Справа № 826/1189/17
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 квітня 2017 року № 826/1189/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Літвінової А.В., суддів Аблова Є.В., Мазур А.С., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомДержавної судової адміністрації України
доМіністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби
провизнання протиправними дій та скасування постанови від 27.12.2016 ВП №52797632,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна судова адміністрація України звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби, в якому просить:

- визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо накладення постановою від 27.12.2016 у ВП №52797632 штрафу протиправними;

- постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 27.12.2016 у ВП №52797632 про накладення штрафу скасувати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016, яка перебуває на примусовому виконанні у відповідача, наразі оскаржується у Вищому адміністративному суді України, про що Державна судова адміністрація України повідомила державного виконавця листом від 22.11.2016 №10-8404/16, що, за твердженням позивача, є поважною причиною невиконання вказаного рішення позивачем. Крім того, позивачем наголошено, що виконання рішень суду про стягнення коштів з органів державної влади покладено на органи державної казначейської служби, а не органи державної виконавчої служби.

Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, заперечень проти позову не надав. При цьому, від представника відповідача через канцелярію суду надійшли копії матеріалів витребуваного виконавчого провадження.

З огляду на викладене, розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. за результатами розгляду заяви про примусове виконання виконавчого листа №826/18177/15, виданого 29.08.2016 Окружним адміністративним судом міста Києві, про зобов'язання Державної судової адміністрації України нарахувати ОСОБА_2 вихідну допомогу судді, який вийшов у відставку, у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, тобто за посадою судді Апеляційного суду Донецької області, та перерахувати її Апеляційному суду Донецької області для виплати, винесено постанову по відкриття виконавчого провадження від 02.11.2016 (ВП №52797632), якою, зокрема, встановлено боржнику строк для добровільного виконання рішення протягом 10 робочих днів.

У межах виконавчого провадження №52797632 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. винесено постанову про накладення штрафу від 27.12.2016, у зв'язку з невиконанням без поважних причин станом на 27.12.2016 рішення суду боржником та відсутності підстав для зупинення виконавчого провадження, постановлено накласти на боржника - Державну судову адміністрацію України - штраф у розмірі 5100,00 грн.

Вважаючи вказану постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частинами п'ятою та шостою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Приписами статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Так, за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження (частина перша статті 63 Закону України «Про виконавче провадження»).

У силу частини другої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З аналізу наведених положень Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що накладення штрафу у разі невиконання боржником рішення здійснюється за відсутності поважних причин його невиконання.

За твердженнями позивача, Державною судовою адміністрацією України листом від 22.11.2016 №10-8404/16 повідомлено відповідача про наявність поважних причин невиконання рішення суду, на підставі якого відкрито виконавче провадження, а саме: оскарження постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у Вищому адміністративному суді України, що, на думку останнього, виключає можливість застосування штрафних санкцій, згідно зі статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, суд не погоджується з вказаними твердженнями позивача, з огляду на таке.

Приписами частини п'ятої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

При цьому, суд звертає увагу, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.08.2016 у справі №826/18177/15 (касаційне провадження №К/800/20045/16) відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016.

Таким чином, станом на момент винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу від 27.12.2016, як і станом на момент розгляду даної справи судом, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі №826/18177/15 набрала законної сили та підлягає виконанню, у тому числі у примусовому порядку.

Щодо тверджень позивача про те, що виконання рішень суду про стягнення коштів з органів державної влади, яким є постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі №826/18177/15, покладено на органи державної казначейської служби, а не органи державної виконавчої служби, суд вказує таке.

Згідно з частиною другою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

У силу пункту 9 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, зокрема, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

З урахуванням викладеного, суд звертає увагу, що предметом оскарження у межах розглядуваної справи не є дії з відкриття виконавчого провадження №52797632, а також безпосередньо постанова про відкриття вказаного провадження, відтак, суд не досліджує правомірність вказаного.

Отже, на підставі всього викладеного, суд дійшов до висновку, що постанова про накладення штрафу від 27.12.2016 винесена відповідачем правомірно та у межах наданому йому повноважень, з огляду на невиконання рішення суду боржником (позивачем) без поважних на це причин.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їхнього задоволення.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Літвінова А.В.

Суддя Аблов Є.В.

Мазур А.С.