Справа № 804/5491/16
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 квітня 2017 рокусправа № 804/5491/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року у справі № 804/5491/16 за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі відповідач), у якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.06.2016 року № 19237-1303, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем земельний податок з фізичних осіб у розмірі 30 485,17 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено у повному обсязі.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції вказав, що не зважаючи на те, що позивач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежилими будівлями та спорудами, виходячи з пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів, обовязок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а тому податковим органом правомірно винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, у поданій апеляційній скарзі позивач вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначав, що відповідно до листа ДФС України від 09.09.2016 року № 19397/6/99-99-12-02-03-15 було підтверджено незаконність встановлення в рішеннях місцевих рад плати за користування земельними ділянками, право власності або право оренди на які не оформлено, а тому за відсутності правовстановлюючих документів на земельні ділянки відсутні підстави для сплати плати за користування земельними ділянками. Наголошено на неприйнятності застосування до спірних правовідносин рішення Дніпропетровської міської ради від 15.07.2016 року № 3/65 у 2016 році, адже в розрізі приписів п.п. 12.3.4 п.12.3 ст. 12 ПК України та факт прийняття 15 липня 2016 року воно б мало застосовуватись не раніше наступного бюджетного періоду, а саме у 2017 році. також було зазначено, що рішення Дніпропетровської міської ради від 15.07.2015 року № 3/65 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 року № 5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста» було скасовано в судовому порядку.

Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України не перешкоджає розгляду справи без участі останнього.

Заслухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є власником 1/4 частини нежитлової будівлі за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Газети Правди, 3 б, що придбана позивачем відповідно до договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 14.05.2012 року.

Згідно п. 1.5 Договору майно розташоване на земельній ділянці, загальною площею 0,2015 га (кадастровий номер :01:068:0078), яка знаходиться у користуванні продавця на підставі договору оренди землі. Відповідно до ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України з моменту набрання чинності цим договором до покупця переходить право користування вказаною земельною ділянкою , на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Таким чином, у користуванні позивача знаходиться 0,050375 га земельної ділянки за адресою м. Дніпропетровськ, пр. Газети Правди, 3 б, що не заперечується сторонами.

Державною податковою інспекцією в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровськ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 09.06.2016 року № 19237-1303, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем "земельний податок з фізичних осіб" у розмірі 30485,17 грн.

Скасування вказаного податкового повідомлення-рішення і було предметом судового розгляду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що не зважаючи на те, що позивач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежилими будівлями та спорудами, виходячи з пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів, обовязок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а тому податковим органом правомірно винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Згідно з п. п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до п. п. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Згідно п. п. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Підпунктом 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України передбачено, що землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до п. 287.6 ст. 287 Податкового кодексу України, при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності та користування земельною ділянкою на час виникнення у позивача права користування земельною ділянкою оформлювалось відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються ст. 120 Земельного кодексу України і ст. 377 Цивільного кодексу України.

Вказаними нормами встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

За правилами п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно зі ст. 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

У відповідності до п. 274.1 ст. 274 цього Кодексу ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, за винятком земельних ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 цього Кодексу.

Відтак, є правильним висновок суду першої інстанції, що з виникненням права власності на будівлю чи споруду до власника переходить право власності чи користування на частину земельної ділянки, на якій розташована належна йому на праві власності будівля чи споруда, відповідно у такої особи виникає обов'язок зі сплати земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Тобто, не дивлячись на те, що відповідно до визначення земельного податку (п.п. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України) він має сплачуватись або власниками або землекористувачами земельних ділянок, положення п. 287.6 ст. 287 Податкового кодексу України покладають на власника придбаної нерухомості обов'язок щодо сплати земельного податку з моменту реєстрації прав на об'єкти нерухомості без прив'язки до того, чи оформлена земельна ділянка належним чином чи ні.

Вказана позиція обґрунтовується тим, що оскільки оформлення права власності, або права користування земельною ділянкою може тривати досить довгий час, то власник нерухомості, фактично користуючись земельною ділянкою, має в будь-якому випадку сплачувати за неї земельний податок.

Вказана правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 07.07.2015 року (справа № 826/12388/13-а).

Отже, оскільки право власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Газети Правди, 3 б, на земельній ділянці площею 0,2015 га (кадастровий номер :01:068:0078), зареєстроване за позивачем 21.06.2012 року, в силу приписів п. 287.6 ст. 287 Податкового кодексу України позивач повинен сплачувати земельний податок за земельну ділянку, на якій розташовані відповідні об'єкти нерухомості.

В той же час, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, оскаржуване податкове повідомлення-рішення було винесено з урахуванням рішення Дніпропетровської міської ради від 15.07.2015 року № 3/65 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 року № 5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста», яким було встановлено, що плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними та фізичними особами, в тому числі в разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому порядку не оформлено, становить 3 % від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що відповідачем не заперечується та додатково підтверджується розрахунком, на підставі якого було здійснено нарахування земельного податку, наданим податковим органом.

В той же час, постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.04.2016 року у справі № 200/26369/15-а (2а/200/444/15), яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 року, рішення Дніпропетровської міської ради від 15.07.2015 року № 3/65 «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 року № 5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста», відповідно до п. 4. 2 якого було встановлено ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, зокрема стосовно плати за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі в разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право на які або право оренди яких в установленому законом порядку не оформлено, становить 3 відсотки від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, було скасовано.

Вказане свідчить про те, що податковим органом було розраховано суму податкового зобов'язання з податку на землю на підставі рішення міської ради, яке було скасовано у встановленому законом порядку, що тягне за собою і скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, тому як в разі скасування відповідного рішення суб'єкта владних повноважень останнє не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта (п. 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі").

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим у справі обставинам, а рішення прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, колегія суддів апеляційного суду керується приписами ст. 94 КАС України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року у справі № 804/5491/16 скасувати та прийняти нову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.06.2016 року № 19237-1303.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області суму сплаченого судового збору за подання адміністративного позову та апеляційної скарги у розмірі 1157 грн. (одна тисяча сто пятдесят сім гривень) 53 коп.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко