Справа № 818/112/17
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 р. Справа №818/112/17

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Павлічек В.О.,

за участю секретаря судового засідання - Терехової О.Ю.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на службі та стягнення грошового забезпечення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 В»ячеславович, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Сумській області, в якому з урахуванням уточнень просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Сумській області № 5 о/с від 05.01.2017р. про звільнення ОСОБА_4 з 05 січня 2017 року з посади оперуповноваженого сектору розкриття незаконних заволодінь транспортними засобами відділу кримінальної поліції Сумського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області;

- поновити ОСОБА_4, на службі в Сумському відділу поліції (м.Суми) Головного управління Національної поліції в Сумській області на посаді оперуповноваженого сектору розкриття незаконних заволодінь транспортними засобами відділу кримінальної поліції Сумського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції України в Сумській області на користь ОСОБА_4 заробітну плату за весь час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач проходив службу в Національної поліції України на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Сумського відділу поліції (м. Суми) ГУНП в Сумській області.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Сумській області № 5 о/с 05.01.2017 р. позивач звільнений з служби за власним бажанням ( ч.І пункт 7 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»).

Позивач вважає, що його звільнення з роботи проведене з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки 29 грудня 2016 року позивачем був поданий рапорт про звільнення зі служби за власним бажанням. Оскільки він не зазначав будь-яких поважних причин для звільнення, то відповідач повинен був звільнити позивача через 2 тижні, а саме - 12 січня 2017 р., однак, не дочекавшись спливу 2-х тижнів після подання заяви про звільнення зі служби, відповідач звільнив ОСОБА_1 05.01.2017 року.

Чинне трудове законодавство не передбачає можливості скорочення встановленого законом строку попередження власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Єдиний виняток - це звільнення працівника з поважних причин (через неможливість продовжувати роботу), чого в даному випадку не мало місця.

Крім того, позивач 04.01.2017 року подав до канцелярії Сумського ВП ГУНП в Сумській області рапорт про відкликання раніше поданого ним рапорту про звільнення зі служби. Рапорт зареєстрований 05.01.2017 за вх. № 66.

Також незаконність свого звільнення позивач мотивує тим, що написав рапорт про звільнення не за власним бажанням, а внаслідок тиску з боку керівництва Сумського ВП ГУНП в Сумській області і не 21.12.2016 р., а 29.12.2016 р.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив у задоволенні позову відмовити з огляду на наступне.

21.12.2016 позивачем було подано рапорт на звільнення з національної поліції у звязку з небажанням подальшого проходження служби в поліції. В цьому рапорті ОСОБА_5 зазначив дату з якої бажав бути звільнений а саме з 05.01.2017. З даного рапорту вбачається, що мотивами для звільнення позивача зі служби в національній поліції стали незадовільні умови праці та ненормований робочий день.

Наказом ГУНП в Сумській області від 05.01.2017 № 5 о/с відповідно до пункту 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України „Про Національну поліцію звільнено зі служби в поліції лейтенанта поліції ОСОБА_4 з 05 січня 2017 року.

Оскільки позивач сам вказав в своєму рапорті про небажання проходження подальшої служби в поліції через незадовільні умови праці та ненормований робочий день й зазначив дату з якої бажав бути звільненим, то ГУНП в Сумській області зобовязане було звільнити позивача зі служби саме 05.01.2017.

Що стосується посилань позивача на те, що ним було подано рапорт на відкликання свого попереднього рапорту на звільнення, відповідач зазначає, що право повернутися на роботу і відкликати заяву про звільнення по ст. 38 КЗпП працівник може тільки протягом строку попередження. Якщо цей строк закінчився і працівник не скасував подану ним заяву про звільнення, то він може вважатися таким, що залишив роботу і втратив право на повернення до роботи після закінчення відпустки. Оскільки вищезазначений рапорт було подано позивачем на адресу Сумського відділу поліції а не до ГУНП і саме в день видачі наказу про звільнення позивача, а саме на 16 день після написання рапорту про звільнення, тобто поза межами двотижневого строку, то звільнення відбулося у відповідності з вимогами КЗпП.

Суд, заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, ОСОБА_4 проходив службу з 07.11.2015 року в Національної поліції України на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Сумського відділу поліції (м. Суми) ГУНП в Сумській області.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Сумській області № 5 о/с від 05.01.2017 р. ОСОБА_1 був звільнений зі служби в поліції за власним бажанням (пункт 7 ч.І статті 77 Закону України «Про Національну поліцію») з 05.01.2017р.

Суд вважає, що оскаржуваний наказ не відповідає нормам законодавства виходячи з наступного.

З матеріалів справи суд вбачає, що позивачем на імя начальника ГУНП в Сумській області подано рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням з 05.01.2017р., у звязку з небажанням проходити службу, незадовільними умовами праці та ненормованим робочим днем (а.с. 38). Даний рапорт написаний особисто ОСОБА_1 та зазначена дата його написання 21.12.2016р.

Позивач стверджує, що вказаний рапорт був фактично написаний 29.12.2016, а не 21.12.2016 та не за власним бажанням, а внаслідок тиску з боку керівництва Сумського ВП ГУНП в Сумській області.

Суд зазначає, що під час судового розгляду даної справи вказані факти не знайшли свого підтвердження. Так судом були допитані в якості свідків: начальник сектору кадрового забезпечення Сумського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_6 та заступник начальника сектору кадрового забезпечення Сумського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_7 які зазначили, що вказаний рапорт був написаний позивачем власноручно в їх присутності саме 21.12.2016р. без жодного тиску на нього. В матеріалах справи також відсутні будь які докази факту написання вказаного рапорту під тискам та саме 29.12.2016 р.

Разом з тим, судом встановлено, що 05.01.2017 року у Сумському ВП ГУНП у Сумській області було зареєстровано рапорт ОСОБА_1 на ім»я начальника ГУНП в Сумській області про відкликання свого попереднього рапорту про звільнення у зв»язку з подальшим проходженням служби. Але відповідачем не було взято до уваги відкликання позивачем рапорту про звільнення та в порушення норм законодавства видано оскаржуваний наказ, яким звільнено ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Преамбулою Закону України «Про національну поліцію» (далі по тексту Закон) передбачено, що цей Закон визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Згідно положень ст. 77 Закону поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням (п.7 ч.1 ст.77).

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення (ч.2 ст.77).

День звільнення вважається останнім днем служби (ч.3 ст.77).

Крім того, ч. 1 ст. 3 Закону передбачено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 4 розділу XI "Прикінцевих та перехідних положень" Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

З аналізу положень Закону вбачається, що останнім не врегульовано процедуру та порядок звільнення особи за власним бажанням, зокрема, строки попередження працівником про таке звільнення та строки прийняття відповідного рішення про звільнення, у зв'язку з чим суд вважає необхідним застосувати положення Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) в межах та обсягу, що не суперечить Закону.

Відповідно до ст. 3 КЗпП законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст. 4 КЗпП).

Згідно положень ст. 38 КЗпП працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

З аналізу наведених норм суд доходить висновку, що чинним трудовим законодавством працівника наділено правом як прямо шляхом подання відповідної заяви (рапорту, клопотання), так і опосередковано шляхом продовження фактичного виконання посадових обов'язків, відкликати власну заяву про звільнення з роботи за власним бажанням.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач 21.12.2016 р. подав рапорт про звільнення за власним бажанням з 05.01.2017р. Отже відповідно до ч.2 та ч.3 ст.77 Закону 05.01.2017 р. позивач перебував на службі та в цей же день відкликав рапорт про звільнення тим самим вияв бажання продовжити службу в ГУНП.

Таким чином, враховуючи наявність волевиявлення позивача щодо бажання продовжити службу в лавах національної поліції, яке було реалізовано шляхом повідомлення керівництва про вищевказане бажання в день перебування на службі, суд приходить до висновку про безпідставність та незаконність звільнення ОСОБА_1 спірним наказом.

Окрім того, вирішивши питання про поновлення, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 06.01.2017 р. по день фактичного поновлення на службі в сумі 30493,18 грн. (89 днів х 342 грн.62 коп. (середньоденне грошове забезпечення).

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на службі та стягнення грошового забезпечення задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Сумській області № 5 о/с від 05.01.2017 року в частині звільнення ОСОБА_4 з 05 січня 2017 року з посади оперуповноваженого сектору розкриття незаконних заволодінь транспортними засобами відділу кримінальної поліції Сумського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області.

Поновити ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на службі в Сумському відділі поліції (м. Суми) Головного управління Національної поліції в Сумській області на посаді оперуповноваженого сектору розкриття незаконних заволодінь транспортними засобами відділу кримінальної поліції Сумського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області.

Стягнути з Головного управління Національної поліції України в Сумській області (вул. Герасима Кондратьєва, 23, м. Суми, 40000, ) на користь ОСОБА_1(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 30 493,18 грн. (тридцять тисяч чотириста дев'яносто три гривні 18 коп.).

Допустити до негайного виконання постанову в частині поновлення ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на службі в Сумському відділі поліції (м. Суми) Головного управління Національної поліції в Сумській області на посаді оперуповноваженого сектору розкриття незаконних заволодінь транспортними засобами відділу кримінальної поліції Сумського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 10 449,95 грн. (десять тисяч чотириста сорок дев'ять гривень 95 коп.).

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 10.04.2017 року.

Суддя В.О. Павлічек