Справа № 226/20/17
Суддя: Петунін І. В.
Дата ухвалення: 2017-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 226/20/17
Провадження № 2-а/226/14/2017
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2017 року м.Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Петуніна І.В.,

при секретарі Альберті О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Мирноград Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області, третя особа: Управління соціального захисту Мирноградської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання поновлення виплати пенсії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області (далі за текстом Фонд) про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання поновлення виплати пенсії, в обґрунтування якого вказала, що вона є пенсіонером. 07.07.2016 року вона звернулась до відповідача із заявою про переведення пенсії у звязку зі зміною місця проживання, оскільки є внутрішньо переміщеною особою. Однак, з моменту звернення і до теперішнього часу відповідачем не була здійснена виплата належної їй пенсії, яка є її єдиним джерелом існування. 26.12.2016 року, у звязку з направленням адвокатського запиту, нею отримано лист від відповідача, згідно з яким у відновленні та виплаті пенсії їй було відмовлено на підставі протоколу від 05.10.2016 року № 14, складеного за результатами перевірки комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при виконкомі Мирноградської міської ради, у звязку з непідтвердженням її фактичного місця проживання. Вважає, що вона не зобовязана постійно знаходитися за адресою свого переміщення, так як має рідних у м.Донецьку, в якому також залишилася квартира, в якій вона все життя прожила та за якою потрібно доглядати. Вона є людиною похилого віку, а тому потребує підтримки з боку родичів, які не можуть завжди знаходитися поруч та приїжджати до м.Мирнограда. Вона є і залишається громадянкою України, яка отримала право на пенсію з 1993 року. ОСОБА_6 України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не передбачає такої підстави припинення виплати, як прийняття рішення про відмову у призначенні (відновленні) пенсії на підставі протоколу засідання комісії звязку з не підтвердженням фактичного місця проживання позивача для припинення раніше призначеної пенсії, позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача у не нарахуванні та не виплаті їй пенсії та зобовязати відповідача поновити їй нарахування та виплату пенсії з 01.07.2015 року, здійснивши виплату заборгованості за весь час затримки виплати пенсії.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник за договором, адвокат ОСОБА_2, не зявилися. Згідно з наявними заявами, просили розглянути справу за їх відсутності і постановити рішення про повне задоволення позовних вимог.

Представник відповідача управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області ОСОБА_3 надав суду заяву, згідно з якою позовні вимоги не визнав, і в обґрунтування якої зазначив, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває в них на обліку. 07.07.2016 року позивач звернулась до Управління як внутрішньо переміщена особа, з заявою про переведення пенсії у звязку зі зміною місця проживання на ІНФОРМАЦІЯ_2. Виплата пенсії позивачу в УПФУ в Сквирському районі Київської області проведена по 30.06.2015 року, а 01.07.2015 року її електронну пенсійну справу взято на облік в УПФУ м.Димитрова. Відповідно до Порядку призначення (відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Протоколу № 9 від 31.08.2016 року, складеного за результатами перевірки комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, позивачу відмовлено у поновленні пенсії на підставі недостовірних даних щодо факту проживання. Місцем реєстрації позивача є м.Донецьк Київський район вул.Політбійців, 10/92. 07.07.2016 року позивач отримала в УСЗН Мирноградської міської ради довідку № НОМЕР_1 про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи. Виплата пенсії ОСОБА_1А в Управлінні не припинялась, оскільки позивач 07.07.2016 року звернулась до Управління з заявою про поновлення виплати пенсії. Для призначення (відновлення) пенсії позивач повинна подати до Управління заяву з копією довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що вона і зробила. Відповідно до п.7 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365, встановлено що «для призначення (відновлення) соціальних виплат структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за власною ініціативою або за зверненням органів, що здійснюють соціальні виплати, проводить перевірку достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи», після чого відповідно до п.11 вищевказаного Порядку комісія розглядає подання про призначення (відновлення) або про відмову в призначенні (відновленні) соціальної виплати. У наданому до Управління витязі з Протоколу № 14 від 05.10.2016 року засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при виконкомі Мирноградської міської ради, комісія прийняла рішення про відмову відповідачу у призначенні (відновленні) пенсії відповідно за Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Наполягав на тому, що Управління діяло правомірно, на підставі діючого законодавства, при не нарахуванні та не виплаті позивачу пенсії. Просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник третьої особи управління соціального захисту населення Мирногадської міської ради ОСОБА_5 надала суду заяву, згідно з якою вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, зазначивши, що підставою для ухвалення комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам рішення про відмову у відновленні виплати позивачу раніше призначеної пенсії у звязку із непроживанням за вказаною нею адресою у м.Мирнограді став акт обстеження матеріально-побутових умов сімї, складений спеціалістом управління відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365.

Заслухавши представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, пенсійну справу позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 12.04.1993 року отримує пенсію за віком (а.с. 4).

ОСОБА_1 взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме: з АДРЕСА_1, в м.Мирноград Донецької області, м-н «Восточний», 16/7, що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 07.07.2016 року № НОМЕР_1 (а.с. 6, 80).

Зазначена інформація внесена до Єдиної інформаційної бази внутрішньо переміщених осіб. На час розгляду справи довідка про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи не скасована.

Місто Донецьк включено до затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

07.07.2016 року позивач звернулася до відповідача з заявою про переведення пенсії у звязку зі зміною місця проживання. Відповідно до атестату, виплата пенсії в іншому управлінні по 30.06.2015 року, а електронна пенсійна справа взята на облік в УПФУ в м.Димитрові 01.07.2015 року. Пенсія ОСОБА_1 Управлінням ПФУ в м.Димитрові не виплачувалась (а.с. 6).

Відсутність ОСОБА_1 за адресою, зазначеною у довідці № НОМЕР_1, а саме: м.Мирноград, м-н «Восточний», 16/7, встановлена актом обстеження матеріально-побутових умов сімї (а.с. 83).

На підставі вказаного акту комісія з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при виконавчому комітеті Мирноградської міської ради прийняла рішення, викладене у протоколі засідання № 14 від 05.10.2016 року, про відмову ОСОБА_1 у відновленні пенсії (а.с. 55, 81-82).

Як зазначено у позовній заяві, про причину відмови у відновленні пенсії позивач дізналася від свого представника у грудні 2016 року, яка отримала відповідь управління на адвокатський запит, датовану 19.12.2016 року.

Спірним питанням цієї справи є правомірність Фонду щодо припинення виплати пенсії позивачу на підставі не підтвердження її місця перебування.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоровя, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обовязок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право відповідно до ч.2 ст.46 Основного Закону України гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел і забезпечується ч.2 ст.22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у звязку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту.

Питання виплати пенсій врегульовані ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058 (далі ОСОБА_6 № 1058), за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Закон № 1058 або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав зупинення або не поновлення виплати вже призначеної пенсії, є тільки підстави припинення виплати відповідно до ст.49 цього Закону, але жоден з таких випадків управлінням не застосований та не доведений. Вказаною нормою Закону також передбачено, що виплата пенсії припиняється або за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

Відповідачем рішення про припинення виплати пенсії позивачу з не виносилось.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, який врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706 (далі ОСОБА_6 № 1706).

Відповідно до ст.7 Закону № 1706 для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розвязання проблем, повязаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Згідно положень ст.1 Конвенції, ст.1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Положеннями ст.14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, право позивача на отримання пенсії є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобовязань.

До такого висновку суд дійшов і з врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», в якій встановив обовязок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для неї на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні її пенсії, яка призначена у звязку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення.

Відмовивши позивачу у поновленні виплати її пенсії, відповідач послався на відсутність її за адресою, зареєстрованою як фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи.

Реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не може позбавляти її права на отримання призначеної їй пенсії з віком. Згідно з ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідачем у справі не надано відомостей, що позивач отримує пенсію в іншому територіальному органі Пенсійного Фонду україни на території України, зокрема, за місцем свого поточного фактичного проживання.

Отже, відсутність позивача за місцем проживання не може позбавляти її права на отримання її пенсії через впроваджений механізм реєстрації внутрішньо переміщених осіб.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до п.1 ч.1 ст.92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обовязки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

В обґрунтування своєї бездіяльності відповідач послався на Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365, п.13 якого передбачено, що комісія, крім підстав відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати, передбачених законодавством, може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі його відсутності за фактичним місцем проживання (перебування), зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати.

Водночас, зазначена постанова не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

З огляду на приведене, враховуючи, що пенсія за віком - є виплатою довічною та постійною, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем вимог ст.19 Конституції України, ч.1 ст.49 Закону № 1058-VI, оскільки з липня 2015 року позивачу зупинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав, а наданий відповідачем протокол засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 02.11.2016 року не є таким рішенням у розумінні ч.1 ст. 49 Закону № 1058-VI.

Відповідно до ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не наведено жодного порушення з боку позивача, яке б відповідно до чинного законодавства було б підставою для припинення виплати її пенсії. Діючи поза законом, відповідач тим самим свавільно втрутився у право позивача на отримання пенсії, що призвело до його порушення, а тому воно підлягає захисту шляхом задоволення вимог позивача.

Відповідно до ч.2 ст.46 Закону № 1058 нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

На підставі Конституції України, законами України ««Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішень Європейського суду та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, керуючись, ст.ст.2, 11, 71, 86, 99, 160-163, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області, третя особа: Управління соціального захисту Мирноградської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання поновлення виплати пенсії, задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 пенсії.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2016р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління Пенсійного Фонду України в м.Димитрові Донецької області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 551(пятсот пятдесят один),20 грн.

Постанова може бути оскаржена сторонами та іншими особами, які брали участь у справі, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси чи обовязки в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя І.В.Петунін