Справа № 808/2595/16
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 квітня 2017 рокусправа № 808/2595/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

за участю представників:

позивача: - ОСОБА_1 дов від 01.08.2016

відповідача: - ОСОБА_2 дов від 28.09.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізької області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2016 року

у справі № 808/2595/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сот плюс»

до Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізької області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сот плюс» звернулося до суду з позовом до Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізької області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №402 від 22.08.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що факт здійснення господарської операції з контрагентом ТОВ «Меркурій і компанія» та використання придбаного товару у власній господарській діяльності підтверджено належним чином складеними первинними документами, що як наслідок, свідчить про реальність укладеного правочину

Постановою Запорізького окружного адміністративним судом від 07.12.2016 адміністративний позов задоволено.

Постанову суду мотивовано тим, що надані позивачем первинні документи бухгалтерського та податкового обліку підтверджують в повному обсязі придбання товару у ТОВ «Меркурій і компанія». Відповідачем під час розгляду справи доказів на підтвердження правомірності висновків, викладених в акті перевірки, не надано.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач посилається на те, що відповідно до аналізу ЄРПН в ланцюгу постачання ТОВ «Галс Лідер» відсутній товар (феромарганець 78% (Р10), який в подальшому безпідставно сформував податковий кредит ТОВ «Меркурій і компанія», який було «реалізовано» ТОВ «Сот плюс», тому операції купівлі-продажу ТОВ «Меркурій і компанія» не спричиняють реального настання правових наслідків.

Всупереч п.2.3 договору поставки, укладеного ТОВ «Сот плюс» з ТОВ «Меркурій і компанія», при проведенні перевірки та під час судового розгляду справи у суді першої інстанції ТОВ «Сот плюс» не надано жодного сертифікату якості, який би підтверджував сертифікат відповідності/якості (або інший документ про якість товару), що, в свою чергу, унеможливлює встановити виробника придбаного товару.

Також відповідач зазначає, що ТОВ «Меркурій і компанія» є платником Запорізької ОДПІ і пов'язаний з ТОВ «Сот плюс» через засновника ОСОБА_3 і ОСОБА_4 і характерними ознаками пов'язаності є те, що керівником та засновником ТОВ «Сот плюс» та засновником та керівником ТОВ «Меркурій і компанія» є одна особа ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Крім того, проаналізувавши податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за 2 квартал 2015 року, відповідач встановив, що з 4 осіб, оформлених на ТОВ «Меркурій і компанія», чотири особи (з 10) оформлені на ТОВ «Сот плюс», а також згідно реєстраційних даних ТОВ «Меркурій і компанія» та ТОВ «Сот плюс» розташовані за однією адресою: м.3апоріжжя, вул.Миру, 18.

Отже право на формування податкового кредиту у позивача відсутнє, у звязку із чим позивачем завищено податковий кредит на суму 80800 грн. за травень 2015 року, сформований від операції з ТОВ «Меркурій і компанія».

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить залишити постанову суду першої інстанції без змін, зазначає, що при придбанні товару покупець зобов'язаний лише сплатити відповідну суму податку на додану вартість продавцю в ціні товару, який зобов'язаний внести цю суму податку на додану вартість до бюджету і у випадку невиконання свого обов'язку понести за це відповідальність.

При цьому позивач вважає, що платник податків не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, відповідачем - Запорізькою обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Запорізької області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Сот плюс» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Меркурій і компанія» за період травень 2015 року, за результатами якої складено акт № 56/08-29-14-02-08/36015137 від 25.07.2016 (а.с. 11-28).

Перевіркою встановлено, що в порушення ТОВ «Сот плюс» пп.14.1.36, 14.1.181 п.14.1 ст.14, п.198.3 ст.198, пп.200.1 ст.200, п.201.10 ст.201 ПК України

- занижено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (р.18) за травень 2015 року на суму 80800 грн.;

- завищено від'ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (р.20) за травень 2015 року на суму 80800 грн.;

- занижено суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду (р.25 податкової декларації з ПДВ) на загальну суму 80800 грн. у т. ч. по періодам: травень 2015 року 80 800 грн.

До таких висновків контролюючий орган дійшов з огляду на неможливість підтвердити реальність здійснення господарських операцій ТОВ «Сот плюс» по взаємовідносинах з ТОВ «Меркурій і компанія». Операції по взаємовідносинах між ТОВ «Сот плюс» з контрагентом ТОВ «Меркурій і компанія» не мали реального характеру, здійснювалось ведення обліку для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо повязані з виникненням податкової вигоди та приховування реальних економічних вигод в ланцюгу постачання від виробників до кінцевого споживача.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» № 402 від 22.08.2016, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 121200 грн., у т.ч. за основним платежем 80800 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 40400 грн. (а.с. 9-10).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про помилковість висновків контролюючого органу.

За визначенням, наведеним п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України (в редакції, що діяла на момент здійснення позивачем спірних господарських операцій) господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Господарською операцією, згідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 № 996-XIV, є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість підлягає зясуванню, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також вказана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов'язкова ознака господарської операції, кореспондує і з нормами Податкового кодексу України.

За визначенням п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п.п.«а» ч.1 п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

У відповідності до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За положенями п.198.6. ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У відповідності до п.200.1 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.4 ст.200 ПК України при відємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Водночас, з положень статей 183 та 184 ПК України вбачається, що особа як платник ПДВ підлягає реєстрації шляхом внесення відповідного запису до реєстру платників; реєстрація особи як платника ПДВ діє до дати її анулювання.

Як вбачається з матеріалів справи, контрагента позивача - ТОВ «Меркурій і компанія» на час здійснення господарських операцій з позивачем має статус юридичної особи, платника податку на додану вартість, що свідчить про наявність спеціальної податкової правосубєктності у контрагента позивача в ході виконання укладених з позивачем господарських договорів.

У ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатись зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З матеріалів справи вбачається, що у періоді, що перевірявся, позивач мав господарські відносини з ТОВ «Меркурій і компанія» (постачальник) за договором поставки № МИК/0107 від 01.07.2014, за умовами якого постачальник зобов'язується поставляти та передавати у власність покупцеві (позивачу) товар, визначений у специфікаціях, а покупець зобов'язується прийняти й оплатити вартість товару на умовах визначених Договором (а. с.91-94).

При цьому у п.2.3 вказаного договору передбачено, що разом з товаром постачальник повинен передати покупцю бухгалтерські документи (податкова та видаткова накладна, рахунок на оплату) та документи що засвідчують якість товару (гігієнічний висновок, сертифікат якості, сертифікат відповідності, технічний паспорт, гарантійний талон, тощо).

На виконання вищевказаного договору поставки ТОВ «Меркурій і компанія» у травні 2015 року поставлено позивачу феромарганець 78 % (Р10) у кількості 20 т загальною вартістю 484800 грн., у тому числі ПДВ - 80800 грн., що підтверджено документами, які були подані відповідачу на перевірку, а саме: специфікацією № 7/15 від 29.05.2015, видатковою накладною № 28 від 29.05.2015, податковою накладною № 6 від 29.05.2015, актом звіряння взаємних розрахунків за період з 01.05.2015-29.05.2015, платіжним дорученням № 354 від 22.10.2015, яке свідчить про оплату позивачем вказаного товару (а. с.95-98).

Складена ТОВ «Меркурій і компанія» податкова накладна № 6 від 29.05.2015, які за приписами Податкового кодексу України є підставою для формування податкового кредиту платника податків, відповідає вимогам Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної» 22.09.2014 № 957, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.10.2014 за № 1235/26012.

Вищезазначена податкова накладна відображена позивачем в реєстрах виданих та отриманих податкових накладних та включено до складу податкового кредиту за травень 2015 року.

Операції з придбання товару у ТОВ «Меркурій і компанія» відображені позивачем у бухгалтерському обліку належним чином, про що свідчить оборотно-сальдова відомість по рахунку 631 за травень 2015 року та оборотно-сальдова відомість по рахунку 281 за 29 травня 2015 року, яка свідчить про оприбуткування товару для подальшого його використання останнім у власній господарській діяльності, які наявні в матеріалах справи.

Виходячи із змісту вказаних вище документів в їх сукупності, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ці документи є достатніми доказами для підтвердження господарської операції поставки товарів за вказаним договором.

Отже належним чином оформлені первинні документи, достовірність яких не викликає сумніву, підтверджують реальність господарських операцій позивача з контрагентом ТОВ «Меркурій і компанія» та рух активів у процесі здійснення господарської операції і зміни у власному капіталі позивача.

Доказів порушень відображення вищевказаних господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку товариства матеріали справи не містять.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що з аналізу норм ч.5 ст.203, ст.204, 234 ЦК України, ст.207 ГК України випливає, що відповідно до презумпції правомірності правочину всі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого правочину. Про недійсність правочини ухвалюється судове рішення.

При цьому фіктивні правочини не віднесені законом до нікчемних, їх недійсність також визнається тільки судом.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на якого покладено обов'язок доказування правомірності свого рішення згідно приписів ст.71 КАС України, не надано відповідних, допустимих, доказів, які б встановлювали факт недійсності вказаного вище господарського договору.

Також податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент по ланцюгу постачання, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даним товариством було одержання позивачем податкової вигоди.

Судом першої інстанції встановлено, що придбаний ТОВ «Меркурій і компанія» феромарганець 78% (Р10) у кількості 20 тн на суму ПДВ 80800 грн. у періоді, що перевірявся податковим органом, не реалізовувався, про що також листом № 26 від 06.06.2016 позивач повідомив податковий орган.

Суду апеляційної інстанції позивач надав документальні докази, які свідчать про існування господарських правовідносин між ТОВ «Сот плюс» (постачальник) з ВАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний завод» за договором № 1298 від 24.03.2015 щодо поставки феросплавів за результатами тендеру.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що поставка феромарганцю 78% (Р10) у кількості 20 тн від ТОВ «Меркурій і компанія», його отримання позивачем, здійснення розрахунків, оприбуткування товару, підтверджується належним чином складеними первинними документами, які також були досліджені відповідачем під час проведеної перевірки.

Стосовно доводів відповідача про отримання податкової інформації стосовно контрагентів позивача по ланцюгу постачання товару, згідно якої при аналізі ЄРПН в ланцюгу постачання ТОВ «Галс Лідер» відсутній товар (феромарганець 78% (Р10), який в подальшому безпідставно сформував податковий кредит ТОВ «Меркурій і компанія», який було реалізовано ТОВ «Сот плюс», і тому операції купівлі-продажу ТОВ «Меркурій і компанія» не спричиняють реального настання правових наслідків, апеляційний суд зазначає, що сама по собі інформація не може нести для суду доказового значення щодо нереальності вказаної господарської операції.

Крім того, на спростування цих доводів відповідача позивачем наданий договір поставки №ГЛ/250515 від 25.05.2015, специфікація, видаткова та податкова накладні, товарно-транспортна накладна, які підтверджують придбання контрагентом позивача - ТОВ «Меркурій і компанія» феромарганцю 78 % (Р10) у кількості 20 т у травні 2015 року у ТОВ «Галс Лідер» (а. с.114-121), який (товар) в подальшому реалізований позивачу.

Податкову інформацію щодо ознак повязаності ТОВ «Сот плюс» та ТОВ «Меркурій і компанія», розташування товариств за однією адресою, апеляційний суд також не вважає такою, що може бути підставою для висновку про нереальність господарської операції з огляду на відсутність визначення податковим органом правової норми, яка порушена позивачем у даному випадку, і яка б передбачала можливість зменшення податкового кредиту внаслідок такого порушення.

Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на якого покладено обов'язок доказування правомірності свого рішення згідно приписів ст.71 КАС України, не надано доказів порушення позивачем податкового законодавства, що стало підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку, застосував до правовідносин, як виникли між сторонами по справі норми права, які регулюють саме ці правовідносини, прийняв законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Передбачені ст.202 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізької області залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2016 року у справі № 808/2595/16 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко