повністю.

Визнати дії інспектора роти № 1 Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції ОСОБА_6 при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР № 055561 від 26.08.2016 року про притягнення гр. ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП - неправомірними, постанову - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення відносно нього - закрити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_10