Справа № 328/784/17
Суддя: Петренко Л. В.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Петренко Л.В., за участі секретаря судового засідання Похвалітової М.В.,

за участі

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону №3 Управління патрульної поліції в м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора роти №3 батальйону №3 Управління патрульної поліції в м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2, яким просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення від 11.03.2017 року серії АР №046960, яким на нього накладене стягнення у вигляді штрафу в сумі 510,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що згідно постанови АР № 046960 від 11.03.2017 року він визнаний винним у тому, що 11 березня 2017 року, керуючи автомобілем ВАЗ 211340 державний №АР8658ВА, здійснив зупинку на смузі для руху громадського транспорту в м. Запоріжжя на проспекті Соборному. За це порушення до нього застосоване адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 510 грн.

Вважає, що зазначеною постановою на нього незаконно накладено адміністративне стягнення з наступних підстав.

Зупинка його автомобіля була вимушеною і пов'язана з тим, що рухаючись на автомобілі, він почув підозрілі звуки, які надходили з відділу двигуна, він зробив вимушену зупинку щоб перевірити технічний стан автомобіля. Зробив всі необхідні дії для усунення небезпеки, яка могла статися при виході двигуна з робочого стану, та могла б, призвести до аварійної ситуації, в тому числі, можливого скоєння ним або іншими водіями транспортних засобів дорожньо-транспортної пригоди, тобто його проступок був крайньою необхідністю.

Відповідач помилково притягнув його до адміністративної відповідальності, бо його діяння не можуть бути визнані правопорушенням так як п.15.14 ПДР передбачено, що у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9 - 9.11 ПДР, що він і виконав. Зупинився. Ввімкнув аварійну сигналізацію. Наступними його діями повинні були стати: перевірка двигуна, та виявлення несправності. У разі серйозної несправності - виставити знак аварійної зупинки. Але, тільки він зробив вимушену зупинку, до нього підійшов відповідач і почав процедуру оформлення постанови. Він попередив співробітників поліції про несправність автомобіля.

Він зробив вимушену зупинку, так як не міг більше керувати несправним автомобілем.

Враховуючи вищезазначене, вважає, що у його діях відсутній склад правопорушення, у якому його визнано винним постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі винесеною відповідачем, а зазначену постанову АР №046960 від 11.03.2017 року необґрунтованою, незаконною, прийнятою з порушенням його прав і чинного законодавства та такою, що підлягає скасуванню.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з вищезазначених підстав.

Відповідач інспектор роти №3 батальйону №3 Управління патрульної поліції в м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, позов не визнав, надав до суду письмові заперечення проти позову наступного змісту.

11.03.2017, знаходячись на охороні громадського порядку та контролю за дотриманням Правил дорожнього руху в м. Запоріжжі, на маршруті патрулювання ним візуально виявлений транспортний засіб ВАЗ 211340 реєстраційний №АР8658ВА, водій якого здійснив зупинку на смузі для руху громадського транспорту позначеної дорожнім знаком 5.11, чим порушив вимогу п. 17.1 Правил.

Оскільки правопорушення мало місце, а відповідно до ст.19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 5 ст.23 Конвенції про дорожній рух, поза населених пунктів транспортні засоби і тварини, які зупиняються або перебувають на зупинці, за можливістю повинні знаходитись поза межами проїзної частини. Як в населених пунктах так і поза ними вони не повинні знаходитись на велосипедних доріжках, велосипедних полосах руху, полосах, призначених для руху автобусів, доріжках для вершників, доріжках для пішоходів, тротуарах або на узбіччі, спеціально призначених для руху пішоходів. В будь-якому місці, де транспортний засіб, який перебуває на зупинці, заважав би підїзду іншого транспортного засобу до місця своєї звичайної зупинки або виїзду звідти. Якщо умови такі, що водії, що наближаються, не можуть або можуть лише з великим зусиллям своєчасно побачити перепону, якою є транспортний засіб, що зупинився.

Зупинившись та вийшовши зі службового автомобіля "TOYOTA PRIUS", підійшовши до транспортного засобу за кермом якого знаходився позивач, представившись згідно ч.3 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», була наголошена причина звернення, а саме те що водій порушив вимогу ПДР України.

Він перевірив документи позивача на підставі п. 2 ч.1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію», а саме поліцейський має право вимагати в особи предявлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Позивачем не були виконані вимоги п.15.14 ПДР України, в якому вказано наступне - у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9, 9.10, 9.11 цих Правил. Тобто позивач повинен був виставити знак аварійної зупинки і вживати всіх заходів щодо усунення нібито його несправності, але ніяких дій позивач не вживав, пояснити причини своєї зупинки відмовився.

Щодо посилання позивача до ст. 18 КУпАП, «не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

З аналізу вищевикладеної статті вбачається, що у разі крайньої необхідності відбувається зіткнення двох інтересів: загроза заподіяння шкоди одним охоронюваним законом інтересам усувається шляхом заподіяння шкоди, хоча й меншої, іншим.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза зазначеним охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Джерелами загрозливої небезпеки у разі крайньої необхідності, зокрема, можуть бути стихійні явища - повені, пожежі, землетруси тощо, дикі або домашні тварини. А підозрілі звуки, які надходили з відділу двигуна - є суто обєктивним твердженням, оскільки з двигуна автомобіля який працює і так надходять звуки. Позивач в своїй позовній заяві не вказав, (так і на місці розгляду справи) яка сама поломка трапилась з транспортним засобом яким він керував і тому встановити що автомобіль під його керуванням в той час був з технічною несправністю - не можливо, оскільки позивач не вживав будь яких активних дій, щодо її усунення, наприклад: не виставив знак аварійної зупинки, не викликав фахівців, які б могли виявити можливу технічну несправність та усунути її, не попрохав поліцейських допомогти йому усунути його транспортний засіб з смуги для руху маршрутних транспортних засобів, щоб він не створював небезпеку та загрозу для інших учасників дорожнього руху.

Вважає, що обставини зазначені позивачем не відповідають дійсності і позивач вчиняє спробу уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, зокрема заперечення проти позову відповідача, оскаржувану постанову, відеозапис, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 11 березня 2017 року серії АР №046960, складеної інспектором роти №3 батальйону №3 Управління патрульної поліції в м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_2, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає (перебуває) за адресою: Запорізька область, Токмацький район, с. Новогорівка, вул. Набережна, 69, посвідчення водія ВХТ 810778 від 03.11.2016 року, керуючи транспортним засобом ВАЗ 211340 номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3, 11 березня 2017 року о 13.40 годині в м. Запоріжжі Олександрівський район пр. Соборний, 35, здійснив зупинку на смузі для руху громадського транспорту, поміченій дорожнім знаком 5.11, чим порушив вимоги п.17.1 ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 122 КУпАП. Застосоване до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до Правил дорожнього руху України, а саме п.17.1 на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11, забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

Відповідальність за порушення приписів п.17.1 Правил, визначена ч.3 с.122 КУпАП, згідно якої ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122, 126 КУпАП). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції Національної поліції - ч.2 ст. 258 КУпАП.

Згідно ч.3 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Статтею 268 КУпАП визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Законами України може бути передбачено й інші випадки, коли явка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в орган (до посадової особи), який вирішує справу, є обов'язковою.

Положеннями статті 276 КУпАП визначено місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Так, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення та обліку таких правопорушень.

Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов'язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015р. за № 1395.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п.4 розділ 1 Інструкції).

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (пункт 2 розділу ІІІ).

Таким чином, з системного аналізу зазначених правових норм, вбачається, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачена ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Щодо доведеності вини правопорушника, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі передбачено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка (п. 9 Інструкції).

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (п. 10 Інструкції).

Згідно ч.4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Остання, наразі, містить вимоги до змісту постанови про правопорушення. Так, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1, здійснив зупинку автомобілем НОМЕР_2, 11 березня 2017 року о 13.40 годині в м. Запоріжжі Олександрівський район пр. Соборний, 35, на смузі для руху громадського транспорту, під дією дорожнього знаку 5.11, чим порушив пункт 17.1 змісту Правил дорожнього руху.

Відповідно до пп.5.11 п.5 розділу 33 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, інформаційно-вказівний знак «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів» інформує, що смуга призначена лише для транспортних засобів, що рухаються за встановленими маршрутами попутно із загальним потоком транспортних засобів.

Згідно з п.17.1 розділу 17 Правил дорожнього руху, на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

Відповідно до ч.3 ст.122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на пятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідач вірно застосував адміністративне стягнення в межах санкції ч.3 ст.122 КУпАП.

Позивач ОСОБА_1 оскаржує постанову відповідача з тих підстав, що в його діях був відсутній склад правопорушення, визначений ч.3 ст.122 КУпАП, адже під час вчинення цієї дії він перебував у стані крайньої необхідності, що обґрунтовує тим, що у транспортного засобу, яким він керував, вийшов з ладу двигун, у зв'язку з чим він повинен був зупинитись на смузі для маршрутних транспортних засобів.

Відповідно до ст.18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Наведені позивачем обставини не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідно до відеозапису події, відповідач пояснив, що він не є місцевим жителем, він бачив дорожній знак, який з його слів, знаходився далеко від місця події. В подальшому він пояснив, що транспортний засіб «заглух» і він включив аварійну сигналізацію.

Враховуючи розбіжності в поясненнях позивача, а також те, що до початку складення оскаржуваної постанови у автомобілі разом з позивачем були відсутні інші особи, а вже під час ознайомлення позивача з постановою в автомобілі на передньому пасажирському сидінні перебувала невідома жінка, суд дійшов висновку, що зупинка в забороненому місці не була повязана з поломкою автомобіля. Про це також свідчить те, що позивач не робив ніяких спроб для усунення поломки. Позивачем також не надано доказів того, що автомобіль НОМЕР_2, яким він керував 11 березня 2017 року був несправним. Адже відповідно до положень підпункту «а» п. 2.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний - перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в діях позивача відсутні ознаки крайньої необхідності, а тому оскаржувана ним постанова є правомірною.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до приписів статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам закону, розмір штрафу відповідає вимогам санкції ч.3 ст.122 КУпАП

Справа про адміністративне правопорушення розглянута та спірна постанова прийнята відповідачем в присутності позивача.

Отже, при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності інспектором не було порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення та права позивача.

За таких підстав, інспектор патрульної поліції при винесенні постанови діяв на підставі закону та в межах наданих йому повноважень, а тому дії відповідача по винесенню оскаржуваної постанови є правомірними.

Відтак, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП підтверджено належним доказом.

Оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідає бланку постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованому не в автоматичному режимі відповідно Додатку 5 до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015.

Отже, наявні докази на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи відсутні.

Позивачем не надано суду доказів того, що він оспорював дане порушення. Оскаржувана постанова підписана позивачем без зауважень.

Отже, відсутні належні докази, надані позивачем на спростування факту вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно, постанова у справі про адміністративне правопорушення серії АР №046960 від 11 березня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є правомірною.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості та офіційного з'ясування всіх обставин справи.

З урахування вищенаведеного суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону №3 Управління патрульної поліції в м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення, не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене і керуючись ст.ст. 6-14, 69, 71, 158-163, 167, 171-2 КАС України, суд -

постановив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону №3 Управління патрульної поліції в м. Запоріжжі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Токмацький районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: