Справа № 810/2418/16
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2017 року № 810/2418/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Потапова Михайла Юрійовича, треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «ПГ Інвест», Український консорціум «Екосорб», про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Потапова Михайла Юрійовича, третя особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ПГ Інвест», на стороні позивача - Український консорціум «Екосорб», у якому позивач просить суд:

- визнати протиправним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 29635391 від 17.05.2016 20:39:03 год.;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 29635391 від 17.05.2016 20:39:03 год.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оспорюваним рішенням відповідача за ТОВ «ПГ Інвест» було зареєстровано право власності на об'єкт нерухомості - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Як стверджує позивач, вказана квартира належить їй на праві приватної власності як інвестору будівництва багатоквартирного житлового будинку згідно договору бронювання об'єкта нерухомого майна від 06.12.2007 №36-231/Б-ЧК.

Водночас, за твердженнями позивача, ТОВ «ПГ Інвест» жодних майнових прав на вказану квартиру не має. У зв'язку з цим позивач вважає, що оспорювану державну реєстрацію права власності за ТОВ «ПГ Інвест» було проведено протиправно.

Відповідач правом надати письмові заперечення проти позову чи пояснень по суті викладених у позовній заяві доводів не скористався.

Третя особа-1 надала письмові пояснення, у яких проти позову заперечувала, зазначивши, що ТОВ «ПГ Інвест» є замовником будівництва багатоквартирного будинку, у якому розташована спірна квартира, та після завершення будівництва набуло права власності на всі об'єкти (квартири), які розташовані у закінченому будівництвом об'єкті.

У свою чергу позивач право власності на вказану квартиру зареєстрував на підставі документів, виданих Українським консорціумом «Екосорб», який втратив права забудовника згідно з договором про заміну замовника будівництва від 23.08.2013 та не має жодних прав на об'єкт будівництва - багатоквартирний житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

У судове засідання, призначене на 18.04.2017, особи, які беруть участь у справі, не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Від представника позивача через канцелярію Київського окружного адміністративного суду надійшли клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач та треті особи про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за відсутності уповноважених представників до суду не надходило.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що матеріали справи у достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, суд ухвалив здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

06 грудня 2007 року між ОСОБА_1, Українським консорціумом «Екосорб» та ЗАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк був укладений договір бронювання об'єкта нерухомого майна №36-231/Б-ЧК, на умовах якого УК «Екосорб» зобов'язувалось передати у власність позивача трикімнатну квартиру №83 загальною проектною площею 103,67 кв.м., яка розташовуватиметься на 6 поверсі 2 секції будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10-15).

Судом встановлено, що 29.04.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Г.В., на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 29538507 від 10.05.2016, за ОСОБА_1 було зареєстроване право приватної власності на об'єкт нерухомості - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі також - спірна квартира), що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Реєстру прав власності на нерухоме майно від 10.05.2016 №58759264 (а.с. 29-30).

Як вбачається з матеріалів справи, у подальшому приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Потаповим Михайлом Юрійовичем було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29635391 від 17.05.2016, на підставі якого право власності на квартиру АДРЕСА_1, було зареєстровано за ТОВ «ПГ Інвест».

Не погоджуючись з рішенням приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу, яким право власності на квартиру АДРЕСА_1, було зареєстровано за ТОВ «ПГ Інвест», позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відносини, пов'язані із державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-ІV) у редакції Закону України від 26.11.2015 № 834-VIII (чинна з 01.01.2016).

За визначенням, наведеним у частині 1 статті 2 Закону №1952-ІV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 1 статі 4 Закону України №1952-IV визначено, що державній реєстрації підлягають право власності; речові права, похідні від права власності; право власності на об'єкт незавершеного будівництва; заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно з статтею 27 Закону №1952-IV, державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

За змістом статті 18 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно здійснюється на підставі заяви.

Порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, закріплений у частині 1 статті 18 Закону №1952-IV, включає такі етапи:

1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації;

6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав;

7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником;

8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

У силу положень частини 4 статті 18 Закону №1952-IV державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 10 Закону №1952-IV, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону №1952-IV Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, речові права на об'єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141 затверджено Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Порядок № 1141).

Пунктом 10 Порядку №1141 передбачено, що під час розгляду заяви (запиту) державний реєстратор здійснює пошук у Державному реєстрі прав відомостей про нерухоме майно; право власності та суб'єкта цього права; інші речові права та суб'єкта цих прав; іпотеку та суб'єкта цього права; обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта цих прав.

Відповідно до пункту 11 Порядку №1141, пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна. У разі коли відомості про реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна у заяві (запиті) не зазначаються, пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється за такими ідентифікаторами:

1) за ідентифікаційними даними фізичної або юридичної особи;

2) за адресою об'єкта нерухомого майна/місцезнаходженням земельної ділянки - назва адміністративно-територіальної одиниці (Автономна Республіка Крим, область, м. Київ, м. Севастополь), району, населеного пункту або селищної, сільської ради.

У разі здійснення пошуку з використанням назви населеного пункту зазначається адреса в межах такого населеного пункту - назва вулиці (проспекту, бульвару, площі, провулку тощо) або іменованого об'єкта (садове товариство, кооператив, природоохоронна установа тощо), номер об'єкта нерухомого майна (будинку, будівлі, споруди), номер корпусу та/або номер окремої частини об'єкта нерухомого майна (квартири, приміщення тощо).

У разі здійснення пошуку за назвою селищної, сільської ради зазначається назва селищної або сільської ради, назва іменованого об'єкта (садове товариство, кооператив, природоохоронна установа тощо), номер об'єкта нерухомого майна (будинку, будівлі, споруди), номер корпусу та/або номер окремої частини об'єкта нерухомого майна (квартири, приміщення тощо).

Якщо у складі іменованого об'єкта міститься вулиця, зазначається також назва такої вулиці (проспекту, бульвару, площі, провулку тощо);

3) за кадастровим номером земельної ділянки;

4) за номером запису.

Пошук у Державному реєстрі прав відомостей для цілей отримання інформації з цього Реєстру здійснюється за принципом повного збігу зазначеного ідентифікатора пошуку або повного збігу усіх чи одного з ідентифікаторів пошуку у разі здійснення пошуку за декількома ідентифікаторами.

Згідно з пунктом 12 Порядку №1141, під час проведення державної реєстрації прав державний реєстратор додатково здійснює пошук інших заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на те саме майно та рішень судів про заборону вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією таких прав, у базі даних про реєстрацію заяв і запитів.

Пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону №1952-IV передбачено, що у державній реєстрації прав може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Аналіз вказаних положень Закону №1952-IV та Порядку №1141 дає підстави стверджувати, що під час розгляду заяви про державну реєстрацію і поданих документів державний реєстратор має виключну компетенцію у питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутності суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно.

З цією метою державним реєстратором використовуються відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов'язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 10.05.2016 №58759264, право власності на об'єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1, зареєстроване 29.04.2016 за ОСОБА_1 (а.с. 29-30).

Таким чином, на момент прийняття оспорюваного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.05.2016 №29635391 право власності на квартиру АДРЕСА_1, вже було зареєстроване за позивачем.

Наведені обставини вказують на наявність очевидних суперечностей між заявленими ТОВ «ПГ Інвест» правами на квартиру АДРЕСА_1, та вже зареєстрованими правами позивача на цю ж квартиру.

Оскільки одночасне існування державної реєстрації кількох прав власності на один і той же об'єкт нерухомого майна суперечить вимогам Закону № 1952-ІV, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, рішення відповідача від 17.05.2016 №29635391, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1, за ТОВ «ПГ Інвест» є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому суд повністю відхиляє викладені у письмових поясненнях третьої особи-1 аргументи щодо неправомірності державної реєстрації права власності на вказану квартиру за позивачем, оскільки така реєстрація, на думку третьої особи-1, була здійснена на підставі документів, які не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно.

Суд зазначає, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно, з чого слідує, що відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом (частина 5 статті 12 Закону № 1952-ІV).

Виходячи з того, що реєстраційний запис про державну реєстрацію за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1, не був скасований у встановленому законом порядку, будь-які посилання на недоліки у документах, на підставі яких було здійснено державну реєстрацію права власності, не мають правового значення для вирішення цієї справи.

У позовній заяві позивач також акцентував увагу суду, що реєструючи право власності на спірну квартиру за ТОВ «ПГ Інвест», відповідач в односторонньому порядку змінив адресу розташування квартири, що фактично призвело до існування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно двох окремих розділів Державного реєстру прав на один і той же об'єкт нерухомості, проте стосовно різних суб'єктів.

З матеріалів справи судом з'ясовано, що за наслідками реєстраційних дій, вчинених на підставі документів, поданих позивачем, спірній квартирі присвоєно реєстраційний номер 24, при цьому адресою квартири є: АДРЕСА_1.

Водночас, за наслідками оскаржуваних у цій справі реєстраційних дій, вчинених на підставі документів, поданих ТОВ «ПГ Інвест», спірній квартирі присвоєно реєстраційний номер 24, при цьому адресою об'єкта нерухомого майна є: АДРЕСА_1.

Разом з цим, судом встановлено та не заперечувалось особами, які беруть участь у справі, що спірні правовідносини стосуються правомірності державної реєстрації права власності на один і той же об'єкт нерухомого майна - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Зокрема, як вбачається з дослідженого судом технічного паспорту на квартирний багатоповерховий житловий будинок АДРЕСА_1, останній не має корпусів, натомість має 9 секцій, які відповідач під час прийняття оспорюваного рішення ототожнив з корпусами (а.с. 65-70).

Не містить жодної інформації про наявність корпусів у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, й технічні паспорти на квартиру, що подавались для державної реєстрації права власності позивачем та третьою особою-1 (а.с. 23-25; 117-119).

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи оспорюване рішення, здійснив державну реєстрацію права власності за ТОВ «ПГ Інвест» на той самий об'єкт нерухомого майна, речові права на який вже були зареєстровані за позивачем.

Частиною 1 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач під час розгляду справи не надав.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Києво-Святошиського нотаріального округу Потапова Михайла Юрійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 29635391 від 17.05.2016 20:39:03 год.

Стягнути з приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Потапова Михайла Юрійовича на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 580 (п'ятсот вісімдесят) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панченко Н.Д.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 18.04.2017.