Справа № 592/509/17
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 р. Справа № 592/509/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Зеленського В.В. , Пянової Я.В.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Габі ОСОБА_1 Рашад на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.02.2017 по справі № 592/509/17

за позовом Габі ОСОБА_1 Рашад

до Інспектора роти № 2 БУПП в м.Суми ОСОБА_2

про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року Габі ОСОБА_1 Рашад (далі по тексту позивач) звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до Управління патрульної поліції у м. Суми, в якому просив суд скасувати постанову серії АР № 115140 про накладення штрафу в розмірі 425 грн.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.02.2017 замінено первинного відповідача належним відповідачем інспектором роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в м. Суми лейтенанта поліції ОСОБА_3.

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.02.2017 у задоволенні адміністративного позову Габі ОСОБА_1 Рашад відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити. В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що на відповідача як суб'єкта владних повноважень в силу норм ч. 2 ст. 71 КАС України покладається обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, оскільки він заперечує проти адміністративного позову, та жодних доказів на підтвердження правомірності своїх дій відповідачем не було надано.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не зявилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту КАС України), неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що постановою серії АР №115140 від 16.12.2016, винесену інспектором роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми ОСОБА_3, на позивача - Габі ОСОБА_1 Рашад було накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративного правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Оскаржуваною постановою у справі про адміністративне правопорушення встановлено, що 16.12.2016 року о 10 год. 30 хв. Габі ОСОБА_1 Рашад керуючи автомобілем НОМЕР_1, на перехресті пл. Покровська та вул. 1-а Набережна р. Стрілки, здійснюючи поворот праворуч, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, чим порушив вимоги п. 9.2б ПДР України (а.с. 7).

Не погодившись із вказаною постановою у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 115140 про накладення штрафу в розмірі 425 грн, позивач звернувся зпочатку до Управління патрульної поліції у м. Сумах, а після отримання рішення про відмову в задоволенні його скарги, до суду з адміністративним позовом про оскарження цієї постанови.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відеозаписом підтверджено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, встановленого постановою у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 115140.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що позивача оскаржуваною постановою притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту КУпАП).

Як встановлено частиною 2 ст.122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення водіями транспортних засобів правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, ненадання переваги в русі маршрутним транспортним засобам, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування водієм під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Колегія суддів вважає неправомірним висновок суду першої інстанції про підтвердження факту порушення позивачем п. 9.2 б ОСОБА_4 дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ОСОБА_4 дорожнього руху), на підставі відеозапису з нагрудної камери поліцейського з огляду на таке.

Відповідно до п. 9.2 б ОСОБА_4 дорожнього руху водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Пунктом 9.4 цих ОСОБА_4 встановлено, що подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50 100 м у населених пунктах і за 150 200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.

Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме відеозапис з нагрудної камери патрульного містить відеофіксацію виключно процедури притягнення до адміністративної відповідальності позивача.

Однак, даним відеозаписом не зафіксовано факт скоєння позивачем порушення п. 9.2 б ОСОБА_4 дорожнього руху України, зокрема відеофіксація розпочинається лише з моменту коли позивач фактично здійснив поворот направо та сигнал показчика повороту знаходився не в полі зору відеокамери.

Таким чином, вказаний відеозапис не може розглядатися колегією суддів як належний та достатній доказ, що свідчить про факт порушення позивачем ОСОБА_4 дорожнього руху України, але приймається до уваги належний доказ дотримання відповідачем процедури притягнення до адміністративної відповідальності.

З переглянутого відеозапису процедури притягнення до відповідальності вбачається, що позивач не згоден з прийнятою щодо нього постановою у справі про адміністративне правопорушення та стверджує про дотримання ним п. 9.2.б ОСОБА_4 дорожнього руху та ввімкненням сигналу світлового показчика повороту.

У відповідності до ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем, не з'ясовано всіх обставин відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, не подано до суду доказів, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивача, які б дозволили вказати на достовірність, що позивачем порушено ОСОБА_4 дорожнього руху України, а тому спростувати пояснення позивача немає можливості, і будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на користь водія, оскільки наявні у справі докази, зокрема постанова у справі про адміністративне правопорушення та пояснення другого інспектора патрульної служби лейтенанта поліції ОСОБА_5, з огляду на сумніви в об'єктивності та неупередженості таких свідчень, не дають підстав для висновку про скоєння Габі ОСОБА_1 Рашад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи, що обовязок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що саме ним не доведено належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем порушення п. 9.2 б ОСОБА_4 дорожнього руху та ч.2 ст.122 КУпАП України, а тому притягнення позивача до відповідальності є безпідставним.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги в цій частині та вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог не відповідає нормам матеріального права.

Разом із тим, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта в частині того, що відповідачем порушено процедуру притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки одразу розглянуто справу на місті скоєння адміністративного правопорушення з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача не складався.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" від 14.07.2015 № 596-VIII, який був прийнятий після винесення рішення Конституційним Судом України 26.05.2015 по справі № 5-рп/2015, внесено зміни до ст. 258 КУпАП та передбачено скорочене провадження у справах про адміністративне правопорушення у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а саме відсутність необхідності складати адміністративний протокол, застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Не заперечуючи про наявність у працівників органів Національної поліції повноважень виносити в окремих випадках постанову про адміністративне правопорушення без складення протоколу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що правопорушення (у разі його вчинення) повинно бути належним чином зафіксоване. Відсутність протоколу про адміністративне правопорушення повинна компенсуватись іншими належними та допустимими доказами вчинення правопорушення.

Відповідно до розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (далі Інструкція), яка є спеціальним підзаконним нормативно-правовим актом, що визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, розяснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обовязки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Поліцейський, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, залежно від установлених обставин зазначає у рішенні про наявність або відсутність вини конкретної особи у його вчиненні та за результатами розгляду справи по суті на підставі статті 247 КУпАП приймає рішення щодо закриття справи про адміністративне правопорушення у звязку із закінченням строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Згідно з п.п.1, 2 розділу ІІІ Інструкції № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

З відеозапису вбачається, що процедурні дії були правомірно вчинені відповідачем відповідно до Інструкції № 1395 та справу розглянуто у порядку скороченого провадження за місцем вчинення правопорушення, але враховуючи встановлені судовим розглядом обставини, що свідчать про відсутність (недоведеність) факту скоєння адміністративного правопорушення позивачем, колегія суддів дійшла висновку про протиправність оскаржуваної постанови.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обгрунтованими позовні вимоги Габі ОСОБА_1 Рашад про скасування постанови серії АР № 115140 про накладення штрафу в розмірі 425 грн.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст. 205 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні постанови порушено норми матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позовних вимог Габі ОСОБА_1 Рашад.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Габі ОСОБА_1 Рашад задовольнити.

Постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.02.2017 по справі № 592/509/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги Габі ОСОБА_1 Рашад до Інспектора роти № 2 БУПП в м. Суми ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову серії АР № 115140 від 16.12.2016 про накладення адміністративного стягнення на Габі ОСОБА_1 Рашад у вигляді штрафу у розмірі 425 (чотириста двадцять п'ять) грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_6
Судді ОСОБА_7 ОСОБА_8
Повний текст постанови виготовлений 21.04.2017.