Справа № 804/1924/17
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2017 р. Справа № 804/1924/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді суддів ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до відповідача - 1: Державної судової адміністрації України, відповідача - 2: Апеляційного суду Дніпропетровської області про стягнення вихідної допомоги та зобов'язання вчинити певні дії, -
20 березня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідача-1: Державної судової адміністрації України, відповідача-2: Апеляційного суду Дніпропетровської області, в якому просить:
В обґрунтування позову позивач зазначив, що постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року його було звільнено з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області у зв'язку з поданням заяви про відставку. Наказом голови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року № 194/к відраховано зі штату Апеляційного суду Дніпропетровської області 19 вересня 2016 року.
На звернення позивача до Апеляційного суду Дніпропетровської області із заявою про нарахування та виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою Апеляційний суд Дніпропетровської області листом від 23 грудня 2016 року № 04.1-03/745/2016 відмовив у виплаті вихідної допомоги у зв'язку з тим, що постанову Верховної Ради України про його звільнення прийнято після виключення статті 136 із Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07 липня 2010 року Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» №1166-VII від 27 березня 2014 року (далі - Закон №1166-VII), який набрав чинності 01 квітня 2014 року.
Позивач не погоджується з таким рішенням Апеляційного суду та зазначає, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року у справі №3-рп/2013 конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому - у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).
За своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної допомоги при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Хоч вихідна допомога не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, кошти, які отримують судді як вихідну допомогу, є одним із видів їхнього доходу.
Із набранням чинності Законом № 2453-VI питання вихідної допомоги регулювалося статтею 136 цього Закону, відповідно до якої судді, який вийшов у відставку, виплачувалася вихідна допомога в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
Станом на 2010 рік, коли був прийнятий Закон №2453-VI, позивач вже мав відповідний стаж роботи суддею (1983-2010) і набув право на відставку і виплату вихідної допомоги в зазначеному розмірі. Однак, відповідно до вимог Закону № 2453-VI в 2010 році позивач не досягнув віку відставки, тому мав змогу обирати: залишатися працювати на посаді судді чи прийняти рішення про відставку. Позивач відмовився від відставки до досягнення пенсійного віку й залишився працювати суддею, очікуючи суддівської винагороди і отримання вихідної допомоги в майбутньому.
Втім, у 2014 року було запроваджено новий етап судової реформи, внаслідок чого Законом України від 27 березня 2014 року № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» виключено статтю 136 Закону № 2453-VI, якою регулювалося питання виплати вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку. Оскільки названий Закон набрав чинності вже 1 квітня 2014 року, через особливий порядок звільнення суддів з посад (стаття 126 Конституції України) не мав можливості скористатися гарантованим Законом № 2453-VI від 7 липня 2010 року правом на звільнення з посади судді та отримання вихідної допомоги.
Прийнятий 12 лютого 2015 року Закон України № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі - Закон №192-VIII) також не містив норму закону щодо виплати вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку.
2 червня 2016 року було прийнято новий Закон України №1402-VIІІ «Про судоустрій і статус суддів», який набрав чинності 30 вересня 2016 року, статтею 143 якого держава знову гарантує право кожного судді на відставку та отримання вихідної допомоги за умови наявності 20 років суддівського стажу. Однак вказаною нормою Закону позивач не має можливості скористатися, оскільки був звільнений з посади судді постановою Верховної Ради України 8 вересня 2016 року, тобто до набрання чинності Законом № 1402-VIII.
Таким чином, позивач стверджує, що відпрацювавши на посаді судді більше тридцяти років протиправно був позбавлений відповідачами права на виплату вихідної допомоги.
Позивач в судове засідання не прибув, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі.
Представник відповідача-1 в судове засідання не прибув, про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином.
Представник відповідача-2 звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі.
Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи вищевказане, суд ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.
В матеріалах справи містяться письмові заперечення представника відповідача-1, в яких зазначено, що статтею 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", в редакції Закону №2453-VІ від 7 липня 2010 року, було передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
01 квітня 2014 року набрав чинності Закон України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" (Закон України від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ), пунктом 28 розділу II якого статтю 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" виключено.
Отже, суддям, які виходили у відставку після 31 березня 2014 року (починаючи з 01 квітня 2014 року) виплата вихідної допомоги законодавством передбачена не була.
У звязку із зазначеним, представник відповідача-1 просив відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог.
Також в матеріалах справи містяться письмові заперечення представника відповідача-2, в яких зазначено, що адміністративний позов ОСОБА_4 задоволенню не підлягає, оскільки посилання позивача на ті підстави, що право на отримання неоподатковуваної вихідної допомоги судді у нього виникло під час дії Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI, в редакції станом на 27 березня 2014 року, та на той час він набув право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, а тому йому має бути виплачена вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою у відповідності до ч.1 ст.136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», не можуть бути взяті до уваги, так як останній не реалізував своє право на відставку під час дії зазначених законодавчих актів.
Позиція статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010 року до позивача не могла бути застосована, так як на дату звільнення з посади та відрахування зі штату суду не діяла, оскільки виключена Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» №1166 від 27 березня 2014 року, який набрав законної сили з 01 квітня 2014 року.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство, суд встановив наступні обставини.
Постановою Верховної Ради України №1515-VIII від 08 вересня 2016 року звільнено з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області Косенка Леоніда Миколайовича - позивача відповідно до вимог п.9 ч.5 ст.126 Конституції України.
Наказом голови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року №194/к позивача відраховано зі штату Апеляційного суду Дніпропетровської області 19 вересня 2016 року.
Відповідно до частини першої статті 151 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI від 07.07.2010 р. (далі Закон № 2453-VI), Державна судова адміністрація України є органом у системі судової влади, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.
Положеннями статті 148 Закону № 2453-VI передбачено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України визначаються окремим рядком щодо Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, а також у цілому за кожним видом та спеціалізацією щодо місцевих та апеляційних судів. Видатки кожного місцевого та апеляційного суду всіх видів та спеціалізації визначаються у Державному бюджеті України в окремому додатку.
Відповідно до статті 109 Закону № 2453-VI (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України.
Підставами для виплати вихідної допомоги є відповідна норма Закону, яка передбачає таку виплату, Постанова ВР України про відставку судді та наказ голови відповідного суду, де працював суддя до виходу у відставку про відрахування із штату суду.
Відповідно до статті 100 Закону № 2453-VI (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), суддя суду загальної юрисдикції звільняється з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, передбачених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.
Статтею 136 Закону № 2453-VI було передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
Конституційний Суд України у рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 (справа № 1-1/2013) вказав, що відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді і реалізація права судді на відставку відбувається шляхом прийняття Верховною Радою України відповідної постанови.
01 квітня 2014 року набрав чинності Закон України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ), пунктом 28 розділу II якого статтю 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" виключено.
Вказані положення Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" неконституційними не визнавалися.
Конституційний Суд України у рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа №1-7/99) визначив, що відповідно до пункту 2 якого за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
В даному випадку до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення ОСОБА_4 з посади судді - 08 вересня 2016 року.
Отже, суддям, які виходили у відставку після 31 березня 2014 року (починаючи з 01 квітня 2014 року) виплата вихідної допомоги законодавством передбачена не була.
Таким чином, на момент прийняття рішення Верховною Радою України про звільнення позивача в Законі України "Про судоустрій і статус суддів" не було передбачено виплату вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку.
Відповідно до статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.
Статтею 26 Бюджетного кодексу України передбачено, що контроль за дотриманням бюджетного законодавства спрямований на забезпечення ефективного і результативного управління бюджетними коштами та здійснюється на всіх стадіях бюджетного процесу його учасниками відповідно до цього Кодексу та іншого законодавства, а також забезпечує досягнення економії бюджетних коштів, їх цільового використання, ефективності і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів шляхом прийняття обґрунтованих управлінських рішень.
Статтею 116 Бюджетного кодексу України передбачено, що порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання нецільове використання бюджетних коштів, а саме нецільове використання бюджетних коштів.
Нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання бюджетних коштів).
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З огляду на наведене, оскільки станом на день виходу позивача у відставку, а саме 08.09.2016 р. виплату вихідної допомоги судді у звязку з відставкою не було передбачено законодавством, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення адміністративного позову.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.

Судді (підписи) Постанова не набрала законної сили 12 квітня 2017 року. Суддя З оригіналом згідно Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_1