Справа № 821/513/17
Суддя: Варняк С.О.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/513/17
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Варняка С.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Звернувшись до суду, позивач посилається на те, що з травня 1996 року працювала на посаді судді Дніпровського районного суду м. Херсона, а з серпня 2016 року на посаді судді Херсонського міського суду Херсонської області.

Постановою Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року № 1600-VІІІ позивача було звільнено з посади у відставку відповідно до п. 9 ч. 5 статті 126 Конституції України, а наказом від 03.10.2016 року № 03-01/107 звільнено із займаної посади судді Херсонського міського суду Херсонської області у зв'язку з поданням заяви про відставку з виплатою вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

На порушення вимог ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VІ, на день звільнення позивачу не була виплачена очікувана вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за посадою.

На звернення до Голови Державної судової адміністрації України щодо виплати вихідної допомоги, 09.11.2016р. за № Р1364-16-1474/16 надана відповідь, в якій вказано, що правових підстав для нарахування та виплати вихідної допомоги відсутні, оскільки ч.1 ст.136 ЗУ від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", якою було передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, була виключена із зазначеного закону відповідно до ЗУ від 27.03.2014р. №1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні".

Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Вважає бездіяльність відповідача щодо невиплати вихідної допомоги у зв'язку з відставкою у розмірі 10 місячних зарплат за останньою посадою протиправною та такою, що порушує конституційні права.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонської області щодо не нарахування та невиплати судді Ратушній Вікторії Олександрівни, при виході у відставку вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою;

- зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України Херсонської області нарахувати та виплатити судді Херсонського міського суду Херсонської області у відставці ОСОБА_1, вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

У судове засідання сторони не з'явилися.

ОСОБА_1 у позовній заяві просить суд задовольнити адміністративний позов та розглянути справу без її участі.

Відповідач 18 квітня 2017 року подав до суду письмові заперечення, в яких адміністративний позов не визнає з таких підстав. У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, з урахуванням викладеного слід застосовувати норми Закону, які діють на час прийняття рішення про звільнення судді. Постанова Верховної Ради України №1515-VIIІ, відповідно до якої звільнено позивача, прийнята 08 вересня 2016 року. Діючим на момент звільнення позивача законодавством не передбачались підстави для нарахування та виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Відповідач зазначив, що з моменту подання заяви про відставку та до моменту звільнення з посади судді ОСОБА_1 перебувала на посаді судді і отримувала заробітну плату. Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 висловив думку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим, парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір. Все це, на думку відповідача, є підставами для відмови в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши докази, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 з травня 1996 року працювала на посаді судді Дніпровського районного суду м. Херсона, а з серпня 2016 року на посаді судді Херсонського міського суду Херсонської області.

Постановою Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року № 1600-VІІІ "Про звільнення суддів" ОСОБА_1 була звільнена у відставку з посади судді Дніпровського районного суду м. Херсона, а наказом від 03 жовтня 2016 року № 03-01/107 відрахована зі штату суду у відставку.

03 листопада 2016 року звернулась до ДСА України із заявою про виплату вихідної допомоги.

Листом від 09 листопада 2016 року № Р1364-16-1475/16 "Про заяву від 03.11.2016" ДСА України відмовила в здійсненні розрахунку та виплаті вихідної допомоги позивачу з посиланням на втрату чинності статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яка передбачала виплату суддям при виході у відставку вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Вважаючи свої права порушеними у зв'язку із невиплатою вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, ОСОБА_1 звернулася до суду.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

Згідно частин першої, третьої, четвертої статті 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI (в редакції, яка діяла на час прийняття Постанови Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 22 вересня 2016 року №1600-VІІІ) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України. Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Частиною третьою статті 122 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

На час звільнення ОСОБА_1 з посади судді та відрахування її зі штату Дніпровського районного суду м. Херсона, набрав чинності Закон України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 01 квітня 2014 року, в якому відповідно до Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року виключено статтю 136, яка передбачає виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

На момент звільнення позивача редакція статті 136 Закону Україну "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-V має такий зміст: "Після призначення на посаду суддя Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищого спеціалізованого суду, апеляційного, місцевого суду, який потребує поліпшення житлових умов, забезпечується службовим житлом за місцем знаходження суду органами місцевого самоврядування в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України".

Рішення щодо неконституційності Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" в частині виключення статті 136 із Закону України "Про судоустрій та статус суддів", Конституційним Судом України не приймалося.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Виходячи з приписів частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, в даному випадку до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 висловив думку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Зважаючи на те, що датою виходу у відставку судді є дата прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади, то у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Оцінка судом обставин справи базується на наданих доказах, їх належності та переконливості, в поєднанні з принципами КАС України.

Як передбачає ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визнана джерелом права.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) "Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження".

Вирішуючи питання про застосування ст.13 Конвенції, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Аманн проти Швейцарії" (Заява N 27798/95 п.88) зазначено, що стаття 13 Конвенції вимагає, щоб кожен, хто вважає себе потерпілим внаслідок заходу, який, на його думку, суперечив Конвенції, мав право на засіб правового захисту у відповідному національному органі для вирішення свого спору, а в разі позитивного вирішення - для одержання відшкодування шкоди. Однак це положення не вимагає безумовного досягнення вирішення спору на користь заявника.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Позивач належними доказами не підтвердив правомірність своїх вимог, натомість наявні в матеріалах справи докази дають суду підстави для висновку про правомірність дій відповідача.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 14, 70, 71, 72, 79, 86, 122, 158 - 163, 167 КАС України, суд

постановив:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Варняк С.О.

кат. 11.1