Справа № 817/277/17
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 квітня 2017 р.Р і в н е 817/277/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. за участю секретаря судового засідання Мідлік А.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

третьої особи відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доРівненської митниці ДФС третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 фіскальна служба України
про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, Рівненської митниці ДФС, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 фіскальна служба України, про стягнення середнього заробітку у сумі 84170,52 грн. за час затримки виконання рішення суду в частині негайного поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 24.11.2015 по справі №817/3243/15 позивача поновлено на посаді заступника начальника Рівненської митниці ДФС з 19.09.2015, а постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2016 постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 24.11.2015 змінено в частині, зокрема, дати поновлення на посаді як 25.09.2015. Оскільки тільки наказом від 07.12.2016 позивача поновлено на займаній посаді, а фактично позивач приступив до роботи у порядку переведення на іншу посаду з 12.12.2016, позивач, посилаючись на статтю 236 Кодексу законів про працю України, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 24.11.2015 починаючи з 25.11.2015 по 11.12.2016 включно.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти заявленого адміністративного позову не заперечувала зазначивши, що позов визнає.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача подала 03.04.2017 через відділ документального забезпечення Рівненського окружного адмінісративного суду (канцелярію) клопотання про відкладення справи з метою забезпечення належного представництва та надання пояснень та заперечень (а.с.46).

Враховуючи думку позивача та представника відповідача та зважаючи на те, що про дату, час та місце судового розгляду третя особа повідомлялася завчасно, що підтверджується доказами в матеріалах справи (а.с.42), відповідно до положень частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного сукдочинства України суд ухвалив розглянути справу за відсутності представника третьої особи на стороні відповідача.

Заслухавши пояснення сторін, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог закону, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю з таких підстав.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 24.11.2015 по справі №817/3243/15 визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України від 18 вересня 2015 року №718 «Про результати перевірок митниць ДФС» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Рівненської митниці ДФС (абзац 2 підпункту 1.1. пункту 1 наказу). Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Рівненської митниці ДФС з 19 вересня 2015 року. Стягнуто з Рівненської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 14721 грн. 84 коп. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Рівненської митниці ДФС з 19 вересня 2015 року, та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 6720 грн. 84 коп. звернуто до негайного виконання.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2016 постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 24.11.2015 змінено в частині дати поновлення позивача на посаді та суми стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме: поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Рівненської митниці ДФС з 25 вересня 2015 року; стягнуто з Рівненської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 13441 грн. 68 коп. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Рівненської митниці ДФС з 25 вересня 2015 року, та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 6720 грн. 84 коп. звернуто до негайного виконання.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 08.11.2016 постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2016 та постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 24.11.2015, змінену рішенням суду апеляційної інстанції, залишено без змін.

Наказом Державної фіскальної служби України від 07.12.2016 №3868-о ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника Рівненської митниці ДФС з 25.09.2015 (а.с.28).

Наказом Державної фіскальної служби України від 07.12.2016 №3875-о ОСОБА_1, заступника начальника Рівненської митниці ДФС, переведено з 07.12.2016 на нижчу посаду в Рівненській митниці ДФС (а.с.29).

При цьому, записом у трудовій книжці ОСОБА_1 А Н №096480 за №30, який зробено 12.12.2016, запис за №27 недійсний. Переведений з 07 грудня 2016 року на нижчу посаду в Рівненської митниці ДФС на підставі наказу ДФС від 07.12.2016 №3875-о (а.с.30-34).

Згідно табелю обліку використання робочого часу за грудень 2016 року у Рівненській митниці ДФС ОСОБА_1 фактично у грудні 2016 року відпрацював 15 днів починаючи з 12.12.2016 (а.с.35-37).

Вважаючи, що рішення суду про поновлення його на роботі не виконано своєчасно у період з 25.11.2015 по 11.12.2016, позивач звернувся до суду з вимогою стягнення з відповідача суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в частині негайного поновлення позивача на роботі.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена вище стаття Кодексу законів про працю України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред'явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною другою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Частиною четвертою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України законодавець обумовив питання примусового виконання судових рішень у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Цим підкреслюється винятковість саме примусового виконання рішення адміністративного суду.

Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на ОСОБА_3 виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Отже, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 23 червня 2015 року (справа № 21-63а15).

Таким чином, відповідач повинен був поновити позивача на посаді заступника начальника Рівненської митниці ДФС з 25.09.2015.

Однак, виходячи з матеріалів справи, ОСОБА_1 фактично поновлений на роботі лише 12.12.2016.

Так, наказом Державної фіскальної служби України від 07.12.2016 №3868-о ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника Рівненської митниці ДФС з 25.09.2015 (а.с.28), а вже наказом Державної фіскальної служби України від 07.12.2016 №3875-о його переведено з 07.12.2016 на нижчу посаду в Рівненській митниці ДФС (а.с.29).

Водночас, записом у трудовій книжці ОСОБА_1 А Н №096480 за №29, який зроблено 12.12.2016, «Запис за №26 недійсний. Запис за №25 є недійсний, поновлений на посаді заступника начальника Рівненської митниці ДФС з 25.09.2015». Так само, за №30 зробено запис 12.12.2016 «Запис за №27 недійсний. Переведений з 07 грудня 2016 року на нижчу посаду в Рівненської митниці ДФС на підставі наказу ДФС від 07.12.2016 №3875-о (а.с.30-34).

Згідно табелю обліку використання робочого часу за грудень 2016 року у Рівненській митниці ДФС ОСОБА_1 фактично у грудні 2016 року відпрацював 15 днів починаючи з 12.12.2016 (а.с.35-37).

У ході судового розгляду представник відповідача не заперечував, що фактично позивач був поновлений та приступив до роботи з 12.12.2016.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, а також наведені норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що відповідач наразі зобов'язаний виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 24.11.2015 по справі №817/3243/15 в частині негайного поновлення позивача на роботі.

Пунктом 32 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 №9 передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менше двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі за текстом - Порядок).

Згідно пукнту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що для нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Постановою суду від 24.11.2015 по справі №817/3243/15, яка набрала законної сили 25.02.2016, встановлено, що середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 320,04 грн.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд при обрахунку ОСОБА_1 розміру середнього заробітку за час затримки виконання постанови суду виходить із одноденного заробітку в сумі 320,04 грн., який встановлений постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 24.11.2015 по справі №817/3243/15.

Крім того, судом встановлено, що загальна затримка виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 24.11.2015 по справі №817/3243/15 за період 25.11.2015-11.12.2016 склала 263 дні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 24.11.2015 по справі №817/3243/15 про поновлення на посаді, що підлягає стягненню з Рівненської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 складає 84170,52 грн., що відповідає розрахунку відповідача (а.с.49).

Також судом необхідно вирішити питання щодо сплати податків при нарахуванні таких сум та інших обов'язкових платежів.

Так, згідно з абзацом 5 пункту 6 Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Тому відповідач, як податковий агент згідно норм Податкового Кодексу України та як страхувальник згідно Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», зобов'язаний виплатити позивачеві суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення, утримавши із нього при виплаті податки та інші обов'язкові платежі.

Такий висновок узгоджуються з практикою Верховного Суду України, зокрема, викладеною в постановах від 21.01.2012 № 6-87цс11 та від 14.01.2014 № 21-395а13.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В той же час, згідно з частиною 2 статті 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі аналізу встановлених обставин і правовідносин, що їм відповідають, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи відсутність судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з Рівненської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді в розмірі 84170,52 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.