Справа № 826/11125/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 квітня 2017 року № 826/11125/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві, за участю третьої особи - публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1.) з позовом до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач або ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві), за участю третьої особи - публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» (надалі - третя особа або ПАТ «ПУМБ», Банк), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24.02.2016 № .

Позовні вимоги мотивовані протиправністю податкового повідомлення-рішення від 24.02.2016 № , як такого, що винесене в результаті незаконно проведеної невиїзної перевірки (а саме з порушенням норм п. 78.4 ст. 78, п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України), та ґрунтується на недостовірних висновках акта №152/26-56-12-01-05/НОМЕР_2 від 25.01.2016.

Зокрема, позивач стверджує, що відповідачем в ході проведеної перевірки для цілей податку на доходи фізичних осіб при обчисленні об'єкта оподаткування за 2014 рік з отриманого ОСОБА_1 додаткового блага внаслідок прощення банком боргу за валютним кредитом безпідставно були враховані не тільки основна сума кредиту, а і нараховані на нього відсотки, штрафи і пені за прострочення сплати боргу. Також, на переконання позивача, в результаті реалізації договірних взаємовідносин з банком у нього фактично не відбулося збільшення загального майнового права чи приросту його активів у тій чи іншій формі, а тому об'єкт оподаткування в розумінні положень ст. 14, п. 163.1 ст. 163, п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України відсутній.

У відповідному судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на доводи наведені в тексті його письмових заперечень. Додатково представник відповідача в усному порядку пояснив, що нарахування позивачу спірної суми податку здійснювалося виключно на підставі задекларованих Банком даних про суму виплаченого ОСОБА_1 доходу (податковий розрахунок форми № 1ДФ за 2014 рік) та листа ПАТ «ПУМБ» від 18.12.2015 № КНО-08.1.2.2./54 з питань отриманого ОСОБА_1 доходу у вигляді додаткового блага. При цьому, структура задекларованої Банком суми додаткового блага контролюючим органом не досліджувалася з причини відсутності такої інформації.

Третя особа явку свого представника у судове засідання не забезпечила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, та жодних пояснень та клопотань (заяв) до канцелярії суду не подала.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представника третьої особи в судове засідання, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін і свідка ОСОБА_3 (головний державний ревізор-інспектор відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві), всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Між позивачем та ПАТ «ПУМБ» був укладений кредитний договір №6085413 від 03.03.2008 (далі по тексту - кредитний договір), за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 177500 доларів США під сплату 13,90 процентів річних для цільового користування. Кінцевий термін погашення заборгованості по кредиту до 03.03.2015. Сплата процентів за користування кредитом позичальником (позивачем) здійснюється за встановленими цим договором ставками та в строки згідно затвердженого графіку (додаток 1 до кредитного договору).

Згідно зі ст. 5 кредитного договору, у разі порушення позичальником строків виконання зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов'язаний сплатити на вимогу Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на відповідний період, від суми прострочених виконанням зобов'язань за кожен день прострочення. Крім пені, встановленої цим договором за порушення зобов'язань з повернення кредиту, позичальник зобов'язаний за весь час прострочення сплатити Банку проценти на суму простроченого основного боргу за ставкою 13,90% процентів річних.

23.07.2014 між вказаними сторонами укладено угоду №6085413-І про часткове припинення зобов'язань прощенням боргу за кредитом № 6085413 від 03.03.2008, за умовами якої сторони визнали, що заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «ПУМБ» за кредитним договором станом на дату підписання цієї угоди становила 247737,73 доларів США, та домовилися про застосування кредитором (Банком) відносно боржника (позивача) процедури часткового прощення боргу за кредитним договором відповідно до ст. 605 Цивільного кодексу України та за умови виконання боржником зобов'язання по сплаті частини боргу за кредитним договором у розмірі 75850 доларів США. Згідно з п. 2 і 3 вказаної угоди від 23.07.2014, кредитор звільнив боржника від сплати боргу в сумі 171887,73 доларів США, одночасно попередивши останнього, що обов'язок по сплаті податку на доходи фізичних осіб та подання річної податкової декларації за наслідками здійсненої операції анулювання заборгованості за кредитним договором покладається на боржника.

Додатково інформація про дату та суму прощення боргу за кредитним договором, і виникнення в силу абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України обов'язку з обкладання податком на доходи фізичних осіб анульованої за ініціативою кредитора суми боргу була доведена до відома ОСОБА_1 23.07.2014 в письмовому повідомленні Банку від 23.07.2014 № КІЕ-44/275 (копія цього повідомлення з відповідною розпискою позивача наявна в матеріалах справи).

Зі змісту адміністративного позову вбачається, що позивач до ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік не подавав.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, ПАТ «ПУМБ» у поданій податковій звітності форми № 1ДФ відобразив інформацію про нарахування та виплату ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2) в 3-му кварталі 2014 року доходу за ознакою 126 (додаткове благо) у розмірі 2001525,19 грн.

У період з 18.01.2016 по 22.01.2016 головний державний ревізор-інспектор відділу контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_3 відповідно до пп. 78.1.1, 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1 і 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України та на підставі наказу від 13.01.2016 №10 провів документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання ОСОБА_1 податкового законодавства з податку на доходи фізичних осіб фізичною особою за період з 01.01.2014 до 31.12.2014, за результатами чого склав акт від 25.01.2016 № 152/26-56-12-01-05/НОМЕР_2.

Згідно висновків цього акта перевірки працівником відповідача встановлено, що в порушення вимог абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України позивач не подав до податкової інспекції декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік та не задекларував доходи у сумі 2001525,19 грн., отримані від ПАТ «ПУМБ» як додаткове благо у вигляді суми боргу анульованої кредитором за самостійним рішенням, та відповідно занизив податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік на 340 015 грн.

24.02.2016 на підставі зазначеного акта перевірки ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві прийняла оскаржуване податкове повідомлення-рішення форми «Р» за №, яким визначила ОСОБА_1 до сплати суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб у розмірі 425019,60 грн., в тому числі 340015,68 грн. за основним платежем, 85003,92 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Зі змісту акта перевірку та податкового повідомлення-рішення від 24.02.2016 № вбачається, що сума штрафних санкцій (85003,92 грн., що становить 25 відсотків від суми основного платежу), визначених позивачу лище за фактом заниження податкового зобов'язання з податку згідно абз. 1 і 2 п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України, а штрафні санкції в порядку ст. 120 цього Кодексу (тобто, за неподання річної податкової декларації за 2014 рік) контролюючим органом не нараховувалися.

В подальшому за наслідками процедури адміністративного оскарження в порядку ст. 56 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення від 24.02.2016 № було залишено без змін згідно рішень Головного управління ДФС у м Києві від 27.04.2016 № 3267/м/26-15-10-02-16 та Державної фіскальної служби України від 14.06.2016 № 6390/м/99-99-11-02-01-14.

Не погоджуючись з правомірністю цього податкового повідомлення-рішення від 24.02.2016, позивач з метою захисту своїх прав та інтересів звернувся із цим позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Пунктом 162.1 ст. 162 ПК України до платників податку з доходів фізичних осіб віднесено: фізичних осіб - резидентів, яка отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізичних осіб - нерезидентів, які отримують доходів з джерела їх походження в Україні; податкових агентів.

Згідно з п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) базою оподаткування доходів фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пп. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164 цього Кодексу).

Відповідно до п. 163.1 ст. 163, пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164 ПК України, об'єктами оподаткування резидента є, серед іншого, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, що складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п. 164.2 ст.164 ПК України.

Зокрема, в абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164 ПК України (в редакції чинні станом на 31.12.2014) встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Відповідно до змісту зазначеної норми Кодексу сума анульованого податкового боргу включає як основну суму кредиту, так і нараховані проценти за користування кредитом, що підлягають обов'язковій сплаті боржником відповідно до умов кредитного договору, оскільки йдеться про борг в цілому, тобто про загальну суму фінансових зобов'язань, що підлягають погашенню боржником, незалежно від підстави їх виникнення.

Між тим, в силу приписів пп. 165.1.49 п. 165.1 ст. 165 ПК України (в редакції чинній станом на 31.12.2014) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються інші доходи, які згідно з цим Кодексом не включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

В свою чергу, пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 зазначеного Кодексу (в тій самій редакції) визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається: дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання.

Зі змісту наведених норм вбачається наявність у період до 1 січня 2015 року колізії між нормами абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164 ПК України (яка визначає об'єктом оподаткування додаткове благо у вигляді всієї суми анулювання кредитором суми боргу, в тому числі нараховані на суму кредиту (основного платежу) відсотки та пені) та пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164, що виключає зі складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку відсотки, отримані від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання.

В подальшому зазначена колізія правових норм була усунута шляхом внесення змін до абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164 ПК України згідно із Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII та викладення цієї норми в редакції, відповідно до якої до складу оподатковуваного доходу платника включається лише основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором.

Такий підхід законодавця випливає також з самих визначень додаткового блага і доходу, що закріплені в ПК України.

Так, відповідно до пп. 14.1.47, 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно з пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 зазначеного Кодексу дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

В свою чергу визначення «доходів» наведене у пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 ПК України, і розуміється як загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі.

А відтак на відміну від прощеного за кредитним договором боргу, скасована банком пеня та штрафи не є доходом, отриманим як додаткове благо. Відсотки, які були нараховані боржнику внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання, не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Наявні матеріали справи (а саме: кредитний договір, угода № 6085413-І від 23.07.2014, лист ПАТ «ПУМБ» від 18.12.2015 № КНО-08.1.2.2/54, наданий у відповідь на запит ДПІ, повідомлення ПАТ «ПУМБ» від 23.07.2014 № КІЕ-44/275 про прощення частини боргу, відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків за період з 01.01.2014 по 31.12.2014) свідчать, що 23.07.2014 ПАТ «ПУМБ» анулював позивачу до настання строку позовної давності заборгованість за кредитним договором № 6085413 від 03.03.2008 у загальній сумі 171 887,73 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту за курсом Національного банку України станом на 23.07.2014 (11,644375 грн. за 1 долар США) становило 2 001 525,19 грн. Про факт такого анулювання кредитної заборгованості позивача було повідомлено 23.07.2014 в тексті угоди № 6085413-І від 23.07.2014 та у повідомленні від 23.07.2014 № КІЕ-44/275 про прощення частини боргу.

Під час документальної невиїзної перевірки позивача відповідачем при обчисленні об'єкта оподаткування була використана вся сума відображена Банком у податковому розрахунку форми № 1ДФ сума прощеного боргу за кредитом (тобто, 2001525,19 грн.). При цьому, структура цієї суми анульованої заборгованості за кредитним договором контролюючим органом не досліджувалася.

За даними виписок Банку по рахунку заборгованості за кредитним договором №6085413, що були надані позивачу на його письмовий запит від 09.06.2016 разом з листом ПАТ «ПУМБ» від 23.06.2016 №12095, суд встановив, що анульована заборгованість позивача за кредитним договором (171 887,73 доларів США) складалася з основної боргу (сума кредиту) у розмірі 81268,24 доларів США та нарахованих відсотків - 90619,48 (тобто, 11751,04 + 78868,44) доларів США. Такі суми складових боргу за кредитним договором позивачем в судовому порядку оскарженні не були, а тому суд вважає їх достовірними.

Відповідно до абз. «д» пп. 164.2.17 ст. 164.2 ст. 164 ПК України (в редакції чинній станом на день складання акта перевірки та прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення) до об'єкту оподаткування податком включалося додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

Суд вважає, що при визначенні бази оподаткування за 2014 рік відповідач мав застосовувати норми абз. «д» пп. 164.2.17 ст. 164.2 ст. 164 Кодексу в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, зважаючи на положення ст. 58 Конституції України. Відповідно до вимог ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Обчислення податку здійснюється за правилами п. 167.1 ст. 167 ПК України. А саме ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2014 року відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 № 719-VII встановлений у місячному розмірі - 1218 гривень.

З огляду на наведений вище по тексту судового рішення правовий аналіз норм ПК України та враховуючи встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що відсотки в сумі 90 619,48 доларів США (в еквіваленті на національну валюту за курсом НБУ станом на 23.07.2014 складає 1 055 207,21 грн.), які були нараховані боржнику (позивачу) за кредитним договором, не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку в 2014 році. Відповідно анульовані ОСОБА_1 банком відсотки у розмірі 1 055 207,21 грн. грн. не є доходом, отриманим позивачем як додаткове благо. Водночас анульована банком сума кредиту в розмірі 81268,24 доларів США (що в еквіваленті на національну валюту за курсом НБУ станом на 23.07.2014 становить 946 317,86 грн.), яка попередньо була надана ОСОБА_1 (як позичальнику) на умовах кредитного договору, мала бути задекларована позивачем, шляхом подання податкової декларації за 2014 рік та оподаткована податком на доходи фізичних осіб за ставками відповідно до п. 167.1 ст. 167 ПК України та з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2014 року в сумі 1218 грн. Сума податку за 2014 рік, яку позивач повинен був сплатити до бюджету, становить 160 630,44 грн. (12180 грн. *15% + 934137,86 грн. * 17%).

Такі висновки суду відповідають правовій позиції Вищого адміністративного суду України, наведеній в його ухвалах від 11.11.2016 № К/800/14270/16 (справа № 826/15095/15), від 14.12.2016 №К/800/14846/16 (справа № 820/11232/15), від 28.02.2017 №К/800/9157/16 (справа №807/2301/15), від 01.03.2017 №К/800/23496/16 (справа №806/5020/16).

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість висновків контролюючого органу про порушення позивачем пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, абз. «д» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України лише в частині заниження податку на доходи фізичних осіб у розмірі 160 630,44 грн.

Разом з тим надаючи оцінку порушенням норм ПК України, допущеним відповідачем при проведенні позапланової невиїзної перевірки позивача, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання результатів такої перевірки незаконними в цілому у зв'язку з наступним.

Особливості регулювання проведення документальної невиїзної перевірки, встановлені ст. 79 ПК України, не виключають необхідності дотримання загальних вимог до наявності підстав та порядку проведення документальних позапланових перевірок згідно зі ст. 78 цього Кодексу.

За змістом п. 79.1 ст. 79 ПК України Документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

У підпунктах 78.1.1 та 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України, які були правовими підставами для проведення перевірки у цій справі (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), передбачено, що перевірка здійснюється за наявності такої обставини: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту; платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

Відповідно до п. 79.2 і 79.3 ст. 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов'язкова.

Проаналізувавши зміст норм п. 79.1 - 79.3 ст. 79 ПК України колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України при розгляді адміністративних справ № 826/5689/13-а (постанова від 09.02.2016) та № 21-425а14 (постанова від 27.01.2015) за позовами платників податків про визнання незаконним наказів про проведення позапланових невиїзних перевірок та скасування податкових повідомлень-рішень дійшла висновків про помилковість тлумачення п. 79.2 ст. 79 ПК України як такого, що не містить жодної вимоги про необхідність отримання платником податків наказу про проведення перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце її проведення саме виключно до початку перевірки.

При цьому, незважаючи на проголошену п. 79.3 ст. 79 ПК України необов'язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім. Такий висновок узгоджується з приписами пп. 17.1.6 п. 17.1 ст. 17 цього Кодексу.

За висновками Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України аналізованими нормами ПК України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 та п. 79.2 ст 79 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Дослідивши надані сторонами копій матеріалів перевірки суд встановив, що відповідач на підставі наказу № 10 від 13.01.2016, виданого відповідно до пп. 78.1.1 і 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 та ст. 79 ПК України, провів впродовж періоду з 18.01.2016 по 22.01.2016 документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податків.

За результатами перевірки відповідач склав акт від 25.01.2016 № 152/26-56-12-01-05/НОМЕР_2 та виніс оспорюване податкове повідомлення-рішення від 24.02.2016 № .

В тесті акта перевірки зазначено, що фізична особа ОСОБА_1 проінформований про проведення перевірки повідомленням та наказом від 13.01.2016 № 10, які надіслані на його адресу рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Крім того, з метою перевірки відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів за 2014 рік ОСОБА_1 направлявся письмовий запит ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві від 02.10.2015 № 8509/м/26-56-17-01-32 щодо надання податкової інформації п взаємовідносинам з ПАТ «ПУМБ» за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 та її документального підтвердження.

До матеріалів справи представником відповідача в якості доказу направлення наказу на перевірку та повідомлення на адресу позивача перед початком перевірки надана копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 302, згідно якого відповідне поштове відправлення надіслане 14.01.2016 та отримане представником позивача за довіреністю 10.02.2016 (тобто, після проведення перевірки та складання акта перевірки).

Документальні докази направлення на адресу та/або вручення позивачу письмового запиту ДПІ від 02.10.2015 № 8509/м/26-56-17-01-32 відповідач до суду без поважних причин не подав.

Наведені матеріали свідчать про те, що про обставини призначення та проведення позапланової невиїзної перевірки позивач дізнався вже після проведення такої перевірки, що відповідно позбавило його можливості скористатися правами наданими йому ст. 17 ПК України (зокрема, правом бути присутнім під час проведення перевірки та надавати пояснення з питань, що виникають під час такої перевірки).

Таким чином, суд приходить до висновку, що матеріали даної справи не містять документів про належне повідомлення позивача про проведення позапланової невиїзної перевірки в порядку, визначеному п. 79.2 ст. 79 ПК України, а тому документальна позапланова невиїзна перевірка позивача, результати якої оформлені актом від 25.01.2016 № 152/26-56-12-01-05/НОМЕР_2 була фактично проведена за відсутності на те законних підстав.

У разі визнання перевірки незаконною така перевірка відсутня як юридичний факт, що виключає наявність у податкового органу компетенції на прийняття податкового повідомлення-рішення. Відповідно висновки акта перевірки, визнаної протиправною, не повинні оцінюватися судом. Податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню в силу незаконності податкової перевірки та відсутності правових наслідків такої (аналогічна правова позиція наведена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16.12.2015 № К/800/37455/15).

З огляду на вищенаведене та з урахуванням наявних у справі матеріалів, суд прийшов до висновку про протиправність прийнятого ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві за наслідками незаконно проведеної перевірки податкового повідомлення-рішення від 24.02.2016 №, та як наслідок про наявність правових підстав для його скасування.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову повністю.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 24.02.2016 № .

Присудити на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судові витрати у розмірі 4250,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві ().

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов