Справа № 743/380/17
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 743/380/17 Головуючий у 1-й інстанції: Сташків В.Б. Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

20 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області на постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області до громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 про продовження строку затримання,

В С Т А Н О В И В

Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області звернулося до суду із позовом, у якому просило винести постанову про продовження строку затримання громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 до 20 червня 2017 року та звернути постанову до негайного виконання.

Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить зазначене рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити, при цьому вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування технічними засобами у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції виходить із таких фактичних обставин.

Судом установлено, що 15 липня 2016 року рішенням начальника Дзержинського РВ у м.Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області скорочено термін перебування громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 в Україні та зобов'язано останнього залишити територію України до 17 липня 2016 року.

Рішенням начальника Дзержинського РВ у м.Харкові ГУ ДМС України в Харківській області від 18 липня 2016 року примусово повернуто до країни походження громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1, та зобов'язано останнього залишити територію України до 19 липня 2016 р., з забороною в'їзду на територію України терміном на три роки.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 липня 2016 року у справі № 638/ 11837/16 було задоволено адміністративний позов ГУ ДМС України у Харківській області до громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 та примусово видворено відповідача за межі території України. Рішення допущено до негайного виконання.

Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21 вересня 2016 року у справі № 743/1128/16-а затримано громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 183-7 КАС України, з поміщенням останнього до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України до 20 березня 2017 року.

21 березня 2017 року на адресу суду першої інстанції надійшов даний адміністративний позов, у якому Головне управління ДМС України в Харківській області просило продовження строку затримання громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 до 20 червня 2017 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд попередньої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачем не доведено існування передбачених ч. 7 ст. 183-7 КАС України підстав для продовження строку затримання відповідача у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Також місцевий адміністративний суд дійшов висновку про те, що позовну заяву подано після закінчення строку затримання громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1, визначеного постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21 вересня 2016 року.

Перевіривши правову оцінку обставин справи, повноту їх встановлення та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про те, що рішення суду попередньої інстанції не підлягає скасуванню.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У підпункті "f" п. 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: "законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Європейський суд з прав людини у справі "Солдатенко проти України" (п. 111 рішення від 23 жовтня 2008 року) зазначив, що встановлюючи, що будь-яке позбавлення свободи має здійснюватися "відповідно до процедури, встановленої законом", пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не просто відсилає до національного закону, він також стосується "якості закону", вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права. При цьому "якість закону" означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість позбавлення свободи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні - для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

Згідно із ч. 7 ст. 183-7 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні три місяці подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для виконання рішення про примусове видворення або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач обґрунтовує наявність підстав для продовження строку затримання громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 тим, що останній не має квитка, який дає йому право на виїзд з України, при цьому вказує на те, що ГУ ДМС України в Харківській області вжиті заходи для виконання рішення про примусове видворення відповідача, зокрема звернулось до директора Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України щодо виділення коштів на квиток, проте відповідь на прохання не надано.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого адміністративного суду про те, що наведені позивачем обґрунтування щодо відсутності у відповідача квитка, який дає право на виїзд з України, не є підставою для продовження строку затримання відповідача у розумінні ч. 7 ст. 183-7 КАС України.

При цьому апеляційний суд відхиляє доводи скаржника з приводу того, що відповідач не має паспортного документа, відсутня співпраця з боку іноземця під час процедури його ідентифікації, оскільки, як встановив суд першої інстанції, громадянина Рспубліки Таджикистан ОСОБА_1 ідентифіковано за паспортом № 823731, копія якого міститься у матеріалах справи (а.с. 28).

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що вказані доводи не наводилися позивачем у позовній заяві, натомість їх зазначено вже в апеляційній скарзі, що суперечить положенням ч. 1 ст. 51, ч. 1 ст. 137 КАС України, якими передбачено можливість змінити підставу позову лише до початку судового розгляду справи по суті.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позву, є правильним.

Поряд із цим, помилковим є висновок суду про те, що позовну заяву подано після закінчення строку затримання громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1, визначеного постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21 вересня 2016 року. Відповідно до ч. 9 ст. 103 КАС строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку. Як свідчать матеріали справи, постановою суду у справі № 743/1128/16-а відповідача затримано до 20 березня 2017 року, а позовну заяву направлено поштою 15 березня 2017 року (штрихкодовий ідентифікатор 965).

Водночас, колегія суддів вважає, що це не призвело до неправильного вирішення справи судом першої інстанції, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують, а тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 200 КАС України, якими передбачено, що не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 183-7, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області на постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області до громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 про продовження строку затримання - залишити без задоволення, а постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21 березня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 21 квітня 2017 року.

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Беспалов О.О.

Парінов А.Б.