Справа № 803/1276//16
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року Справа № 876/3936/17
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Попка Я.С.

з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

В серпні 2016 року ФОП ОСОБА_3 звернулася в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 25.07.2016, зобовязати подати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області (далі ГУ ДКС України у Волинській області) висновок про відшкодування з Державного бюджету України на її користь 146 132 грн бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (далі ПДВ).

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 13.09.2016 адміністративний позов було задоволено повністю.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, Луцька обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (Далі Луцька ОДПІ) подала апеляційну скаргу, яку мотивує тим, що субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 в ході проведення перевірки не надано балансової вартості груп основних фондів. Апелянт зазначає, що використання приватним підприємцем в оподатковуваних операціях легкового автомобіля, можливе лише по транспортним засобам, зареєстрованих на субєкта господарювання, а не на приватну особу. Стосовно включення до податкового кредиту суми ПДВ по операціях з придбання бруківки, піддонів, жолобу пластикового з решіткою чавунною та кріпленнями та цементу, апелянт зазначає, що в ході проведення перевірки підприємцем не було доведено, що такі товари призначаються для їх використання в операціях, що є господарською діяльністю платника податку, зокрема не надано актів виконаних робіт (послуг), довідок про виконання будівельних робіт типової форми або інших документів, що підтверджують використання вищевказаного товару, а також у підприємця відсутні кваліфіковані працівники по встановленню вищевказаних товарно-матеріальних цінностей (Далі ТМЦ). Тому просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 13.09.2016 та прийняти нову, якою відмовити позивачу в задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта ОСОБА_2, який підтримав апеляційну скаргу, представника позивача ОСОБА_1, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що у період з 11.07.2016 по 15.07.2016 посадовими особами Луцької ОДПІ було проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування СПД-ФО ОСОБА_3 сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за квітень 2016 року, що виникло за рахунок відємного значення ПДВ, що декларувалося в квітні 2016 року, про що складено акт № 3324/13-04/НОМЕР_2 від 15.07.2016.

В ході перевірки контролюючим органом було встановлено порушення вимог «а» п. 198.5 ст.198, п.199.1 ст.199, п.200.1 п.200.4 «б» ст.200 ПК України, в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за квітень 2016 року в розмірі 146 132 грн.

На підставі акту перевірки Луцькою ОДПІ 25.07.2016 було прийняте податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким позивачу було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 146 132 грн та визначено штрафні (фінансові) санкції в розмірі 73 066 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції в спростування доводів представника відповідача про те, що до податкового кредиту фізичної особи-підприємця можливе включення сум ПДВ по транспортним засобам, зареєстрованим лише на субєкта господарювання, а не на приватну особу за умови використання в оподатковуваних операціях, послався на Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 та вказав, що транспортні засоби реєструються за їх власниками (фізичними чи юридичними особами), а реєстрація за фізичними особами-підприємцями не передбачена. При цьому відсутність можливості зареєструвати транспортний засіб за фізичною особою-підприємцем не позбавляє права такої особи використовувати автотранспортний засіб в межах господарської діяльності в операціях, що підлягають оподаткуванню ПДВ. Водночас, матеріалами справи, зокрема, копіями міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR) від 01.08.2016 та від 05.08.2016 підтверджується, що придбані позивачем транспортні засоби використовуються у її господарській діяльності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст.201 цього Кодексу.

Таким чином, факт сплати позивачем сум ПДВ при імпорті транспортних засобів підтверджується належними документами, а саме : ВМД № 205070000/2016/015372 від 28.04.2016 та ВМД № 205070000/2016/015634 від 29.04.2016, відтак відображення цих сум в складі податкового кредиту відповідного звітного періоду є правомірним.

Відповідно до п.п. «а» п. 198.5 ст. 198 ПК України, платник податку зобовязаний нарахувати податкові зобовязання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст. 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є обєктом оподаткування відповідно до ст. 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених пп. 196.1.7 п. 196.1 ст. 196 цього Кодексу).

Отже, визначальною ознакою для нарахування платником сум ПДВ у складі податкових зобовязань є придбання товарів для їх використання в операціях, що не є обєктом оподаткування.

Так, актом перевірки підтверджено той факт, що ФОП ОСОБА_3 здійснює діяльність з надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Як свідчать матеріали справи, позивачем проведено державну реєстрацію придбаних транспортних засобів в органах ДАІ, про що видані відповідні свідоцтва, зокрема: на сідельний тягач марки DAF модель FTXF 105.460 серії СХО №117629 від 30 квітня 2016 року, реєстраційний номер НОМЕР_3; на тентований марки Koegel модель SNC024 серії СХО №117630 від 30 квітня 2016 року, реєстраційний номер НОМЕР_4.

У вказаних свідоцтвах власником транспортних засобів вказана ОСОБА_3

Процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів здійснюється відповідно до вимог Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 (з наступними змінами та доповненнями). Згідно із пунктом 6 цього Порядку транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС. Транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Отже, як вбачається зі змісту даної норми, транспортні засоби реєструються за їх власниками (фізичними чи юридичними особами), а реєстрація за фізичними особами-підприємцями не передбачена. Тому у свідоцтвах про реєстрацію транспортних засобів не може зазначатися як їх власник фізична особа-підприємець. При цьому відсутність можливості зареєструвати транспортний засіб за фізичною особою-підприємцем не позбавляє права такої особи використовувати автотранспортний засіб в межах господарської діяльності в операціях, що підлягають оподаткуванню податком на додану вартість.

Вказане кореспондується з нормами чинного законодавства, яке регламентує право власності фізичних осіб, уточнюючи його, та не обмежує можливості використовувати транспортні засоби у підприємницькій діяльності для реалізації прав власника.

Статтею 51 ЦК України встановлено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Податковим законодавством не встановлено особливих умов для формування податкового кредиту для фізичних осіб-суб'єктів господарювання, зареєстрованих платниками податку.

Водночас, матеріалами справи, зокрема, наданими в судовому засіданні представником позивача копіями міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR) від 01.08.2016 та від 05.08.2016 підтверджується, що придбані позивачем транспортні засоби використовуються у її господарській діяльності.

За вказаних обставин колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність порушень з боку позивача вимог пп. «а» п. 198.5 ст. 198 ПК України.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню) регламентовано ст. 200 ПК України.

Згідно з приписами вказаної статті сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобовязання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (п. 200.1).

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п. 200.2).

У відповідності до вимог п. 200.4 ст. 200 ПК України при відємному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п. 200-1.3 ст. 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу, б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п. 200-1.3 ст. 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Встановлено, що позивач у квітні 2016 року придбала у ПП «Торгбудсервіс», ТзОВ «АУ БРУК», ТзОВ «Епіцентр К» будівельні матеріали в асортименті (цемент, бруківку, піддони, жолоб пластиковий з решіткою чавунною та кріпленням). Для підтвердження операцій з придбання вищевказаного товару перевіряючим було надано податкові накладні, якими підтверджено віднесення до податкового кредиту у квітні 2016 року ПДВ в сумі 29 208,01 грн. Факт придбання вказаних товарів та реальність цих господарських операцій підтверджується первинними документами та не заперечується відповідачем.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до пунктів 2.7, 2.10 акту перевірки від 15.07.2016 фактичний вид діяльності позивача надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом, у підприємницькій діяльності позивач використовує 26 транспортних засобів, має стоянку для паркування транспортних засобів площею 4975,4 кв.м.

Згідно додаткових пояснень позивача від 05.09.2016 саме для потреб автотранспорту у березні 2016 року позивач вирішила зробити реконструкцію приміщення магазину, побудувати гаражі з побутовими приміщеннями та замінити вкрай зіпсоване асфальтне покриття на добротну бруківку, у звязку з чим у березні-квітні 2016 року і придбала товари (бруківка, цемент, піддони та жолоб).

Із матеріалів справи видно, що позивач подала до Управління ДАБІ у Волинській області декларацію про початок виконання будівельних робіт по вул. Промислова, 13 в с. Рованці Луцького району Волинської області та розпочала будівельні роботи, які були в подальшому виконані ФОП ОСОБА_4 згідно із договором № 2 від 02.06.2016 та підтверджуються локальним кошторисом на будівельні роботи, долученими до справи фотознімками.

Крім того, 08.08.2016 позивачем подано до Управління ДАБІ у Волинській області декларацію про готовність до експлуатації обєкта, який належить до І-ІІІ категорії складності по вул. Промислова, 13 в с. Рованці Луцького району Волинської області.

З аналізу вказаних норм та обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач має право на нарахування податкового кредиту по операціях з придбання товару (бруківка, цемент, піддони та жолоб), який в подальшому був використаний при здійсненні будівельних робіт з ремонту автостоянки для паркування транспортних засобів, тобто, по операціях, що є господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності висновків Луцької ОДПІ стосовно завищення позивачем суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у податковій декларації за квітень 2016 року на суму ПДВ 146 132 грн, а тому правомірно визнано протиправним та скасовано оскаржуване податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 25.07.2016.

Щодо вимоги про зобовязання Луцьку ОДПІ подати ГУ ДКС України у Волинській області висновок про відшкодування з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 146 132 грн бюджетного відшкодування з податку на додану вартість суд першої інстанції дійшов правильного висновку про їх задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до п.200.7 та п.200.10 ст.200 ПК України, платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. Протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Згідно з п.200.11 ПК України, за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Пунктами 200.12, 200.13 статті 200 ПК України передбачено, що контролюючий орган зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом пяти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Ці висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України з відповідного питання, висловлені, зокрема, у постанові цього суду від 02.12.2015 по справі № 826/17403/14.

З врахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки податкового органу щодо порушення норм податкового законодавства зі сторони ФОП ОСОБА_3 не підтверджені доказовою базою, а тому такий підхід не може бути визнаний судом обґрунтованим і достатнім для висновку щодо порушення платником податків норм чинного законодавства України та, як наслідок, позбавлення його права на певні податкові вигоди.

Суд апеляційної інстанції при вирішенні цього спору дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Так, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують твердження про використання товарів, послуг чи основних фондів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду чи здійснення платником податку оподатковувані операції протягом такого звітного періоду, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень ст.70 КАС України, п.198.3 ст.198 ПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення та зобовязання Луцької ОДПІ подати ГУ ДСК України у Волинській області висновок про відшкодування з Державного бюджету України на користь позивача суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 146 132 грн.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись вимогами ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року по справі № 803/1276/16 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : С.П.Нос

ОСОБА_5

Повний текст ухвали складено 21.04.2017.