Справа № 820/1158/17
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

06.04.2017 справа № 820/1158/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мар'єнко Л.М.

при секретарі судового засідання - Вождаєвій М.О.,

за участю: представника відповідача та третьої особи - ОСОБА_1,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної екологічної інспекції у Харківській області, третя особа - начальник Державної екологічної інспекції у Харківській області ОСОБА_3, про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної екологічної інспекції у Харківській області, третя особа - начальник Державної екологічної інспекції у Харківській області ОСОБА_3, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної екологічної інспекції у Харківській області щодо невиплати ОСОБА_2 грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати перед наданням йому щорічної основної відпустки з 4 червня 2016 року;

- зобов'язати Державну екологічну інспекцію у Харківській області виплатити ОСОБА_2 заробітну плату у вигляді грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати до щорічної основної відпустки, яка була йому надана з 4 червня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що працює головним спеціалістом відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Харківської області - державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Харківської області Державної екологічної інспекції у Харківській області та має статус державного службовця. Використавши право на щорічну основну відпустку, у червні 2016 року позивач звернувся з письмовою заявою на ім'я начальника Держекоінспекції в Харківській області, з проханням надати відпустку з 04.06.2016 строком на 30 календарних днів. При цьому зазначив, що позивач як державний службовець має право на отримання відповідної грошової допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки. Проте, вказану допомогу від роботодавця не отримав. Також позивач зазначив, що при письмовому зверненні до керівництва, отримав відповідь, в якій пояснено, що вказана допомога не була виплачена у зв'язку з відсутністю коштів у роботодавця. З вказаними обставинами позивач не погоджується, оскільки виплата вказаної допомоги гарантована чинним законодавством.

Відповідач проти позову заперечував, від представника відповідача - ОСОБА_1 до суду надішли письмові заперечення на позов, в яких представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач під час спірних правовідносин діяв у спосіб та у межах, визначених чинним законодавством. Також представник відповідача зазначив, що у червні 2016 року кошти на виплату грошової допомоги працівникам Держекоінспекції були відсутні. Кошти на виплату матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам Держекоінспекції були виділені частково лише з 26.10.2016. Крім того, представник відповідача зазначив, що заява позивача від 16.05.2016 не містить прохання про надання йому грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

В судове засідання позивач не прибув, через канцелярію суду надав клопотання, в якому просить суд розглядати справу без участі позивача, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача - ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на наведені у письмових запереченнях на позов обставини.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Позивач ОСОБА_2 є державним службовцем, працює в Держекоінспекції в Харківській області на посаді головного спеціаліста відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Харківської області - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Харківської області.

16.05.2016 головним спеціалістом відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Харківської області - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Харківської області ОСОБА_2 було подано на ім'я начальника Держекоінспекції у Харківській області заяву про надання щорічної основної відпустки тривалістю 30 календарних днів, з 04.06.2016 року.

Держекоінспекцією на підставі заяви ОСОБА_2 - головного спеціаліста відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Харківської області - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Харківської області від 16.05.2016, видано наказ від 25 травня 2016 року № 93-В про надання щорічної основної відпустки тривалістю 30 календарних днів, з 04.06.2016 до 05.07.2016 включно.

При цьому, грошова допомога до щорічної основної відпуски позивачу одночасно з з наданням відпуски надана не була.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 23.12.2016 звернувся до Держекоінспекції у Харківській області з інформаційним запитом, в якому повідомив, що йому було надано щорічну відпуску, проте не надано грошову допомогу. Також позивач зазначив, що на час звернення Держекоінспекцією так і не вирішено питання виплати йому вказаної грошової допомоги, що передбачена чинним законодавством держслужбовцю. За таких обставин, ОСОБА_2 просив надати інформацію щодо причин порушення Держекоіспекцією ст. 57 Закону України "Про державну службу" шляхом не виплати матеріальної допомоги перед щорічною відпусткою та пояснити перспективи вирішення цього питання інспекцією (а.с.11).

У відповідь на вказане звернення, Держекоінспекцією у Харківській області листом від 06.01.2017 №71/01-25/10-36 повідомлено, що, виходячи з положень чинного законодавства зазначена матеріальна допомога надається лише у разі надання щорічної відпустки, за рішенням керівника і лише у разі наявності коштів фонду оплати праці. У червні 2016 року кошти на виплату грошової допомоги працівникам Держекоінспекції у Харківській області були відсутні. Додаткові кошти на виплату матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам Держекоінспекції у Харківської області були виділені частково лише з 26.10.2016. Отже, розгляд питання надання ОСОБА_2 даного виду грошової допомоги під час щорічної відпуски у червні 2016 року не міг вирішитися позитивно (а.с.12).

Вказана відповідь стала підставою для звернення позивача до суду.

Правовідносини між сторонами з приводу проходження публічної служби та виплати грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати врегульовано нормами Конституції України, Закону України Про відпустки, Закону України "Про державну службу", КЗпП України.

Так, згідно ст. 45 Конституції України встановлено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України Про відпустки, право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності.

Пунктом 4 та п. 5 ч.1 ст. 7 Закону України "Про державну службу" встановлено, зокрема, що Державний службовець має право на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби та рангу; відпустки, соціальне та пенсійне забезпечення відповідно до закону.

Згідно ст. 6 Закону України Про відпустки, щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України "Про державну службу", державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

З аналізу наведених норм вбачається, що законодавцем закріплено право за державним службовцем на щорічну відпустку, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п.8 постанови від 24.12.1999 №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах відсутністю певних коштів чи фінансування.

Отже, у даному випадку положення ст. 57 Закону України "Про державну службу" не ставить в залежність від наявності фінансування право на отримання вказаної грошової допомоги.

Таким чином, суд вважає, що відсутність фінансування відповідача не звільняє його від обов'язку виконувати положення нормативних актів стосовно забезпечення виплати обов'язкових видів грошової допомоги.

Частиною 2 ст.8 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. За ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Для застосування певних приписів рішень Європейського суду законом не вимагається відтворення всіх обставин справи та їх збіг з адміністративною справою, в якій ці приписи застосовуються, тим більше , що певні параграфи рішень Європейського суду містять загальні вимоги до держави Україна, дотримання яких вимагається у всіх правовідносинах.

Параграфом 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Кечко проти України" визначено, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість підстав для невиплати позивачу грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати до щорічної відпустки.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п.п. 1, 3, 8 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, пропорційно, зокрема з дотриманням балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ст.162 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів ч. 1 ст.244-2 КАС України (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII від 12.02.2015 року) висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про зобов'язання Держекоінспекцію у Харківській області виплатити ОСОБА_2 грошову допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати до щорічної основної відпустки, яка була ОСОБА_2 надана з 04 червня 2016 року, є обґрунтованими, через що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Оскільки в даному випадку належним захистом прав позивача є зобов'язання Держекоінспекції у Харківській області виплатити ОСОБА_2 грошову допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати до щорічної основної відпустки, яка була ОСОБА_2 надана з 04.06.2016, у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Держекоінспекції у Харківській області щодо невиплати ОСОБА_2 грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати перед наданням йому щорічної основної відпустки з 4 червня 2016 року, - належить відмовити.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 128, 160-163, 167, 186 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Державної екологічної інспекції у Харківській області, третя особа - начальник Державної екологічної інспекції у Харківській області ОСОБА_3, про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов'язати Державну екологічну інспекцію у Харківській області виплатити ОСОБА_2 грошову допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати до щорічної основної відпустки, яка була ОСОБА_2 надана з 04 червня 2016 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 13 квітня 2017 року.

Суддя Мар'єнко Л.М.