Справа № 826/821/17
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/821/17 Головуючий у 1-й інстанції: Огурцов О.П., Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
У Х В А Л А

19 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.

при секретарі: Хмарській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2017 року зазначену позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви, і направити справу для продовження розгляду.

Заслухавши представника позивача, що прибув у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувану ухвалу - скасувати, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 199 КАС України за наслідками апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду і постановити нову з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 204 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Положеннями ч.1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Приймаючи рішення про повернення позовної заяви заявнику, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки предметом спору є бездіяльність відповідача у справі про притягнення до адміністративної відповідальності (ст. 172-7 КУпАП), а тому, даний спір, в силу п.2 ч.1 ст. 18 КАС України, підсудний місцевому загальному суду як адміністративному.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає нормам процесуального права.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом та просив визнати протиправною бездіяльність Національного агентства з питань запобігання корупції при розгляді його заяв від 23.09.2016 та 28.09.2016 про вчинення Генеральним прокурором України ОСОБА_3. адміністративних правопорушень, передбачених ст. 172-7 КУпАП та зобов'язати відповідача за результатами заяв від 23.09.2016 та 28.09.2016 у визначеному чинним законодавством порядку скласти адміністративні протоколи про вчинення Генеральним прокурором України ОСОБА_3. адміністративних правопорушень, передбачених частинами 1 і 2 ст. 172-7 КУпАП, і надіслати їх до відповідного суду для розгляду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Питання щодо звернення до конкретного суду вирішує інститут підсудності адміністративних справ.

Підсудність - це розмежування компетенції між окремими ланками судової системи і між адміністративними судами однієї ланки щодо розгляду і вирішення справ, які належать до адміністративної юрисдикції.

На відміну від адміністративної юрисдикції, яка розмежовує компетенцію між державними органами щодо вирішення адміністративних справ, підсудність розмежовує компетенцію у тій самій сфері (щодо вирішення адміністративних справ), але між різними судами.

Правовими положеннями ч.1 ст. 18 КАС України визначено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні:

1) адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам;

2) усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності;

4) усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг;

5) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої цієї статті;

6) адміністративні справи щодо:

- примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства;

- примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України;

- затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземців та осіб без громадянства, які підлягають примусовому видворенню за межі України;

- продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземців та осіб без громадянства, які підлягають примусовому видворенню за межі України;

- затримання іноземців та осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні;

7) адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця щодо виконання рішень органів (посадових осіб), крім судових рішень.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що правила підсудності у своїй сукупності складають алгоритм визначення компетентного суду для розгляду і вирішення конкретної адміністративної справи.

Відповідно до норм чинного законодавства підсудність поділяється на інстанційну (функціональну), предметну і територіальну.

Призначення предметної підсудності полягає в тому, щоб розподілити всю сукупність адміністративних справ між окремими ланками судової системи, тобто така підсудність розмежовує судову компетенцію по вертикалі.

В даному випадку, предметна підсудність є імперативною, оскільки відповідно до норм адміністративного судочинства, зокрема ст. 18 КАС України, визначено лише один суд, який уповноважений розглядати дану справу - окружний адміністративний суд.

Так, окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що, якщо сторонами у справі є орган місцевого самоврядування чи його посадова особа з однієї сторони і орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа з другої сторони, справа не підсудна місцевим загальним судам.

Як вбачається з апеляційної скарги, доводи позивача полягають в тому, що предметом спору в даній справі є бездіяльність Національного агентства з питань запобігання корупції, яка полягає у вирішенні питання про порушення справи про притягнення до адміністративної відповідальності, відповідно до частин 1 і 2 ст. 172-7 КУпАП.

Крім того, апелянтом зазначено, що притягнення до адміністративної відповідальності, не входить до компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що вирішення даного спору відноситься до юрисдикції окружного адміністративного суду, оскільки в даному випадку предметом спору є визнання протиправною бездіяльність відповідача при розгляді вищезазначених заяв позивача та зобов'язання відповідача за результатами розгляду цих заяв у визначеному чинним законодавством порядку скласти адміністративні протоколи адміністративних правопорушень, передбачених частинами 1 і 2 ст. 172-7 КУпАП.

Аналіз наведених правових положень та обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про відкриття провадження у справі.

У зв'язку з вищезазначеним, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст. ст. 2, 8, 18, 108, 160, 195, 196, 199, 204, 205, 206 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 січня 2017 року про повернення адміністративного позову позивачу - скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Епель О.В.

Карпушова О.В.