Справа № 817/1670/16
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 березня 2017 р.Р і в н е 817/1670/16

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю секретаря судового засідання Маринич В.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_2

відповідача: представник ОСОБА_3

третьої особи відповідача: представник ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_5
до ОСОБА_1 об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 комерційний інноваційний банк "УкрСиббанк"
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
В С Т АН О В И В:

ОСОБА_5 звернулася до ОСОБА_1 окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.07.2016 року №001311302.

В обґрунтування позову зазначає, що обовязок щодо самостійної сплати податку з доходу у вигляді суми боргу, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, отриманого як додаткове благо, виникає у платника податку за наявності чотирьох умов: отримання платником податку доходу, у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням; надіслання платнику податку повідомлення про анулювання (прощеного) боргу, укладення відповідного договору; включення кредитором суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, за підсумками звітного періоду; відображення платником податків отриманого доходу у річній податковій декларації. Оскільки позивачем не було відображено зазначені доходи у податковій декларації, а саму декларацію взагалі не подано, то і сплачувати податок на доходи фізичних осіб позивач не має обовязку. Окрім того, зазначає, що в результаті реалізації договірних правовідносин між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_5, останньою було повернуто Банку суму більшу, ніж була отримана ним в якості кредиту, тобто у позивача внаслідок вказаних правовідносин фактично не відбулось збільшення загального майнового стану чи приросту його активів у той чи іншій формі, а тому у нього і відсутній об'єкт оподаткування в розумінні положень ст.14, п.163.1 ст.163, п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України. За наведених підстав, позивач вважає оспорюване податкове повідомлення-рішення незаконним та просить його скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримав з наведених у ньому підстав та просив задовольнити позов в повному обсязі.

Ухвалою від 16.12.2016, відповідно до ст.52 КАС України, судом замінено первинного відповідача ОСОБА_7 податкову інспекцію у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області на належного відповідача - ОСОБА_1 об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Рівненській області.

Відповідач ОСОБА_1 об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області адміністративний позов не визнав, подав письмове заперечення (а.с.149). Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що відповідно до наявної податкової інформації фізична особа - платник податку ОСОБА_5 протягом 2014 року отримала доходи, які згідно з Податковим кодексом України підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником податку в річній декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації). Так, згідно з ЦБД ДРФО ДФС України, в період з 01.01.2014 по 31.12.2014 фізична особа платник податку ОСОБА_5 отримала доходи у вигляді додаткового блага під ознакою доходів "126" та виник обовязок відображення у податковій декларації про майновий стан і доходи. Вказує, що до ОСОБА_1 ОДПІ від ПАТ "УкрСиббанк" надійшов лист (інформація) №4049/17-234 від 11.06.2015 про підтвердження анулювання кредитної заборгованості та достовірність даних про суми виплачених (нарахованих) доходів фізичним особам, що відображені банком у податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) за ознакою "126" за 2014 року. ПАТ "УкрСиббанк" включено суми анульованого боргу до податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сплаченого з них податку (форма №1ДФ), за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, а саме: в податковому розрахунку за 2014р. - дохід ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1) в розмірі 540 710,66 грн. Отже, проведеною перевіркою встановлено, що фізичною особою - платником податку ОСОБА_5 за період, що перевірявся не подана податкова декларація до ОСОБА_1 ОДПІ, чим порушено п.п. 49.18.4 п.49.18 ст.49, п. 179.1 ст.179. Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-ІУ (із змінами та доповненнями). Перевіркою встановлено, що фізичною особою - платником податку ОСОБА_5 не задекларовано суму додаткового блага отриманого від ПАТ "УкрСиббанк" у сумі 540 710,66 грн.

На підставі викладеного представник відповідача вважає, що оспорюване податкове повідомлення-рішення прийняте у відповідності до вимог Податкового кодексу України та просила у задоволені позову відмовити повністю за безпідставністю вимог.

Ухвалою від 16.12.2016, відповідно до ст.53 КАС України, судом залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_8 акціонерне товариство "УкрСиббанк".

Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Пояснив, що адміністративний позов є безпідставним, оскільки позивач був належним чином повідомлений про прийняття рішення про анулювання (прощення) боргу.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що у період з 14.06.2016 по 17.06.2016 ОСОБА_1 ОДПІ була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка щодо отримання доходу у вигляді додаткового блага громадянки ОСОБА_5 за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 за результатами якого складено акт перевірки від 29.06.2016 року №00121/1312-1302/НОМЕР_1 (а.с.15-17).

Згідно з висновками акта перевірки позивачем порушено пп.14.1.47 п.14.1 ст.14, пп. 49.18.4 п.49.18 ст.49, п.50.1 ст.50, абз. "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, та п.179.1 ст.179 Податкового кодексу України у результаті чого визначено суму податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік в сумі 91677,21грн.

На підставі даного акта перевірки судом встановлено, що 29.07.2016 ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області винесено податкове повідомлення-рішення №001311302, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем "податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування" в розмірі 114596,51грн., в т.ч. 91677,21грн. за основним платежем та в сумі 22919,30грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.7).

Не погодившись з вказаним рішенням контролюючого органу позивач оскаржив його до суду.

Вирішуючи адміністративний спір по суті суд зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що 12.06.2008 між ОСОБА_6 комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (Банк) та ОСОБА_5 (Позичальник) було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 (а.с.25-31), відповідно до якого Банк зобовязується надати Позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, ОСОБА_4 США в сумі 56000 (пятдесят шість тисяч доларів США 00 центів), що дорівнює еквіваленту 271779,20грн. за курсом НБУ на день укладення Договору, а Позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі. Надання кредиту здійснюється у наступний термін: з 12.06.2008 по 10.06.2038.

25.06.2014 ПАТ "УкрСиббанк" було прийнято рішення про анулювання (прощення) частини заборгованості позивача за договором про надання споживчого кредиту №0 від 12.06.2008 у сумі 44808,10 дол. США, що складає 532860,75грн. по курсу НБУ станом на 25.06.2014 та штрафні санкції у сумі 7849,91грн. (а.с.163).

Як встановлено судом здійснення прощення (анулювання) боргу за договором на суму 540710,66грн. здійснюється Банком з моменту здійснення Позичальником сплати заборгованості за договором в розмірі суми не менше 17976,80 доларів США.

Квитанцією від 25.06.2014 підтверджується факт сплати позивачем коштів в розмірі 17976,80 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 213781,24грн. (а.с.129).

При цьому, в матеріалах справи наявні довідки та документи в яких по різному відображається інформація Банку щодо того, яку суму основної заборгованості по кредиту, суму заборгованості по відсотках, пені та комісії було анульовано Банком (ас.163, 178).

З долучених до матеріалів справи квитанцій встановлено, що в гривневому еквіваленті позивачем було погашено кредиту на загальну суму 561637,23 грн. (а.с.76-129).

Тобто позивач погашаючи кредит, купував валюту (долари США) та погашав кредитну заборгованість у валюті.

Сума ж одержаного кредиту під час укладення договору про надання споживчого кредиту від 12.06.2008 становила 271779,20грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

В силу п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

За визначенням пп.14.1.180 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно п.5.1 та п.5.2 ст.5 Податкового кодексу України поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу. У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено значення понять, в якому ці поняття вживаються в цьому Кодексі.

Так, відповідно до пп.14.1.56 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України доходи загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно з пп.14.1.47 п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

З аналізу наведених положень Податкового кодексу України можна зробити висновок, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у той чи іншій формі.

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України.

В силу абз. "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

З урахуванням зазначених вище норм Податкового кодексу України обовязок щодо самостійної сплати податку з доходу у вигляді суми боргу, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, отриманого як додаткове благо, виникає у платника податку за наявності всіх чотирьох умов, а саме:

отримання платником податку доходу, у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням;

надіслання платнику податку повідомлення про анулювання (прощеного) боргу, укладення відповідного договору;

включення кредитором суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, за підсумками звітного періоду;

відображення платником податків отриманого доходу у річній податковій декларації.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 декларації про майновий стан і доходи до контролюючого органу за 2014 рік не подавала.

Оскільки ОСОБА_5 не було відображено зазначені доходи у податковій декларації, а самої декларації взагалі не подано, то і сплачувати податок на доходи фізичних осіб позивач не має обовязку.

Таким чином, судом встановлено, що в результаті реалізації договірних правовідносин між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_5 останньою було повернуто Банку суму більшу, ніж була отримана в якості кредиту, тобто у позивача внаслідок вказаних правовідносин фактично не відбулось збільшення загального майнового стану чи приросту його активів у тій чи іншій формі, а тому у нього відсутній об'єкт оподаткування в розумінні положень ст.14, п.163.1 ст.163, п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України.

З урахуванням викладеного, суд вважає помилковими покликання відповідача на положення абз. "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, як на безумовну підставу для донарахування позивачу податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, оскільки вказана норма повинна застосовуватись в кореспонденції з положеннями ст.14, п.163.1 ст.163, п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України і не може їм суперечити.

Крім того, відповідно до пп.165.1.29 ст.165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума кредиту, що отримується платником податку (протягом строку дії договору), у тому числі фінансового кредиту, забезпеченого заставою, на визначений строк та під проценти.

З аналізу вказаної норми встановлено, що протягом дії кредитного договору отримані платником податку від банку кошти не можуть бути включені до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу такого платника.

Одночасно, відповідно до положень абз. "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається сума боргу платника, анульованого кредитором до закінчення строку позовної давності, перебіг якого розпочинається за правилами цивільного законодавства після спливу строку на виконання зобов'язання.

Відповідно до ч.5 ст.261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як встановлено з кредитного договору від 12.06.2008 №0, укладеного позивачем з ПАТ "УкрСиббанк" кінцевий термін повернення кредиту 10.06.2038, і фактично, між сторонами в межах цивільних правовідносин відбулось дострокове припинення кредитного договору шляхом дострокового часткового погашення позичальником кредитної заборгованості з одночасним анулюванням Банком оговореної іншої частини цієї заборгованості.

Отже, враховуючи, що на виконання обов'язку про повернення кредиту ОСОБА_5 було фактично повернуто на рахунок Банків кошти, які перевищують розмір отриманих в якості кредиту, сторонами фактично було достроково припинено дію договору кредиту на певних умовах, а тому позивачем не було отримано оподатковуваного доходу в розумінні ст.14, п.163.1 ст.163, п.164.1 ст.164, пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, 165 Податкового кодексу України.

Аналогічних висновків дотримується Вищий адміністративний суд Україні в ухвалі суду від 25.09.2014 року К/800/40206/14.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу також на наступне.

Відповідно до п.165.1.55 (який набрав чинності 07.05.2015) п.165.1 ст.165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не повязаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не повязаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Згідно із ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Оскільки в даному випадку, вказана норма ніяким чином не помякшує та не скасовує відповідальності позивача, тому до даних правовідносин не застосовується.

Також відповідач вказує, що позивачем порушено п.179.1 ст.179 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.179.1 ст.179 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 54.3 ст.54 Податкового кодексу України передбачений обовязок податкового органу самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо через порушення вимог податкового законодавства відповідні грошові зобовязання не нараховані особою, відповідальною за їх нарахування.

В оспорюваному податковому повідомленні-рішенні податковий орган покликається на 54.3.2 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України.

Згідно з пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Проте, як встановлено судом у ОСОБА_5 не було подано податкову декларацію про майновий стан та доходи, а тому у податкового органу не було визначених правових підстав для винесення податкового повідомлення-рішення на підставі пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.120.1 ст.120 Податкового кодексу України, неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Таким чином, до позивача повинні були застосовуватись наслідки у вигляді штрафу за неподання декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік.

Окрім того, в силу п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5,54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, на платника податків накладається штраф в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання.

Однак, суд зазначає, що встановивши невідповідність частини рішення субєкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, наслідком такого є визнання акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину (пункт, речення) рішення або рішення в частині нарахування певної суми штрафних (фінансових) санкцій.

Суд перевіряє обґрунтованість рішення податкового органу, зокрема, й у частині розрахунків, а тому рішення підлягає визнанню протиправним повністю, оскільки суд не може самостійно нараховувати фінансові санкції.

Тобто, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого субєкта владних повноважень.

Рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, податкове повідомлення-рішення про визначення суми податкового зобовязання та, відповідно, застосування штрафних санкцій на підставі п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України, приймається та надсилається податковим органом особі, відповідальній за нарахування такого податку.

Відповідно до п.168.3 ст.168 Податкового кодексу України розрахунок податкових зобов'язань з оподатковуваного доходу платника податку, нарахованого у джерела його виплати, проводиться податковим агентом (у тому числі роботодавцем).

Пунктом п.18.1 ст.18 Податкового кодексу України встановлено, що податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

В силу пп.14.1.180 п.14.1 ст.14, п.18.1 ст.18 Податкового кодексу України обовязок щодо нарахування, утримання та сплати податку, передбаченого розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів покладений на податкового агента.

Отже, банк як податковий агент повинен нарахувати, утримати та перерахувати до бюджету податок із суми анульованого (списаного) боргу за ставками, визначеними у п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України, та згідно з п.п. "б" п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України відобразити суму такого доходу у податковому розрахунку за ф.-1ДФ у звітному періоді, в якому такий борг було анульовано.

У випадку невиконання зазначених вимог Податкового кодексу України банком, який виконує функції податкового агента, для нього (а не для платника податку з доходу фізичних осіб) настають наслідки у вигляді нарахування податкового зобовязання та застосування штрафних санкцій, передбачених п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України. Платник податку, який отримує дохід від податкового агента, не несе відповідальність за не нарахування податковим агентом податкового зобовязання.

Відповідно до п.109.2 ст.109 Податкового кодексу України передбачена цим Кодексом та іншими законами України відповідальність, настає у випадку вчинення платниками податків, їх посадовими особами порушень законів з питань оподаткування, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до вимог ст.218 Господарського кодексу України підставою господарської відповідальності учасника господарських відносин, у тому числі для застосування адміністративно-господарських санкцій, є вчинене таким суб'єктом господарське правопорушення.

В силу п.109.1 ст.109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Податковий кодекс України не передбачений обовязок платника податків, який отримує доходи від податкового агента, щодо нарахування податкового зобов'язання.

Тому, спірне податкове повідомлення-рішення, яким на підставі п.54.3.1 п.54.3 ст.54, п.120.1 ст.120, п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України позивачу визначено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 91677,21грн. та штрафними санкціями в сумі 22919,30грн. суперечить ст.109 Податкового кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами, що при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення суб'єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без зясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, чим порушено законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області від 29.07.2016 №001311302.

Судовий збір присуджується на користь позивача у відповідності до ч.1 ст.94 КАС України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ОСОБА_1 об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області від 29.07.2016 №001311302.

Присудити на користь позивача ОСОБА_5 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень ОСОБА_1 об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 1145,97 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.