Справа № 360/1794/16-а
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 360/1794/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Унятицький Д.Є. Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

06 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дуденкові О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Луб"янської сільської ради Бородянського району Київської області на постанову Бородянського районного суду Київської області від 03 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Луб"янської сільської ради Бородянського району Київської області, третя особа: Управління Держгеокадастру у Бородянському районі Київської області, Бородянська районна державна адміністрація в особі сектора містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури про визнання протиправними та скасування рішень Луб"янської сільської ради та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Бородянського районного суду Київської області від 03 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано: рішення п'ятої сесії сьомого скликання Луб'янської сільської ради Бородянського району Київської області від 26 лютого 2016 року в частині відмови ОСОБА_2 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність; рішення одинадцятої сесії сьомого скликання Луб'янської сільської ради Бородянського району Київської області від 15 вересня 2016 року прийняте за наслідками слухання клопотання ОСОБА_2 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність; рішення тринадцятої сесії сьомого скликання Луб'янської сільської ради Бородянського району Київської області від 22 грудня 2016 року в частині скасування рішення тридцять другої сесії шостого скликання Луб'янської сільської ради від 24 вересня 2015 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки. Зобов'язано Луб'янську сільську раду Бородянського району Київської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 від 25 січня 2016 року та 12 вересня 2016 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,24 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, що розташована по АДРЕСА_1 Київської області та прийняти відповідне рішення за результатами їх розгляду, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині судового рішення в строки передбачені ст.118 ЗК України. Стягнуто з Луб'янської сільської ради Бородянського району Київської області на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати в сумі 5493 (п'ять тисяч чотириста дев'яносто три) гривні 60 копійок.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 являється власником нежитлового приміщення, що знаходиться по АДРЕСА_1 Київської області. Вказане підтверджується копією договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 18 липня 2008 року, копіями витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічного паспорту, довідки Луб'янської сільської ради №02-18-752 від 23 листопада 2015 року.

Рішенням тридцять другої сесії шостого скликання Луб'янської сільської ради від 24 вересня 2015 року наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки орієнтовною площею 0,24 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 Київської області.

Однак рішенням тринадцятої сесії сьомого скликання від 22 грудня 2016 року Луб'янська сільська рада скасувала вищевказане рішення тридцять другої сесії шостого скликання від 24 вересня 2015 року про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 у сільської ради не було.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, аргументуючи свою позицію наступним.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) питання щодо скасування актів органів виконавчої влади, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням ради, прийнятим у межах її повноважень, вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з частиною дев'ятою статті 59 цього Закону рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Частиною десятою статті 59 Закону № 280/97-ВР визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Системний аналіз наведених положень Конституції і законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб'єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування.

Водночас у статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у статті 74 Закону № 280/97-ВР, згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Окрім цього, в Рішенні № 7-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року по справі № 2а-3352/11/09/2018.

Як свідчать матеріали справи, позивач на підставі рішення Луб'янської сільської ради від 24 вересня 2015 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою виготовив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зазначений погоджений проект позивач подав з клопотанням про його затвердження до сільської ради 25 січня 2016 року.

Однак, Луб'янська сільська рада Бородянського району Київської області своїм рішенням від 26 лютого 2016 року відмовила ОСОБА_2 у затвердженні проекту землеустрою, оскільки на її думку вона не відповідала містобудівній документації.

12 вересня 2016 року позивачем було повторно подано проект з клопотанням до сільської ради. Однак Луб'янська сільська рада своїм рішенням від 15 вересня 2016 року залишила попереднє рішення без змін та рекомендувала ОСОБА_2 укласти договір оренди на земельну ділянку.

Отже, враховуючи те, що позивачем на підставі рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність виготовлений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 Київської області, який погоджений з відповідними органами підтверджує можливість отримання земельної ділянки у власність, то підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 у сільської ради не було, а тому рішення прийняті 26 лютого 2016 року та 15 вересня 2016 року не відповідають вимогам Закону та підлягають скасуванню.

Також про відсутність перешкод у наданні земельної ділянки у приватну власність також свідчать довідки сільської ради та дані надані управлінням Держгеокадастру про те, що земельна ділянка площею 0,24 га розташована на території Луб'янської сільської ради в межах населеного пункту АДРЕСА_1, яка передбачена для передачі у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд станом на 21 грудня 2015 року згідно державної статистичної звітності 6-зем обліковується в рядку 2.4 (шифр рядка 22 - присадибна ділянка) - як забудовані землі під одно та двоповерховою житловою забудовою, в графі 35. Земельна ділянка відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови.

Суд першої інстанції дав ґрунтовний аналіз нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, що об'єктивно виклав в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо обґрунтованості заявлених позивачем вимог, повно встановив обставини справи, вірно та об'єктивно оцінивши зібрані по справі докази, ухвалив рішення, яке відповідає нормам матеріального та процесуального права.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, які б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Луб"янської сільської ради Бородянського району Київської області - залишити без задоволення, а постанову Бородянського районного суду Київської області від 03 лютого 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 11.04.2017.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.