Справа № 522/3445/17
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/1222/17
Справа № 522/3445/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі - Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського УПП у м. Одеса лейтенанта поліції Карпенко Владіслава Олеговича, за участю третьої особи на боці відповідача без самосітйних вимог щодо предмету спору- Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 22.02.2017 року звернувся до суду з позовом до інспектора 1-ї роти 3-го батальйону УПП у м. Одесі ДПП лейтенанта поліції Карпенко В.О., за яким просив скасувати постанову серії ЕАА№063987 від 21.02.2017 року про притягнення його, ОСОБА_1, до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що інспектор поліції Карпенко В.О. зупинив його 21.02.2017 року о 09 год. 30 хв. за адресою м. Одеса, просп. Академіка Глушко, 29/А, та звинуватив його в тому, що він нібито зі смуги, яка вказує рух ліворуч здійснив рух прямо. За цим фактом за тією ж адресою відповідач виніс постанову серії ЕАА№063987 від 21.02.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП. Проте з вказаною постановою позивач не згоден та вважає, що правил дорожнього руху не порушив, а постанова винесена з порушенням вимог законодавства, а тому підлягає скасуванню. Зокрема, зазначив, що в порушення ст.ст. 258, 276, 278, 279, 283 КУпАП відповідач розглянув справу не за місцем вчинення правопорушення, а на місці його вчинення, що не є тотожними поняттями, виходячи з висновків, зроблених Конституційним судом України в своєму рішенні від 26.05.2015 року № 5-рп/2015, а також не надав можливості позивачеві скористуватися в повній мірі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, під час розгляду справи, та не надав доказів у підтвердження порушення ним ПДР України. За вказаних обставин звернувся до суду з відповідним позовом.

В процесі слухання справи було залучено в якості третьої особи на боці відповідача Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовані, підтримав та просив задовольнити. При цьому пояснив, що рухався по просп. Маршала Жукова з м. Чорноморська в напрямку просп. Ак. Глушко в лівій смузі та, наближаючись до перехрестя з просп. Глушко, перед світлофором перестроївся в праву смугу, дочекався зеленого сигналу світлофору та здійснив перетин перехрестя. Пояснив, що вимушений був це зробити, оскільки відразу не побачив дорожній знак, який вказує напрямки руху по смугах. Відповідач зупинив його,, повідомив про порушення ним ПДР, я написав пояснення, він роз'яснив позивачу його права, та повідомив що здійснює фіксацію.

Представник Департаменту патрульної поліції - Шияновська Ю.О. (діє на підставі довіреності від 16.01.2017 року) у судовому засіданні просила відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 .При цьому підтримала пояснення, надані у письмових запереченнях. Додатково зазначила, що позивач сам підтвердив той факт, що здійснив перестроювання з лівої смуги в праву перед перехрестям, в той час, коли це вже було заборонено, оскільки побачив автомобіль патрульної поліції з синіми проблисковими маячками. За вказане правопорушення положеннями ч.1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність, та за яке інспектором винесено відповідну постанову. Вказала, що 14.07.2015 року до КУпАП були внесені відповідні зміни, зокрема до ст. 258 Кодексу, та на теперішній час посадові особи поліції мають право розглядати справи про адміністративні правопорушення саме на місці вчинення правопорушення. Посилання позивача на рішення Конституційного суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015 вважає недоцільними, оскільки останні висновки суду мають застосовуватись з урахуванням відповідних змін, внесених до законодавства після вказаного рішення суду. Також просила не приймати до уваги посилання позивача на ч.2 ст. 33 КУпАП, оскільки останні є безпідставними, вимоги даної статті не застосуються у випадках накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Стверджувала, що позивач не навів доказів, чому він порушив правила дорожнього руху. Вважає, що позивачем не викладено обставин та не підтверджено доказами з приводу того, в чому саме полягає позбавлення його можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, у повному обсязі. Пояснила, що інспектор патрульної поліції Карпенко В.О. після роз'яснення ОСОБА_1, як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, його прав, запропонував переглянути відеозапис правопорушення, на що позивач відмовився. Також інспектор запропонував надати письмові пояснення по факту правопорушення, що і було зроблено позивачем, а письмові пояснення залучено до матеріалів справи. Таке твердження повністю підтверджується відеозаписом з нагрудної камери DSJX3О1275_ВН1275 інспектора патрульної поліції Карпенко В.О.

Представником Департаменту патрульної поліції було заявлено клопотання про допит у якості свідка інспектора 1-ї роти 3-го батальйону УПП у м. Одесі ДПП лейтенанта поліції Карпенко В.О.

В судовому засідання відповідач інспектор 1-ї роти 3-го батальйону УПП у м. Одесі ДПП лейтенант поліції Карпенко В.О. позов не визнав та зазначив, що діяв в рамках передбачених діючим законодавством і що позивачем були порушені Правила дорожнього руху, зв'язку з чим він відносно нього постановив постанову про притягнення до адмінвідповідальності за ч.2 ст. 122 КпАП України.

13 квітня 2017 року в судовому засіданні відповідач також був допитаний у якості свідка по справі- інспектор 1-ї роти 3-го батальйону УПП у м. Одесі ДПП лейтенант поліції Карпенко В.О. Свідок пояснив, що ним було виявлено порушення Правил дорожнього руху водієм автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_1, який рухаючись по просп. Маршала Жукова та наближаючись до перехрестя з просп. Ак. Глушко, порушив вимоги дорожнього знаку 5.16 «НАПРЯМКИ РУХУ ПО СМУГАХ». Позивач, рухаючись в лівій смузі на зелену стрілку у додатковій секції світлофора, з якої рух дозволено лише ліворуч, перед світлофором і перехрестям перестроївся з лівого смуги в праву смугу-тобто праворуч та зупинився за світлофором перед іншими автомобілями у правій смузі, які стояли на заборонений червоний сигнал світлофора. В той час, коли правила дорожнього руху, у разі відсутності стоп-лінії дорожньої розмітки, вимагають зупинитися за 10м до світлофора. Після ввімкнення зеленого сигналу світлофора позивач продовжив рух та був зупинений інспектором, де він роз'яснив йому його права, передбачені діючим законодавством, після чого і склав постанову.

Вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, та оглянувши в судовому засіданні ком пакт-диск з відеозаписом з нагрудної камери, та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом, та підтверджено матеріалами справи, 21.02.2017 року відповідачем інспектором 1-ї роти 3-го батальйону УПП у м. Одесі ДПП лейтенантом поліції Карпенко В.О. винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серія ЕАА№063987 стосовно позивача ОСОБА_1.

Підставою для її прийняття стали наступні обставини: 21.02.2017 року о 09:35 год водій автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_1, який рухаючись по просп.Маршала Жукова та наближаючись до перехрестя з просп. Ак.Глушко, порушив вимоги дорожнього знаку 5.16 «НАПРЯМКИ РУХУ ПО СМУГАХ», а саме зі смуги, яка вказує рух ліворуч здійснив рух прямо, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

За результатами розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення відповідач, керуючись ст.ст. 33, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, застосував до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. на підставі ч.1 ст.122 КУпАП.

Позивач з постановою у справі про адміністративне правопорушення від 21.02.2017 року серії ЕАА№063987 був ознайомлений та отримав її копію на місці правопорушення, про що свідчить його підпис у постанові.

Оскільки предметом оскарження є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності суд повинен перевірити законність та обґрунтованість винесення постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, чи не пропущено строки, встановлені для розгляду справи та накладення адміністративного стягнення, чи виконано вимоги закону щодо обов'язкової присутності особи при розгляді її справи та своєчасного повідомлення цієї особи про місце та дату розгляду справи, та інше.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (в редакції на момент виникнення спірних відносин) поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 КУпАП встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

За загальним правилом ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Разом з тим, ч.3 ст.254 КУпАП встановлено, що протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно вказаної норми ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Слід зауважити, що відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до КУпАП, Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Вказана Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (п.1 р.І Інструкції №1395).

У відповідності до п.1 р.III Інструкції № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (п.2 р. III Інструкції №1395), що відповідає положенням ст.276 КУпАП, за правилами частини 1 якої справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Щодо посилання позивача на рішення Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26 травня 2015р. у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд враховує, що приписи вказаного рішення суду повинні застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, внесених Законом України від 14.07.2015 року № 596-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху» та вищевказаною Інструкцією, які у свою чергу передбачають можливість винесення постанови саме на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином суд вбачає, що під час винесення оскаржуваної постанови відповідач мав право винести постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання протоколу про адміністративне правопорушення, навіть у випадку незгоди особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з допущенним нею порушенням.

Отже, суд вважає посилання позивача, що оскаржувана постанова в порушення вимог законодавства була винесена інспектором на місці вчинення правопорушення, є безпідставними, у зв'язку з чим позов з цих підстав не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно ч. 1 ст.122 КпАП України - перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками., - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У свою чергу, відповідно до Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (в редакції на момент виникнення спірних відносин), дорожній знак 5.16 відноситься до категорії інформаційно-вказівних і має зміст «Напрямки руху по смугах» та показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них.

У відповідності до п. 1.3 Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У відповідності до п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

П.8.4 ПДР України передбачає групи дорожніх знаків, а п.«ґ» даного пункту зазначає, що інформаційно-вказівні знаки запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об'єктів або скасовують деякі обмеження.

Пункт 3.10 ДСТУ 4100-2014. ЗНАКИ ДОРОЖНІ. Загальні технічні умови. Правила застосування вказує, що зображені стрілками на знаку 5.16 напрямки руху повинні чітко відображати дозволені напрямки руху за смугами відповідно до конкретної схеми організації дорожнього руху.

Отже, у ч.1 ст.122 КУпАП відповідальність у вигляді штрафу передбачена за порушення вимог дорожніх знаків.

З наданого представником третьої особи в обґрунтування правомірності оскаржуваної постанови відеозапису № з нагрудної камери DSJX3О1275_ВН1275, оглянутого у судовому засіданні, вбачається, що позивач був зупинений у м. Одесі по просп. Академіка Глушко,29/А за порушення вимог дорожнього знаку 5.16 «Напрямок руху по смугах». Інспектор патрульної поліції Карпенко В.О. представився та попередив про проведення відеофіксації розмови відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», роз'яснив ОСОБА_1 всі передбачені законом права, відібрав пояснення, після чого розглянув справу та виніс постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП. Суд також враховує пояснення, надані відповідачем у якості свідка, які підтверджуються і поясненнями самого позивача, зафіксованими відеозаписом з нагрудної камери інспектора.

Дані обставини належними доказами з боку позивача не спростовані. Крім того, позивач у судовому засіданні підтвердив, що здійснив перестроювання з лівої смуги в праву перед перехрестям і світлофором і зупинився бо був червоний сигнал світлофору, за наявності суцільної лінії дорожньої розмітки, але не вважає це правопорушенням бо він перетнув перехрестя з правого крайнього ряду. Проте суд з такими поясненнями не погоджується, оскільки перестроювання з одного ряду в іншій перед перехрестям необхідно здійснювати завчасно.

Згідно п. 8.1. Правил дорожнього руху, Регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

розділювальна смуга -це виділений конструктивно або за допомогою суцільних ліній дорожньої розмітки 1.1 або 1.2 елемент автомобільної дороги, який розділяє суміжні проїзні частини.

маневрування (маневр) - початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з'їзд з проїзної частини, рух заднім ходом;

Пункт 16.3. передбачає, що у разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

На перехресті, де рух регулюється світлофором з додатковою секцією, водій, який перебуває на смузі, з якої робиться поворот, повинен продовжувати рух у напрямку, що вказує стрілка, ввімкнута в додатковій секції, якщо його зупинка на заборонний сигнал світлофора створить перешкоди транспортним засобам, що рухаються за ним по тій само смузі. (п. 16.10.).

Розділом «Дорожня розмітка» Правил дорожнього руху визначено, що Знак 1.7 (переривчаста лінія з короткими штрихами і рівними їм проміжками) - позначає смуги руху в межах перехрестя;

1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в'їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей;

Лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється.

Судом встановлено, що між вказаними смугами є розмітка, суцільна лінія., яку не дозволяється перетинати.

Отже, вина позивача у вчиненні правопорушення, передбаченому ч.1 ст. 122 КУпАП, у судовому засіданні не спростована.

Посилання позивача на те, що відповідач позбавив його можливості у повному обсязі скористатися його правами, що відповідач порушив вимоги ст.ст.245, 251 КУпАП щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, а також те, що відповідач порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, судом до уваги не приймаються та відхиляються, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, відеозаписом. Крім того, позивачем не обґрунтовано посилання, яким чином відповідач позбавив його можливості скористатись своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП. Із вказаного відеозапису суд вбачає, що відповідачем в повній мірі була дотримана процедура щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, що фактично спростовує твердження позивача про порушення його прав.

Твердження позивача про те, що відповідачем при винесені оскаржуваної постанови не були виконані вимоги ч.2 ст. 33 КУпАП, також не приймаються судом до уваги, оскільки позивача притягнуто до відповідальності у межах санкції, передбаченої ч.3 ст. 122 КУпАП. Крім того, суд враховує, що вимоги ч.2 ст. 33 КУпАП (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) не застосовуються при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на наведене суд приходить до висновку про те, що при винесені постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА№063987 від 21.02.2017 року лейтенант поліції Карпенко В.О. діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством України, та правомірно притягнув правопорушника ОСОБА_1 до передбаченої законом адміністративної відповідальності, наклавши на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.

Відповідно до ч.3 ст.159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, з огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 6-14, 17-18, 69-71, 79, 86, 106,157-163, 167, 171 КАС України, ст..9, 23, 30, 33, ч.1 ст.122, 222, 251,252, 254, 256, 265-1, 268, 276, 279, 280, 283, 317-318, 321 КУпАП, ч.5 ст.14 Закон України «Про дорожній рух» суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1- відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк після отримання постанови суду.

Суддя: Домусчі Л.В.

13.04.2017