Справа № 813/430/17
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2017 року Справа № 813/430/17

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий суддя Грень Н.М.,

секретар судового засідання Гавірко О.О.,

представник позивача ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Львівського міського центру зайнятості до Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про визнання незаконним та скасування повідомлення, зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Львівського міського центру зайнятості до Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, з вимогами:

- визнати незаконним та скасувати повідомлення заступника начальника Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 від 27.01.2017 року про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання;

- зобовязати Сихівський відділ державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області прийняти до примусового виконання виконавчий лист №813/2365/13-а виданий 09.03.2011 року Львівським окружним адміністративним судом про стягнення з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) коштів у сумі 2627,62 грн. на користь Львівського міського центру зайнятості.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач діяв протиправно, оскільки, Львівський міський центр зайнятості як територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, звільнений від сплати авансового внеску. Тому, на думку позивача, орган державної виконавчої служби неправомірно повернув виконавчий документ стягувачеві.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Просив суд позов задовольнити повністю.

Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлявся про дату, час і місце проведення судового засідання. Проте, подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.

Суд, заслухав пояснення представника позивача та представника відповідача, зясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, а також ті, які мають значення для вирішення справи, повно, всебічно та обєктивно дослідив докази у справі, та встановив наступне.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16.12.2010 у справі № 2а-9607/10/1370 задоволено позовні вимоги Львівського міського центру зайнятості та Львівського обласного центру зайнятості та стягнено з ОСОБА_3 на користь Львівського обласного центру зайнятості суму незаконно отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 2627,62 грн.

На виконання вказаної постанови Львівським окружним адміністративним судом 09.03.2011 року видано виконавчий лист № 2а-9607/2010.

Виконавчий лист №813/2365/13-а скеровувався до Сихівського ВДВС м. Львова для виконання та відповідно до ч.1 ст.3, п. 4 ч.2 ст. 5, ч. 2 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження просив прийняти виконавчий лист на виконання.

29.11.2016 року державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова ОСОБА_4 прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону України Про виконавче провадження.

23.01.2017 Львівський міський центр зайнятості повторно скерував начальнику Сихівського ВДВС м.Львова до примусового виконання виконавчий лист від 09.03.2011 року № 2а-9607/2010.

02.02.2017 за результатами розгляду звернення Львівського міського центру зайнятості заступником начальника відділу Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 прийнято повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, з підстав відсутності сплати авансового внеску відповідно до п. 8 ч. 4 ст .4 Закону України Про виконавче провадження.

Не погоджуючись з діями державного виконавця, позивач звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування повідомлення та про зобовязання відкрити виконавче провадження.

При вирішенні спору по суті суд керувався наступним.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 №1404-VIII, з наступними змінами та доповненнями, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у вказаному Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, вказаним Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до вказаного Закону, а також рішеннями, які відповідно до вказаного Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з абзацом 1 ч.2 ст. 26 вказаного Закону до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Абзацом 8 ч.2 ст.26 вказаного Закону передбачено, що від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, звернення до органів державної виконавчої служби.

Судом встановлено, що Львівським окружним адміністративним судом 09.03.2011 року видано виконавчий лист №2а-9607/2010, про стягнення з ОСОБА_3 на користь Львівського міського центру зайнятості суму незаконно отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 2627,62 грн.

Статтею 1 Закону України Про центральні органи виконавчої влади визначено, що систему центральних органів виконавчої влади складають Міністерства України та інші центральні органи виконавчої влади.

Відповідно до ст.21 Закону України Про зайнятість населення, діяльність центрального органу виконавчої влади, що реалізовує політику державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції спрямовується і координується Міністром - керівником центрального органу виконавчої влади у сфері соціальної політики.

Згідно з ч.2 ст.21 Закону України Про зайнятість населення центральний орган виконавчої влади, що реалізовує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи.

Територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах є юридичними особами публічного права. До сфери управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, можуть належати підприємства, установи та організації.

Послуги, що надаються територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізовує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, відповідно до покладених на них завдань є безоплатними.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 15.12.2016 №1543 затверджено Положення про державну службу зайнятості.

Відповідно до розділу I п.1 Положення про державну службу зайнятості, державна служба зайнятості є централізованою системою державних установ, діяльність якої спрямовується на координується Міністерством соціальної політики України.

Пунктом 2 розділу I Положення про державну службу зайнятості передбачено, що служба складається з Державної служби зайнятості (далі - Центральний апарат Служби), Центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласних, Київського та Севастопільського міських центрів зайнятості, міських, районних і міськрайонних центрів зайнятості, Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України, професійно-технічних навчальних закладів державної служби зайнятості, інших навчальних закладів державної служби зайнятості, а також підприємств, установ, організацій, утворених Службою.

Згідно з розділу IV п.1 Положення про державну службу зайнятості, регіональні центри зайнятості є неприбутковими державними установами, підпорядкованими та підзвітними Центральному апарату Служби.

Згідно з розділу V п.2 Положення про державну службу зайнятості, базові центри зайнятості є неприбутковими державними установами, підпорядкованими та підзвітними регіональному центру зайнятості, які створюються за рішенням Голови Центрального апарату Служби.

Наказом Львівського обласного центру зайнятості від 12.02.2016 №59 затверджено Положення про Львівський міський центр зайнятості.

Відповідно до п.1 Положення про Львівський міський центр зайнятості - Львівський міський центр зайнятості є державною установою у централізованій системі державних установ державної служби зайнятості.

Згідно з п.2 Положення про Львівський міський центр зайнятості, базовий центр зайнятості підпорядковується Львівському обласному центру зайнятості та є йому підзвітним.

Згідно з п.6 Положення про Львівський міський центр зайнятості, базовий центр зайнятості виконує завдання та функції у сфері зайнятості населення, трудової міграції та соціального захисту від безробіття, а також функції виконавчої дирекції Фонду соціального загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, визначенні Законами України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття Про зайнятість населення до внесення відповідних змін до вказаних законів (пункт 2 постанови Кабінету міністрів України від 05.03.2014 №90 Деякі питання державного управління у сфері зайнятості населення)

Таким чином, враховуючи те, що позивач є державним органом та звільнений від сплати авансового внеску, у відповідача відсутні правові підстави для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

З огляду на наведене, суд дійшов до висновку, що оскаржуване повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобовязання відповідача прийняти до примусового виконання виконавчий лист №2а-9607/2010 від 09.03.2011, виданий Львівським окружним адміністративним судом про стягнення з ОСОБА_3 (м. Львів, вул.. Зубрівська, 27/9; ідентифікаційний код НОМЕР_1) коштів у сумі 2627,62 грн. на користь Львівського міського центру зайнятості, суд зазначає наступне.

Адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що задоволення вказаної позовної вимоги буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача, відтак адміністративний позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. З урахуванням наведеного, для повноцінного захисту порушеного права позивача суд дійшов висновку про необхідність зобовязання Сихівський відділ державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області повторно розглянути питання щодо відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) коштів у сумі 2627,62 грн. на користь Львівського міського центру зайнятості, після предявлення виконавчого листа №813/2365/13-а від 09.03.2011 року

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України судовий збір не відшкодовується, оскільки такий не було сплачено.

Керуючись ст. ст. 7-14, 17-20, 69-71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2 Визнати протиправним та скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання від 27.01.2017 року винесене заступником начальника Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2

3. Зобовязати Сихівський відділ державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області повторно розглянути питання щодо відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) коштів у сумі 2627,62 грн. на користь Львівського міського центру зайнятості, після предявлення виконавчого листа №813/2365/13-а від 09.03.2011 року.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Постанову може бути оскаржено, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст постанови складено та підписано 20.04.2017 року.