Справа № 607/994/17
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 року № 876/4492/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Кушнерика М.П., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 лютого 2017 року у справі №607/994/17 за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції, третя особа - Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції рядового поліції Барановського А.П., третя особа - Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Позивач просив скасувати постанову відповідача серії АР №258820 від 16 січня 2017 року і закрити справу.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 лютого 2017 року позов задоволено.

Постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №258820 від 16 січня 2017 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн, скасовано.

Постанову суду першої інстанції оскаржило Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції, яке в апеляційній скарзі просить її скасувати.

Посилається на те, що позов задоволено безпідставно, без належної оцінки доказів та ґрунтуючись виключно на поясненнях позивача, не підкріплених належними та допустимими доказами, чим судом першої інстанції порушено вимоги ч. 1 ст. 71 КАС України щодо обов'язку кожної сторони доводити ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Оскільки клопотань від осіб, які беруть участь у справі та належно повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про розгляд справи за їх участю не поступило, тому суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних в ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

У справі встановлено, що 16.01.2017 інспектором роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Барановським А.П. було винесено постанову серії АР №258820 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП, якою позивача оштрафовано на 425 грн.

ОСОБА_1 визнаний винним в тому, що він 16.01.2017 о 13 год. 20 хв., керуючи транспортним засобом марки LAND ROVER, державний номерний знак НОМЕР_1, користувався засобами зв'язку, тримаючи їх у руці, чим порушив вимоги п. 2.9.Д Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Позивач своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та зазначив, що 16.01.2017 він дійсно керував автомобілем LAND ROVER, державний номерний знак НОМЕР_1. В процесі руху по вул. Руській в м. Тернополі (перед поворотом на вул. Січових Стрільців) близько 13 год. 18 хв. йому надійшов телефонний дзвінок. Враховуючи негайність даного дзвінка, позивач вирішив відповісти на даний дзвінок, використовуючи при цьому систему «Hands free». Тому вважає, що порушення вказаного в оскаржуваній постанові він не вчиняв, оскільки його автомобіль обладнаний засобами, які дозволяють спілкуватися по мобільному телефону не тримаючи телефон в руках.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що при винесенні оскаржуваної постанови відповідачем порушено норми чинних нормативно-правових актів, а вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, а тому постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 258820 від 16 січня 2017 року, скасував.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх правильними з огляду на наступне.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП настає в разі порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 222 цього Кодексу, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ст.122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п.2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, іншими доказами, перелік яких не вичерпний.

Згідно ст.283 КУпАП, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Оскаржувана постанова відповідача не містить опису обставин справи, встановлених під час розгляду справи. До неї не додано жодних схем, таблиць, фотоматеріалів, відеоматеріалів тощо, а також пояснень свідків, що свідчило би про наявність у позивача вини у вчиненні адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності.

Зокрема, диск із записом з нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції, наданий представником Управління патрульної поліції у м. Тернополі в судовому засіданні суду першої інстанції, не відтворився з незалежних від суду причин. Таким чином, доказів того, що позивач керуючи транспортним засобом користувався засобом зв'язку тримаючи його в руці та допустив адміністративне правопорушення за обставин вказаних в оскаржуваній постанові, відповідач суду не надав.

Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 71 КАС України суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Зазначені норми приписують обов'язок суб'єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечував, з чим не погоджувався відповідач, останній зобов'язаний подати докази на спростування таких заперечень.

З матеріалів справи не видно, що такий обов'язок суб'єктом владних повноважень виконано.

Враховуючи вище наведене, вина ОСОБА_1 у вчиненні порушення п. «д» п. 2.9 Правил дорожнього руху та вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП, не доведена та не підтверджується належними доказами, що виключає притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції розглянув спір з дотриманням норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого обґрунтовано задовольнив позов, у зв'язку з чим підстав для скасування оскаржуваної постанови колегія суддів не вбачає.

Вимоги позивача щодо закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення виходять за межі повноважень суду адміністративної юрисдикції.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому не можуть бути підставою для її задоволення.

Керуючись ст. 195, ст. 197, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ст. 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 лютого 2017 року у справі №607/994/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : М.П. Кушнерик

Д.М. Старунський