Справа № 336/608/17 (2-а/336/99/2017)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 квітня 2017 року справа № 336/608/17 (2-а/336/99/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2017 року по справі № 336/608/17 (2-а/336/99/2017) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя (далі відповідач), в якому просила:

- зобовязати відповідача провести перерахунок пенсії шляхом її підвищення до розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність, та повести відповідні виплати, починаючи з 01.01.2016 року з урахуванням раніше виплачених сум;

- стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2017 року по справі № 336/608/17 (2-а/336/99/2017) позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя провести перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до розміру прожиткового мінімуму на одну особу на місяць для осіб, які втратили працездатність, та провести відповідні виплати, починаючи з 01 січня 2016 року, з урахуванням раніше сплачених сум.

Стягнуто з управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму витрат на правову допомогу в розмірі 1100 (одна тисяча сто) гривень.

Стягнуто з управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя за рахунок бюджетних асигнувань в доход держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачу правомірно пенсія призначена в розмірі, що перевищує прожитковий мінімуму для осіб, які втратили працездатність у розмірі 1301,90 грн., але виплачується у розмірі, зменшеному на 234,34 грн. за достроковий вихід на пенсію відповідно до вимог п. 7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Крім того, позивачем не були документально підтверджені понесені нею витрати на правову допомогу, а тому задоволення позовних вимог в частині стягнення таких витрат є неправомірним. Зазначено, що пенсійні органи звільнені від сплати судового збору та позивач була звільнена від його сплати, з огляду на що стягнення з них відповідних сум є безпідставним.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя з 02.10.2014 року та отримує пенсію за віком.

16.01.2017 року позивач звернулась з заявою до відповідача, в якій просила повідомити по вид та розмір призначеної їй пенсії, та чи має ОСОБА_1 право на призначення пенсії за іншим законом або видом, який би збільшував пенсію (а.с.5).

Листом від 24.01.2017 року № 44/М-1 відповідач повідомив позивача про те, що вона отримує пенсію за віком та право на інший вид пенсії у неї відсутнє. Пенсію розраховано вірно у відповідності до вимог чинного законодавства, на теперішній час остання перегляду не підлягає (а.с.6).

Відповідно до розпорядження № 821318 від 19.01.2017 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком, яка станом на 01.12.2016 року становить 914,98 грн., доплата до прожиткового мінімуму 332 грн., доплата за понаднормативний стаж (6 років) 54,90 грн., зменшення за достроковий вихід на пенсію у відповідності до п. 7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (18 %) 234,34 грн. (а.с.7)

Визнання протиправною відмови в перерахунку пенсії шляхом її підвищення до розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність, та зобовязання вчинити такі дії і було предметом судового розгляду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зменшення розміру пенсії є протиправним, оскільки звуження обсягу та змісту конституційних прав є неприпустимим. В той же час, витрати на правову допомогу мають бути стягнуті з відповідача у розмірі 1100 грн., оскільки витрати на складання заяви до пенсійного органу були понесені позивачем до укладення договору про надання юридичних послуг.

Колегія суддів апеляційного суду не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до п.7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, в редакції чинній на час призначення пенсії, (далі - Закон №1058-IV) до 1 січня 2015 року право дострокового виходу на пенсію за віком мають жінки, яким виповнилося 55 років, за наявності страхового стажу не менше 30 років та за умови звільнення з роботи. У цьому випадку розмір їх пенсії, обчислений відповідно до статті 27 та з урахуванням статті 28 цього Закону, зменшується на 0,5 відсотка за кожний повний чи неповний місяць дострокового виходу на пенсію. Зменшення розміру пенсії за віком застосовується протягом усього періоду отримання пенсії незалежно від її виду.

Згідно з ч. 1 ст.28 Закону №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом (ч. 3 ст. 28 Закону № 1058-IV).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 № 2017-III до числа основних державних соціальних гарантій включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат. Основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковим мінімумом є вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Згідно з ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень, з 1 грудня - 1247 гривень.

Абзацом другим частини 3 ст. 42 Закону № 1058-IV, в редакції чинній на час звернення щодо перерахунку пенсії, з 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, повязану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, повязану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.

Таким чином, на підставі системного аналізу вказаних законодавчих положень, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, а перерахунок проводиться з дня встановлення цього мінімуму.

При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до п. 7-2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV у разі коли жінка, якій достроково призначено пенсію, до досягнення віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працевлаштувалася, виплата дострокової пенсії на час роботи припиняється. У цьому випадку після досягнення віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, відсоток, на який зменшено розмір пенсії, переглядається з урахуванням кількості повних місяців страхового стажу, набутого за період роботи після дострокового виходу на пенсію. Відсоток, на який було зменшено розмір пенсії, також може бути переглянуто з урахуванням відповідної кількості повних місяців страхового стажу, якщо особа після досягнення віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, продовжує працювати і відмовилася від отримання пенсії.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з з матеріалів справи, пенсія позивачу виплачується в порядку та у розмірі, відповідно до Закону № 1058-IV з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 № 265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» та станом на 01.12.2016 розмір пенсії позивача становить 1067,56 грн. (914,98 грн. - розмір пенсії за віком; 332,02 грн. - доплата до прожиткового мінімуму, 54,90 доплата за понаднормативний стаж (6 років), -178,18 грн. - зменшення за достроковий вихід на пенсію у розмірі 18 %), що менше розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік».

При цьому, п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 № 265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» встановлено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, крім осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), не досягає 949 гривень, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру.

В той же час, застосування до спірних правовідносин приписів постанови № 265 суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, оскільки згідно з положеннями ст.8 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, тоді як п.2 Постанови № 265 суперечить ст.46 Конституції України, нормам Законів України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», «Про прожитковий мінімум», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Водночас, застосування положень Постанови № 265 у 2016 році, не може позбавляти особу її конституційного права на належний рівень життя, який не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визначено, що оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Окрім того, Конституційний суд України у рішенні від 25.01.2012 №3-рп/2012 вказав, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач неправомірно відмовив ОСОБА_1 в перерахунку пенсії та не врахував вимог законодавства, згідно з якими мінімальний розмір пенсії встановлюється із прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що вірно було встановлено судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції також зауважує, що згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Петриченко проти України» (Заява №2586/07) від 12 липня 2016 року визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв'язку з тим, що у цій справі національні суди не розглянули доводи заявника з прямим посиланням на статтю 46 Конституції України про те, що розмір його пенсії був нижчим від встановленого у відповідний час прожиткового мінімуму. Аналогічних висновків Європейський суд з прав людини дійшов у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine) та у справі «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine) (заява № 5231/04, від 7 жовтня 2010 року).

Разом з тим, задовольняючи позов та зобов'язуючи відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії починаючи з 01.01.2016 року, суд першої інстанції не врахував наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, пенсійні виплати є періодичними, щомісячними платежами, які отримує безпосередньо, особа, якій вони призначені, а отже позивач про порушення своїх прав повинен був дізнатися при реалізації свого права на отримання щомісячної суми призначеної йому пенсії, в тому числі, і з 01.01.2016 року.

Згідно зі статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Слід зазначити й про те, що практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», яка є джерелом права, свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строку для звернення до суду за захистом порушених прав.

Встановлене законом обмеження строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, позивач про порушення своїх прав повинна була дізнатися при реалізації свого права на отримання щомісячної суми призначеної їй пенсії, при цьому з позовом до суду остання звернулася 30 січня 2017 року, а відповідно суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1, з урахуванням вищезазначених приписів Закону за період з 01.01.2016 року по 30.07.2016 року, включно, підлягають залишенню без розгляду у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Також, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав задоволення позову в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, у звязку з наступним.

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Пунктом 1 ч. 3 ст. 87 КАС України встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, віднесено витрати на правову допомогу.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191-VI від 20 грудня 2011 року передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Із наведеного випливає, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

На підтвердження факту надання вказаних видів правової допомоги, обсягу наданих послуг, часу участі особи, яка надавала правову допомогу, у цих заходах, та розміру відшкодування повинні бути надані суду відповідні докази.

Водночас, позивач просив відшкодувати витрати, понесені у зв'язку з складенням заяви до відповідача про призначення пенсії та складанням адміністративного позову (а.с.9), що не передбачено чинним законодавством, оскільки перелічені дії не є окремою процесуальною дією.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції приймає до уваги й те, що згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З доданого до матеріалів справи договору про надання правової допомоги № 59/ш від 30.01.2017 року, а саме у відповідності до п. 5.4, вбачається, що договір вважається виконаним з моменту підписання акта виконаних робіт (а.с.8).

При цьому, матеріали справи не містять будь-яких актів виконаних робіт за договором про надання правової допомоги № 59/ш від 30.01.2017 року.

В наданих суду квитанціях відсутня інформація, яка свідчить про те, по якій справі надавалась правова допомога позивачу.

Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на правову допомогу.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи зазначене суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити з 31.07.2016 року, позовні вимоги за період з 01.01.2016 року по 30.07.2016 року включно залишити без розгляду, в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Керуючись ст. 161, 195, 198, 202, 207 КАС, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя - задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2017 року по справі № 336/608/17 (2-а/336/99/2017) - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобовязання управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя провести перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до розміру прожиткового мінімуму на одну особу на місяць для осіб, які втратили працездатність, та провести відповідні виплати, з урахуванням раніше сплачених сум, за період з 01 січня 2016 року по 30 липня 2016 року включно залишити без розгляду.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя провести перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до розміру прожиткового мінімуму на одну особу на місяць для осіб, які втратили працездатність, та провести відповідні виплати, починаючи з 31 липня 2016 року, з урахуванням раніше сплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню в касаційному порядку у відповідності до приписів ч. 10 ст. 183-2 КАС України не підлягає.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко