Справа № 2а-3569/11/1370
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" квітня 2017 р. м.Київ К/800/67360/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Донець О.Є,

Мороз В.Ф.,

секретар судового засідання - Зубенко Д.В.,

за участю представника відповідача - Піддубняка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Львівської митниці Міндоходів на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «НАК» до Львівської митниці Міндоходів про визнання нечинним рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2011 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «НАК» звернулося з позовом до Львівської митниці Міндоходів, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення про визначення митної вартості товарів від 30 листопада 2010 року № 209000006/2010/200638/1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про неправомірність прийняття відповідачем рішення про коригування митної вартості та її визначення за резервним методом.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

При винесенні рішення суд першої інстанції виходив із правомірності дій відповідача щодо прийняття рішення про визначення митної вартості за резервним методом.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2014 року задоволено частково апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова компанія «НАК»; скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2011 року; прийнято нову постанову, якою позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення про визначення митної вартості товарів від 30 листопада 2010 року № 209000006/2010/200638/1.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги, зазначив про правомірність коригування відповідачем митної вартості, проте визнав протиправним та скасував оскаржуване рішення митного органу про визначення митної вартості товарів з посиланням на порушення митницею вимог ст.266 Митного кодексу України щодо застосування резервного методу визначення митної вартості з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, зазначених у ст.ст.267-272 Митного кодексу України.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду, Львівська митниця Міндоходів звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2014 року, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2011 року залишити в силі.

У касаційній скарзі відповідач зазначає про правомірність визначення митної вартості на імпортований позивачем товар із застосуванням резервного методу у зв'язку з недостатністю наданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та ненаданням витребуваних документів, додержання встановленої законом процедури проведення консультації з декларантом та обґрунтованість прийнятого рішення.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 20 січня 2009 року між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «НАК» (покупець) та Genera Teodor Horzela (продавець) укладено контракт на поставку товару №0121/9, відповідно до якого позивачем імпортувався на територію України товар, а саме труби безшовні гідравлічні з чорного металу.

З метою митного оформлення вказаного товару позивачем до митниці подано декларацію від 30 листопада 2010 року №209000010/2010/025570, згідно якої договірна ціна вказаного товару становить 23785,54 Євро.

Разом із вказаною декларацією на підтвердження заявленої вартості товару позивачем надано: контракт від 20 січня 2009 року №0121/9 з додатками; інвойс від 24 листопада 2010 року № 1000168/Ех на суму 23785,54 Євро; облікова картка суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності від 09 квітня 2010 року № 20900/02/10/000209; договір про перевезення від 21 січня 2009 року №ЕСООІ/01; сертифікат про походження товару від 26 листопада 2010 року №РL/МF/АЕ 0067815.

30 листопада 2009 року Львівською митницею прийнято рішення про визначення митної вартості товарів № 209000006/2010/200638/1, відповідно до якого митним органом самостійно визначено вартість товару (труби безшовної гідравлічної з чорного металу, сталевої холодно тягнутої (заготовки для виробництва гідроциліндрів) для використання в сільськогосподарській техніці; торгова марка Sicam; виробник - ЄС; кількість - 27 шт. (код товару )) на загальну суму 26259,93 Євро, за резервним методом.

У графі 33 рішення зазначено, що митна вартість товару не могла бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, у зв'язку з відмовою декларанта від подання додаткових підтверджуючих документів. За результатом проведеної процедури консультації з декларантом згідно ст.266 МК України досягнуто згоди щодо неможливості застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2 (ст.268 МК України) та методу 3 (ст.269 МК України) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні товари (аналогічні товари), методу 4 (ст.271 МК України) та методу 5 (ст.272 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта.

Відповідно до ст.259 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кородон України, є їх ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, обчислена відповідно до положень цього Кодексу.

Статтею 260 Митного кодексу України врегульоване питання визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України. Зокрема визначено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до положень цього Кодексу. Методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та умови їх застосування встановлюються цим Кодексом

Відповідно до ст.262 Митного кодексу України митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості.

Порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення декларацій митної вартості - спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2006 року №1766 затверджений Порядок декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України та подання відомостей для її підтвердження, яким визначено, що визначення митної вартості - сукупність дій, які вчиняються декларантом та/або митним органом з метою визначення вартості товарів відповідно до положень Митного кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Статтею 264 Митного кодексу України передбачено, що заявлена декларантом митна вартість товарів і подані ним відомості про її визначення повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. У разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки відповідно до порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.265 Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. Такий контроль може здійснюватися в установленому порядку із застосуванням різних форм, у тому числі відповідно до статей 60 і 69 цього Кодексу, після закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів. Порядок контролю правильності визначення митної вартості товарів після закінчення операції митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів та донарахування обов'язкових платежів визначається Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено ч.2 ст.265 Митного кодексу України, митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.

Відповідно до ст.88 Митного Кодексу України декларант зобов'язаний надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних процедур.

Пунктом 11 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження передбачено, що для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи.

Термін подання додаткових документів становить 10 календарних днів після ознайомлення із записом митного органу про їх подання (п.13 Порядку).

На вимогу митного органу позивачем визначені митницею додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів за ціною договору не подані.

Як встановлено п.14 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

Відповідно до ст.266 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, може здійснюватися за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною в кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари було продано в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю.

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митну вартість товарів не може бути визначено шляхом застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Митниця може вимагати, а суб'єкт господарювання має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності зазначеної митної вартості товару. Надання неналежних документів або часткове надання витребуваних документів не може вважатися виконанням вимог митниці щодо підтвердження митної вартості товарів.

Так, під час перевірки правильності визначення митної вартості товарів імпортованих позивачем за вантажно-митною декларацією декларанту для підтвердження митної вартості товару посадовою особою митного органу запропоновано надати додаткові документи, а саме: прайс-листи та каталоги фірми виробника товару. Позивачем додатково витребувані документи не було надано.

Колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної, що у зв'язку з неможливістю об'єктивного визначення ціни товару за наданими позивачем документами, відмовою позивача від надання додаткових документів, у митниці не було можливості застосувати митну вартість, визначену позивачем, за основним методом, що дало митниці підстави для визначення митної вартості товарів за резервним методом; митниця послідовно довела неможливість застосування попередніх методів, рішення митниці за формою та змістом відповідають встановленим законом вимогам.

За вказаними обставинами колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що приймаючи рішення про визначення митної вартості товарів Львівська митниця діяла в межах повноважень та на підставі вимог чинного законодавства, оскаржуване рішення митниці є правомірним, підстав для його скасування не вбачається. З урахуванням встановлених обставин суд першої інстанції прийняв вірне рішення про відмову в позові з підстав його необґрунтованості.

Висновки суду апеляційної інстанції про задоволення позову щодо визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення Львівської митниці про визначення митної вартості товарів є помилковими.

У відповідності із ст.226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись ст.ст.220, 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Львівської митниці Міндоходів задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2014 року скасувати, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2011 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді