Справа № 810/360/17
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/360/17 Головуючий у 1-й інстанції: Дудін С.О.,
Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.

при секретарі: Хмарській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Стандарт» Грицака Ігоря Юліановича та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Стандарт» Грицака Ігоря Юліановича, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Стандарт» Ірклієнка Юрія Петровича та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання незаконним та скасування наказу, визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (далі - Позивачі) звернулись до суду із адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Стандарт» Грицака Ігоря Юліановича, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Стандарт» Ірклієнка Юрія Петровича та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Відповідачі, Уповноважена особа Грицак І.Ю., Уповноважена особа Ірклієнко Ю.П., Фонд гарантування) у якому просили:

- визнати незаконним та скасувати наказ Уповноваженої особи Грицака І.Ю. №11 від 09.09.2015 в частині визнання нікчемними трансакцій та правочинів (договорів) згідно переліку, який додається до наказу, а також в частині зупинення перерахувань/виплат по трансакціям і правочинам (договорами) згідно переліку, що доданий до Наказу, які стосуються перерахування коштів згідно договорів позики, які укладені 02.02.2015 між ТОВ «Фінансова компанія «Сіагал» та позивачами;

- визнати протиправною бездіяльність Уповноважених осіб Грицака І.Ю.та Ірклієнка Ю.П. щодо невключення інформації про позивачів як вкладників ПАТ «Комерційний Банк «Стандарт» до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

- зобов'язати Уповноважену особу Ірклієнка Ю.П. подати до Фонду гарантування додаткову інформацію щодо позивачів, які є вкладниками ПАТ «Комерційний Банк «Стандарт» на підставі договорів банківського вкладу, для наступного включення Фондом до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Комерційний банк «Стандарт» за рахунок Фонду гарантування;

- зобов'язати Фонд гарантування включити до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Комерційний банк «Стандарт» за рахунок Фонду гарантування, інформацію щодо позивачів на підставі договорів банківського вкладу.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2017 року зазначений адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Уповноважена особа Грицак І.Ю. та Фонд гарантування подали апеляційні скарги, в яких просять суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі (за текстом апеляційної скарги).

Свої вимоги апелянти обґрунтовують тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши представників сторін, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити частково, а оскаржувану постанову - скасувати в частині позовних задоволених вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є зокрема, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 02.02.2015 між ТОВ «Фінансова компанія «Сіагал» (Позикодавець) та ОСОБА_3 (Позичальник) було укладено договір про надання позики №15/02/02-01, за умовами якого позикодавець зобов'язався передати у власність позичальнику грошові кошти (далі - позика), а позичальник зобов'язався повернути таку ж суму позики в порядку та на умовах передбачених даним договором.

Відповідно до п.2.1 договору позика надається в національній валюті України в сумі 200 000,00 (без ПДВ) в день підписання цього договору.

Позика надається на платній основі, процентна ставка за користування позикою становить 35 (тридцять п'ять) процентів річних (п.2.2 договору).

Проценти за користування позикою нараховуються позикодавцем в день повернення позики за весь строк користування позикою і сплачуються позичальником однією сумою в момент повернення позики (п.2.4 договору).

Згідно із п.2.5 договору позика надається шляхом перерахування грошових коштів з розрахункового рахунку позикодавця на поточний рахунок позичальника, вказаний у договорі.

Пунктом 2.6 договору визначено, що термін повернення позики: до 3.12.2020 року включно.

Договір набирає чинності з дати його укладання та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань, якщо ніше не передбачено договором (п.5.1 договору).

Аналогічні за змістом договори про надання позики були укладені між ТОВ «Фінансова компанія «Сіагал» та ОСОБА_4 договір про надання позики №15/02/02-07 від 02.02.2015; ОСОБА_5 договір про надання позики №15/02/02-06 від 02.02.2015;з ОСОБА_6 договір про надання позики №15/02/02-02 від 02.02.2015; з ОСОБА_7 договір про надання позики №15/02/02-04 від 02.02.2015; з ОСОБА_8 договір про надання позики №15/02/02-15 від 02.02.2015; з ОСОБА_9 договір про надання позики №15/02/02-03 від 02.02.2015.

З матеріалів справи вбачається, що з метою виконання зобов'язань за вищезазначеними договорами про надання позики, 02.02.2015 ТОВ «Фінансова компанія «Сіагал» були перераховані позивачам грошові кошти у розмірі 200000,00 грн. кожному на відповідні поточні рахунки, що підтверджується виписками по особових рахунках позивачів (Т.2, а.с.24-37).

04.02.2015 між ОСОБА_3 (Вкладник) та ПАТ «Комерційний банк «Стандарт» (Банк) було укладено договір банківського вкладу №76606, за умовами якого вкладник зобов'язався внести, а банк прийняти на депозитний рахунок НОМЕР_6 грошові кошти в сумі 200000,00 грн. Внесення вкладником грошових коштів підтверджується договором та випискою по рахунку про зарахування на нього коштів.

Відповідно до п.1.2 договору вклад вноситься на строк, що обчислюється з дати його зарахування на рахунок по дату повернення вкладу. Датою повернення вкладу за цим договором є 04.03.2015.

Згідно з п.п. 2.1.1. п.2.1 зазначеного договору вкладник зобов'язується внести вклад в банк у сумі, що зазначена в п.1.1 цього договору, готівкою у день підписання цього договору або шляхом безготівкового переказу коштів не пізніше наступного робочого дня з дати набуття чинності цього договору.

Банк зобов'язується відкрити вкладнику рахунок та зарахувати на нього вклад, внесений вкладником відповідно до пункту 2.1.1 договору; після здійснення операцій за рахунком, надавати вкладнику відповідну банківську виписку по рахунку (пп.2.2.1-2.2.2 п.2.2 договору).

Пунктом 7.1 договору встановлено, що договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і скріплення печаткою банку.

Аналогічні за змістом договори банківського вкладу були укладені між ПАТ «Комерційний банк «Стандарт» та іншими позивача, зокрема, з ОСОБА_4 договір банківського вкладу №76604 від 04.02.2015; з ОСОБА_5 договір банківського вкладу №76607 від 04.02.2015; з ОСОБА_7 договір банківського вкладу №76599 від 04.02.2015; з ОСОБА_6 договір банківського вкладу №76600 від 04.02.2015; з ОСОБА_8 договір банківського вкладу №76603 від 04.02.2015; з ОСОБА_9 договір банківського вкладу №76605 від 04.02.2015.

На підставі п.1.1. вказаних договорів банківського вкладу позивачам були відкриті депозитні рахунки в ПАТ «Комерційний банк «Стандарт».

Так, 04.02.2015 позивачами було перераховано грошові кошти з раніше відкритих поточних рахунків на депозитні рахунки, що підтверджується платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи.

На підставі постанови Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» (далі по тексту - ПАТ «КБ «Стандарт») до категорії неплатоспроможних» від 19.02.2015 №113, виконавчою дирекцією Фонду гарантування було прийнято рішення №38 від 19.02.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Стандарт», яким було розпочато з 20.02.2015 процедуру виведення ПАТ «КБ «Стандарт» з ринку, шляхом запровадження тимчасової адміністрації.

Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці з 20.02.2015 по 19.05.2015 року.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 18.06.2015 №385 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Стандарт», виконавчою дирекцією Фонду гарантування було прийнято рішення від 19.06.2015 №120 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Стандарт» та призначення Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Стандарт» з 19.06.2015 по 18.06.2016 (включно) з відшкодуванням з боку Фонду гарантування коштів за вкладами фізичних осіб, та призначено Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту неплатоспроможності банків Грицака Ігоря Юрійовича.

12.11.2015 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №208 «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Стандарт» та делегування повноважень ліквідатора банку», яким відкликано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Стандарт» у провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Грицака Ігоря Юліановича з 16.11.2015.

16.11.2015 Уповноваженою особою на ліквідацію призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту неплатоспроможності банків Ірклієнка Юрія Петровича.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Стандарт» та делегування повноважень ліквідатора» від 02.06.2016 №903, яким продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Стандарт» на два роки по 18.08.2018 включно та продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Стандарт», визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37,38,47-52, 52-1,53, у тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту неплатоспроможності банків Ірклієнку Ю.П. строком на два роки по 18.06.2018 включно.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачі звертались до Уповноваженої особи Грицака І.Ю. із заявами про визнання їх кредиторами та виплату гарантованої суми залишку всіх коштів на рахунках, які відкриті в ПАТ «КБ «Стандарт» та включити їх до списків вкладників банку, яким виплачується гарантована сума відшкодованих коштів за рахунок Фонду гарантування і виплатити їм гарантовану суму відшкодування коштів у розмірі 200 000,00 грн.

Також, 18.08.2015 позивачі звертались до Фонду гарантування із заявами, у яких просили останнього видати їм гарантовану суму відшкодування за вкладами, розміщеними у ПАТ «КБ «Стандарт».

Натомість, відповідей на вищезазначені заяви від відповідачів не надходили.

Згодом, позивачі звертались до Уповноваженої особи Ірклієнка Ю.П. із заявами від 26.01.2016, у яких просили відповідача надати інформацію щодо включення їх до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за вкладами за рахунок Фонду гарантування та виплати грошових коштів в межах гарантованої суми відшкодування.

Уповноважена особа Ірклієнко Ю.П. листами-повідомленнями від 15.02.2016 (вих.№15/02-144,№15/02-143, №15/02-142, №15/02-141, №15/02-140, №15/02-139, №15/02-145) повідомив позивачам про те, що в силу положень ст.215 Цивільного кодексу України та ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» трансакції (правочини) щодо перерахування позивачам коштів на підставі договорів про надання позики, які були укладені між ТОВ «ФК «Сіагал» та позивачами, визнанні нікчемними.

Зі змісту вказаних повідомлень вбачається, що підставою визнання нікчемними відповідних трансакцій (правочинів) є наказ Уповноваженої особи Грицака І.Ю. «Про визнання правочинів (договорів) нікчемними» №11 від 09.09.2015.

Також, у вказаних повідомленнях зазначено про те, що проведені 02.02.2015 банком операції (трансакції) з перерахування грошових коштів з поточного рахунку ТОВ «ФК «Сіагал» на поточні рахунки позивачів, згідно договорів про надання позики, зумовили надання ТОВ «ФК «Сіагал» переваги перед іншими кредиторами банку.

Так, наказом Уповноваженої особи Грицака І.Ю. «Про визнання правочинів (договорів) нікчемними» №11 від 09.09.2015 було визнано нікчемними трансакції та правочини (договори), зокрема, згідно переліку, який додається до наказу, та трансакції (правочини) щодо перерахування позивачам коштів на підставі договорів про надання позики, які були укладені між ТОВ «ФК «Сіагал» та позивачами, та зупинено перерахування/виплати за транзакціями і правочинами (договорами) відповідного до переліку.

Не погоджуючись з вищезазначеними діями та рішенням Уповноважених осіб та Фонду гарантування, позивачі звернулись до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволенні вимог адміністративного позову в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що лише визнання протиправним та скасування наказу Уповноваженої особи Грицака І.Ю. №11 від 09.09.2015 в оспорюваній частині, а також визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо невключення інформації про позивачів до переліку вкладників, само по собі не призведе до повного захисту порушеного права останніх, тобто не є достатньо ефективним, а тому належним та ефективним способом захисту порушених прав позивачів у даному випадку є спонукання Уповноваженої особи надати до Фонду гарантування додаткову інформацію про позивачів як вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, а також спонукання Фонд гарантування внести таку інформацію до Загального реєстру.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції в частині зобов'язання Фонду гарантування включити позивачів до Загального реєстру вкладників, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі по тексту - Закон № 4452-VI) (в редакції чинній на момент спірних правовідносин), Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 р. № 14 (далі по тексту - Положення № 14), Інструкцією про проведення касових операцій банками в Україні, затвердженою Постановою правління НБУ від 01.06.2011 р. № 174 (далі по тексту - Інструкція № 174) та Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою Постановою правління НБУ від 12.11.2003 р. № 492 (далі по тексту - Інструкція № 492).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI визначено, що вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону № 4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

У ч. 1-3, 5-6 ст. 27 Закону № 4452-VI закріплено, що Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

У пп. 2, 4, 6 розділу IV Положення № 14, Фонд складає на підставі Переліку Загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі по тексту - Загальний Реєстр).

Виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний Реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

На підставі рішення виконавчої дирекції за розпорядженням директора-розпорядника Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів (здійснює перерахування гарантованої суми за Загальним Реєстром, передачу Загального Реєстру банку-агенту) не пізніше семи днів з дня прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

У пп. 4, 6 ч. 2 ст. 37 Закону № 4452-VI закріплено, що Уповноважена особа Фонду має право, зокрема, повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів, а також звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку

Частинами 2, 3 статті 38 Закону № 4452-VI передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Згідно із п. 10.1 Інструкції № 492 закріплено, що на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вкладний (депозитний) рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Відповідно до п. 2.9 Інструкції № 174, банк ( філія, відділення ) зобов'язані видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію ( другий примірник прибуткового касового ордеру ) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

У п. 1.3 Інструкції № 174 закріплено, що касові документи мають містити такі обов'язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

До обов'язкових реквізитів касових документів, які оформляються для зарахування суми готівки на відповідні рахунки (крім зазначених вище), також належать номер рахунку отримувача та найменування і код банку отримувача.

Таким чином, з викладених правових норм вбачається, що правовою підставою для включення особи до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, є одночасна наявність сукупності таких обставин:

1) особа є вкладником банку в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI;

2) право такої особи на вклад у Банку підтверджується відповідним банківським документом, зокрема, квитанцією про внесення коштів на її рахунок, який повинен відповідати вимогам п. 1.3 Інструкції № 174.

При цьому, процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи:

1) складання Уповноваженою особою переліку вкладників та визначення

розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду;

2) передача Уповноваженою особою сформованого переліку вкладників до Фонду;

3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру;

4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Отже, колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що між позивачами та ПАТ «КБ «Стандарт» укладено ряд договорів банківського вкладу від 04.02.2015, на підставі п. 1.1 яких, позивачам було відкрито депозитні рахунки.

В той же день - 04.02.2015, позивачами на зазначені рахунки були внесено кошти в розмірі 200 000 грн. відповідно, що підтверджується банківськими квитанціями, які відповідають вимогам п. 1.3 Інструкції № 174, містяться в матеріалах справи та досліджені колегією суддів апеляційної інстанції в повному обсязі.

Тобто, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI, є вкладниками Банку та мають право на зазначені вклади.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що підставами для прийняття Уповноваженою особою рішення №11 від 09.09.2015 про визнання нікчемними трансакції та правочинів (договорів) банківських вкладів (депозитів) позивачів і вчинених за ними операцій стало те, що під час проведення перевірки їх законності Уповноваженою особою, за її твердженням, було виявлено, що такі операції здійснені банком внаслідок дроблення суми на рахунку іншого клієнта, призвели до неплатоспроможності Банку, та надання ТОВ «ФК «Сіагал» переваг перед іншими вкладниками.

Водночас, ані в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження відповідачами не було надано жодних належних і допустимих, у розумінні ст. 70 КАС України, доказів, які б підтверджували наявність причинно-наслідкового зв'язку між правочинами, які укладені між позивачами та ПАТ «КБ «Стандарт», і неплатоспроможністю Банку та/або недобросовісність позивачів при їх укладанні чи наявністю будь-яких інших правових підстав для визнання правочинів нікчемними, відповідно до ст. 38 Закону № 4452-VI.

Частиною 1 ст.203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частин 1 і 2 ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Частина третя цієї статті визначає, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Між тим, в матеріалах справи не міститься вироку суду, який набрав законної сили, відносно позивачів.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 228 ЦК України питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключно судом.

Між тим, в матеріалах справи не міститься відповідного судового рішення про визнання недійсними правочинів, який набрав законної сили, відносно позивачів.

Таким чином, оцінюючи всі наявні у справі докази в їх сукупності, відповідно до вимог ст. 86 КАС України, та враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеяційної інстанції вважає, що в даному випадку відсутні достатні та необхідні правові підстави для визнання нікчемними договорів банківського вкладу, а отже, рішення Уповноваженої особи Фонду, оформлене наказом №11 від 09.09.2015, в частині визнання правочинів та трансакцій нікчемними відносно позивачів є протиправним та підлягає скасуванню.

Встановлення судом протиправності зазначеного рішення Уповноваженої особи Грицака І.Ю., в свою чергу, вказує на протиправність його бездіяльності, та Уповноваженої особи Ірклієнка Ю.П., щодо не включення позивачів до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, та обумовлює наявність достатніх і необхідних правових підстав для захисту порушеного права позивачів шляхом зобов'язання Уповноважених осіб подати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, як вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «Стандарт» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Таким чином, Уповноваженими особами не доведено наявність правових підстав для не включення позивачів до переліку вкладників ПАТ «КБ «Стандарт», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а тому така бездіяльність Уповноважених осіб Грицака І.Ю. та Ірклієнка Ю.П. суперечить приписам Закону № 4452-VI та є протиправною.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Уповноважених осіб щодо не включення позивачів до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та зобов'язання включити позивачів до вказаного переліку є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції вважає наявними підстави зобов'язати Уповноважену особу Ірклієнка Ю.П. подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, як вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «Стандарт» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 03.11.2015 К/800/25636/15.

Між тим, колегія суддів апеляційної інстанції вважає передчасним зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити позивачів до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «Стандарт» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки вчинення таких дій належить до дискреційних повноважень Фонду, які можуть бути ним реалізовані лише після отримання вказаних вище відомостей про позивачів як вкладників від Уповноваженої особи, та в даному випадку здійснені ним ще не були, а отже, адміністративний позов у цій частині позовних вимог задоволенню не підлягає.

Крім того, зобов'язання Уповноваженої особи включити позивачів до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, є безумовною підставою для включення позивачів до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за відсутністю при цьому у Фонду альтернативної поведінки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 03.11.2015 К/800/25636/15.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції в цій частині рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню, а в іншій частині залишенню без змін.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянтів не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Згідно позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 15.06.2016 у справі № 826/20410/14 на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Згідно ч. 1 статті 2442 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

В даному випадку, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за доцільне відступити від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 15.06.2016 у справі № 826/20410/14, виходячи з наступного.

Як зазначено Верховним Судом України у вищевказаній постанові, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на спірні правовідносини, які врегульовані нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а тому спори, які виникають на стадії ліквідації банку належить розглядати в порядку ГПК України.

В свою чергу, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 № 2343-XII встановлено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Між тим, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які дійсно вирішуються в порядку ГПК України.

Проте, в даній справі вирішуються спірні відносини в рамках Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вказаний Закон є спеціальним, яким врегульовано правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками та Національним банком України (ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Тобто, необхідною умовою для застосування до спірних правовідносин в частині задоволення кредиторських вимог в силу Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є безпосередня наявність порушення справи про банкрутство в Господарському суді.

Натомість, у даному випадку, ліквідація банку, здійснюється на підставі постанови Правління Національного банку України в рамках Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким в свою чергу не передбачено порушення справи про банкрутство в Господарському суді, а тому застосування Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» до спірних правовідносин не підлягає і як наслідок, відсутні підстави для закриття провадження у справі.

Крім того, пунктом 25 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» адміністративним судам роз'яснено, що спори, які виникають за участю Фонду у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.

Враховуючи наведене в сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для відступлення від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 15.06.2016 у справі № 826/20410/14 та вирішення даної справи в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Стандарт» Грицака Ігоря Юліановича та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2017 року в частині зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_7) до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_5 (АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_8) до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_6 (АДРЕСА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_7 (АДРЕСА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_8 (АДРЕСА_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_4) до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_9 (АДРЕСА_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_5) до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Стандарт» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - скасувати.

В цій частині ухвалити нову постанову, якою в задоволенні зазначених позовних вимог відмовити.

В іншій частині постанову Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Епель О.В.

Карпушова О.В.