Справа № 461/10490/15а
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року Справа № 876/740/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області на постанову Галицького районного суду м. Львова від 01.12.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 07.10.2015 року звернувся до суду із позовом до Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області Державної інспекції України з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 29.09.2015 року головним державним інспектором з праці Климчук Н.А. винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності відповідно до статті 188 6 Кодексу України про адміністративні правопорушення № 13-01-024/0043-0011, відповідно до якої його, як генерального директора ТзОВ «Теплоенергопроект», було визнано винним у порушенні ст. 259 КЗпП України, що полягало у створенні перешкод для діяльності Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області, як спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з державного нагляду за додержанням законодавства про працю у вигляді не допуску до перевірки, та накладено штраф у розмірі 1360,00 грн. Оскільки у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України, вважає проведення перевірки, винесення постанови та протоколу про адміністративне правопорушення незаконними та такими, що підлягають скасуванню. Просить суд визнати протиправною та скасувати постанову.

Оскаржуваною постановою Галицького районного суду м. Львова від 01.12.2015 року позовну заяву - задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, що відповідно до п.8 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 року № 76-VІІІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», було передбачено, що перевірки підприємств, установ, організацій, фізичних осіб-підприємців контролюючими органами (за винятком Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) здійснювались протягом січня червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки. Дія мораторію згідно із цим Законом закінчилась 01.07.2015 року. Відповідно до Положення про Державну інспекцію України з питань праці», затвердженого указом Президента України від 06.04.2011 року №386/2011, Інспекція з питань праці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд та контроль за додержанням підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності господарювання, фізичними особами, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, законодавства про працю з питань трудових відносин, робочого часу та часу відпочинку, нормування праці, оплати праці, надання гарантій і компенсацій, пільг для працівників, які поєднують роботу з навчанням, дотримання трудової дисципліни, умов праці жінок, молоді, інвалідів, надання пільг і компенсацій за важкі та шкідливі умови праці та виконує інші покладені на неї завдання. Вважає, що, безпідставним є покликання позивача на положення постанови Кабінету Міністрів України №408 від 13.08.2014 року «Питання запровадження обмежень на проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючими органами», оскільки така постанова прийнята у зв'язку із запровадженням статті 31 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік". Відповідно до частини першої статті 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року, тому строк дії постанови Кабінету Міністрів України від 13.08.2014 року №408 закінчився Крім того, Інспекція з питань праці була виведена із сфери дії Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 року згідно Закону України № 76-VІІІ від 28.12.2014 року. Вважає, що відсутні правові підстави для скасування постанови Державної територіальної інспекції з питань праці. Просить у задоволенні позову відмовити.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що , пунктом 3 Прикінцевих положень вказаного Закону встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється: - з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України або виробляють та реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість; - з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібно роздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Пункт 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII не є зміною чи доповненням до Податкового кодексу України та застосоване у ньому поняття «контролюючі органи» стосується усіх контролюючих органів, тобто органів, які здійснюють державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності згідно з Законом України від 5 квітня 2007 року N 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», яким визначено, що державний нагляд ((контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Станом на дату розгляду даної справи чинною є постанова Кабінету Міністрів України від 13.08.2014 №408 «Питання запровадження обмежень на проведення перевірок державними інспекціями та іншими контролюючими органами», яку видано у зв'язку із запровадженням статтею 31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» обмежень на проведення перевірок протягом серпня - грудня 2014 року. Даною постановою затверджено Перелік державних інспекцій та інших контролюючих органів, яким надаватиметься дозвіл Кабінету Міністрів України на проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб - підприємців, до яких, зокрема належить Держгеонадра України. Таким чином, відповідач належить до контролюючих органів, які мають право на проведення перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за виключенням випадків, передбачених пунктом 3 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII.

Суд встановив, що ТзОВ «Теплоенергопроект» за попередній 2014 календарний рік мало обсяг доходу до 20 мільйонів гривень, що підтверджується копією податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2014 рік та бухгалтерською довідкою. Доказів наявності інших обставин, які надають право контролюючому органу здійснювати перевірку ТзОВ «Теплоенергопроект» без отримання дозволу Кабінету Міністрів України відповідач суду не надав.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки враховуючи обмеження, встановлене Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, у відповідача були відсутні правові підстави для призначення перевірки позивача.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідають нормам матеріального права.

Судом встановлено, що протоколом про адміністративне правопорушення №13-01-024/0043 від 29.09.2015 року, складеним головним державним інспектором праці Климчук Н.А., встановлено, що ОСОБА_1 вчинено перешкоду у проведенні перевірки головним державним інспектором праці, відповідальність за що передбачено статтею 188-6 КУпАП. А саме: допущено порушення вимог ст.259 КЗпП України, що полягає в наступному: головний державний інспектор праці, будучи відповідно до Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України №386/2011 від 06.04.2011 року, Положення про ТДІзПП, затвердженого наказом Держпраці України №11 від 15.11.2011 року, а також посадової інструкції головного державного інспектора праці, представником влади, відповідно до направлення на проведення перевірки від 09.09.2015 року №0104, 14.09.2015 року відвідала ТзОВ "Теплоенергопроект" для проведення позапланової перевірки дотримання вимог законодавства про працю за листом Департаменту соціального захисту населення ЛОДА від 14.08.2015 року №11- 7482, за згоди Державної інспекції України з питань праці від 04.09.2015 року №21/01/2496-15 в частині вивчення питання щодо заборгованості із виплати заробітної плати. Попередньо, нею здійснено неодноразові телефонні дзвінки та інші заходи, спрямовані на організацію проведення перевірки. Однак, 14.09.2015 року, при відвідуванні Товариства, адміністрацією її до перевірки не допущено, натомість усно озвучено твердження з приводу того, що підстава для здійснення позапланової перевірки суперечить чинному законодавству, що є необґрунтованим, з огляду на наступне. Відповідно до Положення «Про Державну інспекцію України з питань праці», затвердженого указом Президента України від 06.04.2011 року №386/2011, Інспекція з питань праці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд та контроль за додержанням підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами, які використовують найману працю та працю фізичних осіб законодавства про працю з питань трудових відносин, робочого часу та часу відпочинку, нормування праці, оплати праці, надання гарантій і компенсацій, пільг для працівників, які поєднують роботу з навчанням, дотримання трудової дисципліни, умов праці жінок, молоді, інвалідів, надання пільг і компенсацій за важкі та шкідливі умови праці, та виконує інші, покладені на неї завдання. 03.09.2015 року на адресу Інспекції з питань праці надійшло роз'яснення Державної інспекції України з питань праці від 02.09.2015 року №32/21-01/974, в якому, зокрема, зазначено, що Закон України №71-VIII від 28.12.2014 року направлений на регулювання відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів та встановлює обмеження щодо проведення перевірок лише тими контролюючими органами, що визначені пунктом 41.1 статті 41 Податкового кодексу України, а саме Фіскальною службою України, її контролюючими органами. Таким чином, Закон України №71-VIII від 28.12.2014 року на діяльність Інспекції з питань праці не поширюється. Підставою для здійснення позапланової перевірки Інспекцією з питань праці в Товаристві слугував лист Департаменту соціального захисту населення ЛОДА від 14.08.2015 року №11-7482 з інформацією про те, що у ТзОВ "Теплоенергопроект" має місце заборгованість з виплати заробітної плати. Крім того на проведення позапланової перевірки в частині вивчення питання наявної заборгованості із виплати заробітної плати надано згоду Державною інспекцією України з питань праці від 04.09.2015 року №21/01/2496-15. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, твердження про не допуск державного інспектора праці до здійснення позапланової перевірки є необґрунтованим.

29.09.2015 року, головним державним інспектором праці Климчук Н.А. винесено постанову №13-01-024/0043-0011 про накладення адміністративного стягнення, відповідно до ст.188-6 КУпАП. Постанова, винесена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення №13-01-024/0043 від 29.09.2015 року. Згідно постанови на ОСОБА_1, як генерального директора «Теплоенергопроект» накладено адміністративне стягнення у розмірі 1360,00 грн. штрафу.

Згідно податкової декларації з податку на прибуток підприємства ТзОВ «Теплоенергопроект» та бухгалтерської довідки ТзОВ «Теплоенергопроект» від 07.10.2015 року, загальний дохід діяльності товариства за 2014 рік із врахуванням ПДВ склав 4754613,06 грн.

Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 386/2011 затверджено Положення про Державну інспекцію України з питань праці (надалі - Положення), відповідно до пункту 1 якого Державна інспекція України з питань праці (надалі - Держпраці України) входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує, зокрема, реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Згідно із підпунктом 1 пункту 4 Положення Держпраці України відповідно до покладених на неї завдань здійснює, зокрема, державний нагляд та контроль за додержанням підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання законодавства про працю з питань трудових відносин, оплати праці.

Відповідно до підпунктів 5 та 8 пункту 6 Положення Держпраці України для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема, здійснювати безперешкодно перевірки у виробничих, службових та адміністративних приміщеннях роботодавців, з метою нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, ознайомлюватися під час проведення перевірок з інформацією, документами і матеріалами та одержувати від роботодавців, необхідні для виконання повноважень Держпраці України копії або витяги з документів, ведення яких передбачено законодавством про працю (у тому числі з питань, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Положення); складати у випадках, передбачених законом, протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення.

Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (пункт 7 Положення).

Процедура проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці визначена Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, який затверджено наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 року № 390 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.07.2012 року за № 1291/21603 (надалі - Порядок № 390).

Відповідно до пунктів 2 та 3 Порядку № 390 право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці.

Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення.

Пунктами 4, 7 Порядку № 390 встановлено, що інспектор має право на проведення перевірки за наявності у нього службового посвідчення та направлення на перевірку.

За результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Рішення Інспектора може бути оскаржене у порядку, встановленому законодавством (пункт 8 Порядку № 390).

Як було зазначено вище, перевірка проводилася за зверненням Департаменту соціального захисту населення ЛОДА від 14.08.2015 року № 11-7482 в частині вивчення питання щодо заборгованості із виплати заробітної плати.

За приписами статті 188-6 КУпАП невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, щодо усунення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування або створення перешкод для діяльності цього органу - тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 230-1 КУпАП встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з невиконанням законних вимог посадових осіб цих органів або створенням перешкод для діяльності цих органів (стаття 188-6). Від імені органів спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з державного нагляду за додержанням законодавства про працю розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: державні інспектори праці територіальних органів - штраф до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

Головний державний інспектор праці України, його заступники; головні державні інспектори праці територіальних органів, їх заступники; державні інспектори праці спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з державного нагляду за додержанням законодавства про працю - штраф до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, як керівником ОСОБА_1 було створено перешкоди для діяльності головного державного інспектора праці територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області Климчук Н.А. шляхом відмови у допуску до проведення позапланової перевірки, колегія суддів апеляційного суду вважає, що посадова особа відповідача діяла у межах своїх повноважень та відповідно до встановленого факту порушення.

Колегія суддів вважає безпідставними покликання позивача на дію мораторію на проведення перевірок з огляду на таке. 01.01.2015 р. набув чинності Закон України від 28.12.2014 р. № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України». Пунктом 8 Прикінцевих положень цього Закону визначено, що перевірки підприємств, установ, організацій, фізичних осіб-підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) здійснюються протягом січня - червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки. Обмеження щодо перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб-підприємців контролюючими органами, зокрема й Держпраці України, тривало протягом січня - червня 2015 року; дія вищевказаного мораторію закінчилась 30.06.2015 р., а тому жодних обмежень на проведення перевірок відповідно до законодавства з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю станом на серпень - вересень 2015 року не існувало.

Крім того, пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється: з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість; з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібно роздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

У пункті 1.1 статті 1 Податкового кодексу України вказано, що даний кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу.

Пунктом 41.1 ст.41 ПК України визначено, що контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Отже, Закон України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» направлений на врегулювання відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів.

Відповідно до Податкового кодексу України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, контролюючим органом доходів і зборів є Державна фіскальна служба України та її територіальні органи.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

За приписами частини другої цього Закону його дія поширюється на відносини, пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають, зокрема, під час здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.

Цю частину було доповнено словами «державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення» відповідно до Закону України від 28.12.2014 р. № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», який набрав чинності з 01.01.2015 року.

Аналізуючи вказані норми права в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що Державна інспекція України з питань праці та її територіальні органи не є контролюючими органами доходів і зборів в розумінні пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України, а відтак дія положень пункту 3 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» на них не поширюється.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що у спірних правовідносинах відповідач діяв правомірно, тому підстави для визнання протиправною і скасування постанови оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення відповідно до статті 188-6 КУпАП відсутні.

Згідно зі статтею 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заявленого позову.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 199, 205, 207, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу головного управління Держпраці у Львівській області задовольнити.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 01.12.2015 року в адміністративній справі № 461/10490/15-а скасувати, та прийняти нову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар