Справа № 500/5048/15-а
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 р. Справа № 500/5048/15-а

Категорія: 5.5 Головуючий в 1 інстанції: Смокіна Г.І.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В.
судді - Потапчук В.О.
судді - Шеметенко Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5, товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа-Текнор», товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Дунайбуд», про визнання неправомірними дій, -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовом до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5, товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа-Текнор», товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Дунайбуд», про визнання неправомірними дій.

Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2017 року у задоволені позову ОСОБА_4 відмовлено.

ОСОБА_4 не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2017 року та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне:

Судом першої інстанції встановлено, 15.04.2004 року виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради прийнято рішення № 428 «Про оформлення права власності на 123/125 частини об'єкту нерухомого майна по АДРЕСА_1», яким вирішено оформити право комунальної власності за міською громадою в особі Ізмаїльської міської ради на 123/125 частини об'єкту нерухомого майна по АДРЕСА_1, в отому числі на літ. „Д" - пекарня, загальною площею 392,6 кв.м (а.с.13).

На підставі вказаного рішення 20.04.2004 року виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 313, в тому числі на літ «Д» (а.с.88).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.05.2010 року право власності на 733/875 частин нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за міською громадою в особі Ізмаїльської міської ради (а.с.89).

Згідно довідки виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області від 29.09.2016 року (а.с.189) на підставі рішення № 234-VІІ від 24.12.2015 року «Про передачу об'єктів комунальної власності Ізмаїльської міської громади, які підлягають приватизації у 2016 році» та договору купівлі-продажу комунального майна об'єкт по АДРЕСА_1 відчужено ТОВ «Будівельна компанія «Дунайбуд».

Також встановлено, що 12.12.1995 року виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради народних депутатів прийнято рішення № 902 про передачу будівлі пральні самообслуговування по АДРЕСА_1 в оренду ТОВ «Альфа-Текнор» для організації хлібопекарні (а.с.100).

02.04.1996 року між представництвом Фонду держмайна України в м.Ізмаїлі та ТОВ «Альфа-Текнор» укладено договір оренди частини будівлі пральні самообслуговування (гараж) по АДРЕСА_1 для організації хлібопекарні загальною площею 279,70 кв.м. строком на 10 років (а.с.101).

Згідно акту прийому-передачі частина будівлі пральні для організації хлібопекарні загальною площею 279,70 кв.м передано представництвом Фонду держмайна України в м.Ізмаїлі ТОВ «Альфа-Текнор» (а.с.105).

19.06.1996 року представництво Фонду державного майна України в м. Ізмаїлі узгодило будівництво шатрового даху будівлі пекарні та споруди для охорони, орендованої ТОВ «Альфа-Текнор» (а.с.108). 12.09.1998 року головний архітектор м. Ізмаїла узгодив існуючий фасад будівлі пекарні (а.с.109).

15.03.1999 року між Управлінням житлово-комунального господарства та ТОВ «Альфа-Текнор» укладено в новій редакції договір оренди нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 - літ. „Д" - загальною площею 383,7 кв.м, в тому числі пекарня - 351,6 кв.м, магазин - 32,1 кв.м., яке знаходиться на балансі Управління житлово-комунального господарства (а.с.174).

Пунктом 3.10 вищевказаного Договору після закінчення строку дії договору, або дострокового його розірвання, орендатор зобов'язаний в 15-денний строк передати по акту орендодавцю приміщення в повному обсязі зі всіма зробленими в ньому поліпшеннями.

25.11.2004 року в договір оренди від 15.03.1999 року внесено зміни та в п.1.1 зазначено, що у зв'язку з проведеною орендатором реконструкцією орендованих приміщень у будівлі літ. «Д» по АДРЕСА_1, загальна площа приміщення склала 392,6 кв.м, в тому числі пекарня - 324,1 кв.м, офіс - 68,5 кв.м (а.с.113).

Розпорядженням Ізмаїльського міського голови від 19.02.2016 року №57р АДРЕСА_1 перейменовано на АДРЕСА_1.

З наданих суду доказів вбачається, що нерухоме майно (мансардне приміщення), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, є поліпшеннями (добудовою) орендованого майна, здійсненими орендатором ТОВ «Альфі-текнор» за час дії вищевказаних договорів оренди, в окремий об'єкт нерухомості не виділялось.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>. З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

На думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб'єктного складу - участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати із публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року по справі № 6-2554цс16 судові палати у цивільних та адміністративних справах.

Аналіз статті 15 Цивільного процесуального кодексу України та статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер спірних правовідносин, із яких виник спір.

Спір у справі, що розглядається, стосується оскарження дій виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області виражені на думку Позивача, в неправомірному визнанні за Ізраїльською міською радою Одеської області права власності на нерухоме майно, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1, яке за твердженням Позивача побудувано на його кошти ОСОБА_6, тобто спір фактично стосується захисту права власності, а отже, суд першої інстанції дійшов помилково висновку щодо вирішення його в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що спір про визнання неправомірними дій суб'єкта владних повноважень, згідно з яким, вирішено питання щодо права власності на нерухоме майно, має розглядатися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно із ч. 1 ст. 203 КАС України постанова суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених статтею 157 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів відповідно до ст.203 КАС України, вважає за необхідне Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2017 року у справі № 500/5048/15-а, - скасувати, а провадження у справі - закрити.

Керуючись ст.ст. 157, 196, 203, 205, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, - задовольнити частково.

Постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2017 року у справі № 500/5048/15-а, - скасувати.

Провадження по справі за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_7, товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа-Текнор», товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Дунайбуд», про визнання неправомірними дій, - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк
суддя В.О. Потапчук
суддя Л.П. Шеметенко