Справа № 233/4911/16-а
Суддя: Наумик О. О.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

233 № 233/4911/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/М о т и в о в а н а/

13 квітня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючого судді Наумик О.О., за участі секретаря Сухоставець Т.А., позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівці справу адміністративного судочинства за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Костянтинівської міської ради «про визнання дій та рішення протиправними»,

В С Т А Н О В И В:

30 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Костянтинівської міської ради «про визнання дій та рішення протиправними» (уточнивши первісно заявлені позовні вимоги), в якому просить:

-визнати протиправним та скасувати п.1.2 Інструкції про пропускний та внутрішньообєктовий режим на території виконкому Костянтинівської міської ради в частині недопущення внесенню (винесенню) на територію (з території) виконкому особистих аудіо-, відео-, радіо-, фотоапаратури, інших технічних засобів без відповідного дозволу;

-визнати протиправним та скасувати п.2.2 Інструкції про пропускний та внутрішньообєктовий режим на території виконкому Костянтинівської міської ради, яким встановлюються обмеження у користуванні майном членам територіальної громади;

-визнати протиправним та скасувати п.3.3 Інструкції про пропускний та внутрішньообєктовий режим на території виконкому Костянтинівської міської ради, в частині допуску у приміщення та кабінети виконкому відвідувачів з обов'язковою реєстрацією в спеціальному журналі приймання-здавання об'єкта адміністративної будівлі Костянтинівської міської ради, який заповнюється співробітником охорони;

-визнати протиправним та скасувати п.3.6 Інструкції про пропускний та внутрішньообєктовий режим на території виконкому Костянтинівської міської ради в частині дозволу на проведення кіно-, фото-, відеозйомок у приміщенні міської ради тільки з дозволу міського голови, першого заступника або заступників міського голови;

-визнати протиправним та скасувати п.7.5 Інструкції про пропускний та внутрішньообєктовий режим на території виконкому Костянтинівської міської ради в частині заборони працівникам виконкому, служб, відділів і управлінь міської ради та відвідувачам заходити до кабінету міського голови з мобільними телефонами, звукопідсилювальною технікою, персональними комп'ютерами, електронними планшетами, книгами та іншою електронною технікою,

посилаючись на те, що він є членом територіальної громади, керівником громадської організації «Костянтинівський Союз «Інваліди Чорнобиля».

29 вересня 2016 року він отримав відповідь на своє звернення до виконавчого комітету Костянтинівської міської ради відповідно до закону України «Про доступ до публічної інформації» щодо надання йому копії Інструкції про пропускний та внутрішньообєктовий режим на території виконкому Костянтинівської міської ради.

У відповіді виконавчого комітету Костянтинівської міської ради йому було повідомлено, що, оскільки Інструкція про пропускний та внутрішньообєктовий режим на території виконкому Костянтинівської міської ради (далі Інструкція) віднесена до службової інформації, то йому може бути надано тільки витяг з неї. Вивчивши наданий витяг з Інструкції, він прийшов до висновку, що є всі підстави вважати окремі її пункти прийнятими з порушенням українського законодавства та перевищенням виконкомом своїх повноважень.

У п.1.1 Інструкції вказано, що вона розроблена з урахуванням вимог Конституції України.

Незважаючи на це, окремі її пункти грубо порушують права і свободи територіальної громади та його особисті. Наприклад, розділ «Загальні положення» Інструкції містить такі пункти:

1.2 «Пропускний режим на території виконкому Костянтинівської міської ради, встановлюється з метою недопущення... внесенню (винесенню) на територію (з території) виконкому особистих аудіо-, відео-, радіо-, фотоапаратури, інших технічних засобів без відповідного дозволу...

7.5 Працівникам виконкому, служб, відділів і управлінь міської ради та відвідувачам заборонено: заходити до кабінету міського голови з мобільними телефонами, звукопідсилювальною технікою, персональними комп'ютерами, електронними планшетами, книгами та іншою електронною технікою».

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, що відповідає нормам ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із нормою ст.319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства.

Таким чином, забороняючи вказаними пунктами Інструкції вільно розпоряджатися особистим майном в приміщенні виконкому та кабінеті міського голови, виконком порушує не тільки українське законодавство, а й міжнародне право.

Пунктом 2.2 Інструкції надаються повноваження співробітникам поліції охорони «…затримувати осіб, які порушуючи встановлений режим, проникли чи намагаються проникнути на об'єкт охорони виконкому міської ради або до режимної території, не виконують законних вимог співробітників охорони і передавати їх міському відділу поліції».

На його думку, використовуючи фразу «проникли чи намагаються проникнути на об'єкт охорони виконкому міської ради або до режимної території», виконком фактично розділяє будинок виконкому на об'єкт охорони, та режимну територію в ньому.

Допускаючи, що виконком міської ради, як орган місцевого самоврядування, володіє інформацією, яка охороняється законами України, він погоджується з тим, що такі кімнати повинні мати охорону. Але, що стосується всього будинку, то відповідач повинен був приймати до уваги ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до якої право комунальної власності - це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст.24 Конституції).

Відповідно до ст. 41 Конституції України, використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Таким чином, виконком міської ради незаконно встановив обмеження у користуванні комунальним майном, яке належить кожному члену територіальної громади.

«3.3 Допуск у приміщення та кабінети виконкому… відвідувачів відбувається з обовязковою реєстрацією в спеціальному журналі приймання-здавання обєкта адміністративної будівлі Костянтинівської міської ради, який заповнюється співробітником охорони».

Вказаний пункт Інструкції, який передбачає внесення анкетних даних відвідувачів без отримання їх згоди, суперечить ч.6 ст.6 Закону України «Про захист персональних даних», якою встановлено, що не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційної інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Тому виконком, створивши такий пункт, прийняв його в порушення ст.19 Конституції України та ч.6 ст.6 Закону України «Про захист персональних даних», фактично надаючи повноваження поліції охорони порушувати права свободи членів територіальної громади.

«3.6 ... Проведення кіно-, фото-, відеозйомок у приміщенні міської ради може здійснюватись тільки з дозволу міського голови, першого заступника або заступників міського голови».

Вказані пункти порушують норми ст.34 Конституції України, відповідно до якої кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частиною 2 ст.7 Закону України «Про інформацію» визначено, що ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Згідно із ч.2 ст.21 Закону України «Про інформацію», конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень.

З наведеного слідує, що інформація про суб'єктів владних повноважень не є конфіденційною, тобто є відкритою, а отже вимоги вказаних пунктів інструкції, що передбачають здійснення фото- та відеозйомки, а також аудіозапис в адміністративній будівлі лише з дозволу міського голови, першого заступника або заступників міського голови - є протиправними.

Статтями Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до п. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав за наведених у позовній заяві підстав, просив його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, пославшись на підстави, викладені письмово:

1. На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939 «Про затвердження Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» (далі - ПКМУ № 039) міським головою 26.02.2016 затверджено Інструкцію про пропускний та внутрішньооб'єктовий режим на території виконкому Костянтинівської міської ради (далі - Інструкція). При цьому даний документ має гриф «Для службового користування».

На виконання зазначеної постанови Кабінету Міністрів України на третьому поверсі виконкому Костянтинівської міської ради, враховуючи, що там знаходяться приміщення, в яких здійснюється робота із документами з грифом «ДСК», розміщено стаціонарний пост охорони.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про основи національної безпеки» від 19.06.2003 № 964-ІУ органи місцевого самоврядування входять до системи суб'єктів забезпечення національної безпеки.

Відповідно до пункту 85 Типової інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2016 № 736, забороняється користуватися відомостями з документів з грифом "Для службового користування" для відкритих виступів або опублікування у засобах масової інформації, експонувати такі документи на відкритих виставках, демонструвати їх на стендах, у вітринах або інших громадських місцях.

Позивач у п.1 своїх позовних вимог просить визнати протиправним та скасувати п.1.3 Інструкції в частині недопущення внесення/винесення на територію/з території виконкому міської ради особистих аудіо-, відео-, радіо-, фотоапаратури, інших технічних засобів без відповідного дозволу. Водночас зміст п. 1.3 Інструкції є дещо іншим, ним передбачено, що забезпечення охорони працівників, службових приміщень виконкому міської ради і порядку допуску на об'єкт здійснюється співробітниками управління поліції охорони в Донецькій області.

У своїй позовній заяві позивач зазначає, що норми Інструкції щодо необхідності наявності відповідного дозволу на внесення/винесення на територію/з території виконкому міської ради особистих технічних засобів порушують вимоги чинного законодавства в частині реалізації власником своїх правомочностей (зокрема, в даному випадку користування).

Відповідно до частини 7 статті 319 Цивільного кодексу України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Постанова КМУ № 939 є уніфікованим нормативним актом, норми якого спрямовані на визначення єдиних вимог до організації та забезпечення режиму секретності, в т.ч. в органах місцевого самоврядування. Так, згідно з приписами даної постанови КМУ на підприємствах, в установах, організаціях, які провадять діяльність, пов'язану з державною таємницею, запроваджується пропускний та внутрішньообєктовий режим.

Подібний режим існує на території третього поверху адміністративної будівлі виконкому міської ради за адресою: м. Костянтинівка, вул. Правобережна, 260, з огляду на те, що саме на третьому поверсі знаходяться робочі місця субєктів, які мають допуск до державної таємниці.

З огляду на зазначене, п.1.3 Інструкції повністю відповідає вимогам ПКМУ № 939, а тому зазначене обмеження правомочностей власників технічних засобів під час їх перебування на території 3-го поверху виконкому міської ради є законним та обґрунтованим.

2. Позивач також просить визнати протиправним та скасувати п 2.2 Інструкції як такий, що обмежує членів територіальної громади у користуванні майном.

Пунктом 2.2 Інструкції, зокрема, передбачено, що співробітники охорони під час виконання завдань забезпечення безпеки, додержання встановленого порядку допуску та підтримання режиму на об'єкті охорони мають право затримувати осіб, які порушують встановлений режим, проникли чи намагаються проникнути на об'єкт охорони виконкому міської ради або до режимної території, не виконують законних вимог співробітників охорони і передавати їх міському відділу поліції.

Як вбачається з тексту позовної заяви, зазначене положення Інструкції, на думку позивача, обмежує право членів територіальної громади на користування комунальним майном - адміністративним приміщенням виконкому Костянтинівської міської ради. З приводу цього слід зауважити, що пропускний та внутрішньообєктовий режим у виконкомі міської ради встановлений згідно з п.1.2 Інструкції лише на 3-му поверсі адмінбудівлі за адресою: м. Костянтинівка, вул. Правобережна, 260.

При цьому даний режим не полягає в абсолютній забороні перебувати відвідувачам на території 3-го поверху зазначеної адмінбудівлі, а лише регламентує необхідність дотримання відвідувачами вимог, зазначених в Інструкції.

Крім того, відповідно до статті 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Статтею 143 Конституції України передбачено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. При цьому згідно зі статтею 1 зазначеного Закону України право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. Згідно з частиною 2 статті 327 Цивільного кодексу України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

3 огляду на зазначені законодавчі норми можна зробити наступні висновки. По-перше, право комунальної власності є не індивідуальним, а колективним і належить усій територіальній громаді. По-друге, і Конституція України, і Цивільний кодексу України, і Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» як спеціальний нормативний акт визначають два альтернативних способи реалізації територіальною громадою правомочностей користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності - як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. Тобто реалізація правомочностей власника з боку територіальної громади не є виключною прерогативою останньої, оскільки такі ж правомочності територіальна громада делегує і органам місцевого самоврядування. З огляду на вказане, встановлення пропускного та внутрішньообєктового режиму на території адміністративного приміщення виконкому міської ради (який є органом місцевого самоврядування) є формою реалізації правомочностей власника, які делеговані територіальною громадою, що в жодному разі не порушує право територіальної громади на користування та розпорядження об'єктами комунальної власності.

У зв'язку із зазначеним, вимоги позивача щодо визнання протиправним та скасування п.2.2 Інструкції як такого, що обмежує у користуванні майном членів територіальної громади, є необґрунтованими та незаконними.

3. Згідно з п.3.3 Інструкції, який оскаржується позивачем, допуск у приміщення та кабінети виконкому працівників правоохоронних, контролюючих органів, виконавчої та законодавчої влади, відвідувачів відбувається з обов'язковою реєстрацією в спеціальному журналі приймання-здавання об'єкта адмінбудівлі Костянтинівської міської ради, який заповнюється співробітником охорони.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» під персональними даними слід розуміти відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; обробка персональних даних - будь-яка дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення персональних даних, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем. Частиною 6 статті 6 даного Закону України передбачено, що не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Частиною 1 статті 11 Закону України «Про інформацію» визначено, що інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Відповідно до частини 2 статті 11 даного Закону України не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження.

У журналі приймання-здавання об'єкта адмінбудівлі співробітниками охорони зазначаються анкетні дані відвідувачів (ПІБ особи, мета відвідування, посадова особа, до якої прийшов відвідувач, час і дата відвідування), які в розумінні законів України «Про інформацію», «Про захист персональних даних» не є конфіденційною інформацією про особу (персональними даними), а тому не потребують надання згоди з боку фізичних осіб - відвідувачів виконкому міської ради. З огляду на вказане, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування п.3.3 Інструкції щодо реєстрації відвідувачів в журналі приймання-здавання будівлі не відповідають вимогам чинного законодавства України і є незаконними.

4. Позивач також просить визнати протиправними та скасувати п.3.6 (проведення кіно-, фото-, відеозйомок у приміщенні міської ради може здійснюватись тільки з дозволу міського голови, першого заступника або заступників міського голови) та п.7.5 (працівникам виконкому, служб, відділів та управлінь міської ради та відвідувачам заборонено входити до кабінету міського голови з мобільними телефонами, звукопідсилювальною технікою, персональними комп'ютерами. електронними планшетами, книгами та іншою електронною технікою) Інструкції.

П.3.6 та 7.5 Інструкції кореспондується з п.1.2, оскільки це є елементи забезпечення пропускного та внутрішньообєктового режимів в установі.

Згідно з частиною 2 статті 7 Закону України «Про інформацію» ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

В цілому зазначені п. п. 3.6 та 7.5 інструкції також відповідають вимогам ПКМУ № 939 та визначають основні елементи внутрішньообєктового режиму в установі. Так, зокрема, внутрішньообєктовий режим в установі передбачає вжиття заходів для недопущення витоку секретної інформації під час нарад, конференцій, виставок тощо, а також під час відвідування установи сторонніми особами, іноземцями та особами без громадянства.

Враховуючи, що міський голова є одним із субєктів у виконкомі міської ради, який має доступ до державної таємниці та працює з даним видом інформації, на його робоче місце (робочий кабінет) поширюються зазначені вимоги щодо внутрішньообєктового режиму, а особи, які там перебувають (працівники та відвідувачі), мають дотримуватися таких вимог.

Також позивачем не дотримано частини 4 статті 105 КАС України, відповідно до якої визначено вичерпний перелік вимог, які може сформулювати позивач в адміністративному позові. Так, позивач просить суд визнати протиправними пункти Інструкції, водночас ч.4 ст.105 КАСУ таких вимог не передбачає.

Просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі як необґрунтованому.

Дослідивши надані сторонами докази у справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає за таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідач довів в суді правомірність свого рішення, яке оскаржується позивачем, з огляду на таке.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є членом територіальної громади міста Костянтинівка Донецької області, що стороною відповідача не заперечено.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 939 було затверджено Порядок організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях. Зазначена постанова Кабінету Міністрів України є нормативно-правовим актом з грифом «Для службового користування».

На виконання вимог вищезазначеної Постанови інспектором відділу з юридичної, кадрової роботи, запобігання та протидії корупції розроблена Інструкція про пропускний та внутрішньообєктовий режим на території виконкому Костянтинівської міської ради (витяг на а.с.79), яка відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 939 «Про затвердження Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» 26 лютого 2016 року затверджена міським головою.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Костянтинівської міської ради від 19 липня 2016 року №256 «Про внесення змін у додаток 1 до рішення виконкому міської ради від 21.12.2011 № 644 «Про затвердження переліку публічної інформації з обмеженим доступом, якою володіє виконавчий комітет Костянтинівської міської ради», до переліку публічної інформації з обмеженим доступом, якою володіє виконавчий комітет Костянтинівської міської ради, входить Інструкція про пропускний та внутрішньообєктовий режим на території виконкому Костянтинівської міської ради, яка є службовою інформацією (а.с.51-52).

Пропускний та внутрішньообєктовий режим на території виконкому Костянтинівської міської ради застосовано на третьому поверсі адміністративної будівлі.

Зазначене підтверджено повідомленням секретаря Костянтинівської міської ради від 22 листопада 2016 року № 2514/12вх (а.с.24).

Згідно з п.1.2. Інструкції про пропускний режим на території виконкому Костянтинівської міської ради (далі Інструкція) - пропускний режим на території виконкому Костянтинівської міської ради, розташованого на третьому поверсі адміністративної будівлі (вул. Правобережна, 260) встановлюється з метою недопущення безконтрольного проходу, проникнення в приміщення сторонніх осіб, порушенню громадського порядку, внесенню (винесенню) на територію (з території) виконкому особистих аудіо-, відео-, радіо-фотоапаратури, інших технічних засобів без відповідного дозволу, несанкціонованого витоку інформації, викрадення документів і майна.

Згідно з п. 2.2. Інструкції - співробітники охорони під час виконання завдань забезпечення безпеки, додержання встановленого порядку допуску та підтримання режиму на обєкті охорони мають право:

-вимагати від працівників виконкому, служб, відділів і управлінь міської ради, громадян України, іноземців та осіб без громадянства додержання режиму, встановленого на обєкті охорони (режимної території);

-перевіряти документи, які засвідчують особу, безпосередньо брати їх в руки у відвідувачів, що прибули на обєкт охорони для ретельного вивчення;

-затримувати осіб, які порушуючи встановлений режим, проникли чи намагаються проникнути на обєкт охорони виконкому міської ради або до режимної території, не виконують законних вимог співробітників охорони і передавати їх до міського відділу поліції;

-не дозволяти проводити кіно-, фотозйомку, аудіо і відеозапис на обєкті охорони (без відповідного дозволу).

Згідно з п.3.3. Інструкції - допуск у приміщення та кабінети виконкому працівників правоохоронних, контролюючих органів, виконавчої та законодавчої влади, відвідувачів відбувається з обовязковою реєстрацією в спеціальному журналі приймання-здавання обєкта адмінбудівлі Костянтинівської міської ради, який заповнюється співробітником охорони. Співробітники охорони викликають працівника виконкому, до якого прийшов відвідувач. Працівник виконкому супроводжує відвідувача і повертається з ним до поста охорони після закінчення відвідування, про що в журналі робиться відповідний запис.

Згідно з п.3.6. Інструкції - представники засобів масової інформації (у тому числі з кіно-, фото-, відео-, аудіоапаратурою) допускаються в адміністративне приміщення міської ради при предявленні документів, що засвідчують особу.

Проведення кіно, фото-, відеозйомок у приміщенні міської ради може здійснюватися тільки з дозволу міського голови, першого заступника або заступника міського голови.

При проведенні у виконкомі міської ради прес-конференцій, нарад за участю ЗМІ допуск здійснюється за списками, що подаються на пост охорони керуючим справами виконкому.

Згідно з п.7.5. Інструкції - працівникам виконкому, служб, відділів і управлінь міської ради та відвідувачам заборонено:

-заходити до кабінету міського голови з мобільними телефонами, звукопідсилювальною технікою, персональними компютерами, електронними планшетами, книгами та іншою електронною технікою;

-приносити вогне та вибухонебезпечні речовини та предмети, а також їх зберігати в приміщеннях.

Даючи оцінку правомірності оскаржуваних пунктів Інструкції про пропускний режим на території виконкому Костянтинівської міської ради, суд виходив з такого.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст.1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Правомочність володіння - це передбачена законом (тобто юридично забезпечена) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.).

Правовомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.).

У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості.

Згідно з нормою ст.319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства.

Діяльність власника може бути обмежена лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма субєктами права.

Обмеження встановлюються щодо окремих субєктивних прав як засіб стримання особи-власника при здійсненні ним цих прав з урахуванням необхідності дотримання прав інших осіб або суспільних інтересів.

Таким чином, абсолютність прав власника не означає, що ніхто і ніколи не може їх обмежити.

Усі зазначені вище положення чинного законодавства кореспондуються з нормами статей 13, 41 Конституції і ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якими закріплені основні принципи здійснення права власності та його обмеження:

по-перше, встановлено право безперешкодно і в повному обсязі здійснювати правомочності власника щодо свого майна,

по-друге, визначено межі допустимого розумного втручання держави у здійснення правомочностей власника. Причому таке втручання повинно бути законним і має здійснюватися з дотриманням принципу справедливого балансу між публічними і приватними інтересами.

Зазначені принципи сформулювано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 року), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невідємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст.1 Першого протоколу.

Тож твердження позивача щодо грубого порушення відповідачем його права власності внаслідок обмеження вільно розпоряджатися особистим майном в приміщенні виконкому та кабінеті міського голови суд вважає безпідставними.

Крім того, відповідно до ЦК (статті 2, 318, 324) субєктами права власності є, зокрема територіальні громади.

Відповідно до ст. 327 ЦК субєктами права комунальної власності є територіальні громади та утворені ними органи місцевого самоврядування.

Згідно зі ст.143 Конституції майном, що є в комунальній власності, управляють територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування. У ст. 1 Закону від 21 травня 1997 р. № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон № 280/97-ВР) визначено, що представницьким органом місцевого самоврядування є відповідна місцева рада, яка складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Відповідно до ч.5 ст.16 Закону № 280/97-ВР від імені та в інтересах територіальних громад права субєкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

До відання виконавчих органів, зокрема міських рад, належать повноваження щодо управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад (п.1 ст.29 Закону № 280/97-ВР).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про основи національної безпеки України» національна безпека - захищеність життєво важливих інтересів людини і громадянина, суспільства і держави, за якої забезпечуються сталий розвиток суспільства, своєчасне виявлення, запобігання і нейтралізація реальних та потенційних загроз національним інтересам у сферах правоохоронної діяльності, боротьби з корупцією, прикордонної діяльності та оборони, міграційної політики, охорони здоров'я, освіти та науки, науково-технічної та інноваційної політики, культурного розвитку населення, забезпечення свободи слова та інформаційної безпеки, соціальної політики та пенсійного забезпечення, житлово-комунального господарства, ринку фінансових послуг, захисту прав власності, фондових ринків і обігу цінних паперів, податково-бюджетної та митної політики, торгівлі та підприємницької діяльності, ринку банківських послуг, інвестиційної політики, ревізійної діяльності, монетарної та валютної політики, захисту інформації, ліцензування, промисловості та сільського господарства, транспорту та зв'язку, інформаційних технологій, енергетики та енергозбереження, функціонування природних монополій, використання надр, земельних та водних ресурсів, корисних копалин, захисту екології і навколишнього природного середовища та інших сферах державного управління при виникненні негативних тенденцій до створення потенційних або реальних загроз національним інтересам.

Згідно ст.4 цього ж Закону органи місцевого самоврядування входять у систему суб'єктів забезпечення національної безпеки, в адміністративному приміщенні міської ради, окрім загальнодоступної інформації, зберігаються документи, які містять у собі інформацію з обмеженим доступом (документи для службового користування, документи, що містять державну таємницю тощо), які підлягають захисту від несанкціонованого доступу.

Тож твердження позивача про незаконне встановлення виконком міської ради обмеження у користуванні комунальним майном, яке належить кожному члену територіальної громади, є безпідставним.

З огляду на наведене, суд вважає необґрунтованими посилання позивача на протиправність п.п.1.2.,7.5. оскаржуваної Інструкції.

Щодо вимог визнання протиправним і скасування п.2.2. оскаржуваної Інструкції:

Відповідно до паспорту антитерористичної захищеності будівлі виконкому Костянтинівської міської ради, затвердженого начальником Костянтинівського міжрайвідділу УСБ України в Донецькій області та секретарем Костянтинівської міської ради, - з метою попередження і припинення можливості здійснення терористичного акту в установі вводиться комплекс організаційно-профілактичних заходів, що дозволяє запобігти або максимально скоротити втрати людей при вчиненні терористичного акту.

Комплекс організаційно-профілактичних заходів включає в себе, зокрема організацію пропускного режиму.

Пропускний режим організовується для недопущення проникнення сторонніх осіб на територію, у службові приміщення, до систем життєзабезпечення установи. Пропускний режим забезпечується організацією постів охорони з перевірки дозвільних документів на право входу (перепусток, службових посвідчень, тощо); спеціальним контролем всіх службових і технічних входів в будівлю закладу (а.с.80-84).

Пункт 2.2. оскаржуваної інструкції визначає права співробітників охорони під час виконання завдань забезпечення безпеки, додержання встановленого порядку допуску та підтримання режиму на обєкті охорони.

Тому і ці доводи позивача про незаконне встановлення виконком міської ради обмеження у користуванні комунальним майном, яке належить кожному члену територіальної громади, є безпідставними.

Щодо вимог визнання протиправним і скасування п.3.3. оскаржуваної Інструкції:

Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, позивач посилається на те, що зазначений пункт оскаржуваної Інструкції, який передбачає внесення анкетних даних відвідувачів без отримання їх згоди, суперечить ч.6 ст.6 Закону України «Про захист персональних даних».

Доводи позивача про те, що внесення анкетних даних відвідувача в журналах та списках без отримання їх згоди не відповідає вимогам Закону України «Про захист персональних даних» та є протиправним, не ґрунтуються на законі.

Так, відповідно до ч.6 ст.6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про основи національної безпеки України» національна безпека - захищеність життєво важливих інтересів людини і громадянина, суспільства і держави, за якої забезпечуються сталий розвиток суспільства, своєчасне виявлення, запобігання і нейтралізація реальних та потенційних загроз національним інтересам у сферах правоохоронної діяльності, боротьби з корупцією, прикордонної діяльності та оборони, міграційної політики, охорони здоров'я, освіти та науки, науково-технічної та інноваційної політики, культурного розвитку населення, забезпечення свободи слова та інформаційної безпеки, соціальної політики та пенсійного забезпечення, житлово-комунального господарства, ринку фінансових послуг, захисту прав власності, фондових ринків і обігу цінних паперів, податково-бюджетної та митної політики, торгівлі та підприємницької діяльності, ринку банківських послуг, інвестиційної політики, ревізійної діяльності, монетарної та валютної політики, захисту інформації, ліцензування, промисловості та сільського господарства, транспорту та зв'язку, інформаційних технологій, енергетики та енергозбереження, функціонування природних монополій, використання надр, земельних та водних ресурсів, корисних копалин, захисту екології і навколишнього природного середовища та інших сферах державного управління при виникненні негативних тенденцій до створення потенційних або реальних загроз національним інтересам.

Згідно ст.4 цього ж Закону органи місцевого самоврядування входять у систему суб'єктів забезпечення національної безпеки, в адміністративному приміщенні міської ради, окрім загальнодоступної інформації, зберігаються документи, які містять у собі інформацію з обмеженим доступом (документи для службового користування, документи, що містять державну таємницю тощо), які підлягають захисту від несанкціонованого доступу.

З огляду на наведене, доводи позивача про те, що, створивши такий пункт, виконком прийняв його в порушення ст.19 Конституції України та ч.6 ст.6 Закону України «Про захист персональних даних», фактично надаючи повноваження поліції охорони порушувати права свободи членів територіальної громади, - суд вважає необґрунтованими.

Щодо вимог визнання протиправним і скасування п.3.6. оскаржуваної Інструкції:

В зазначеному пункті йдеться про умови допуску в адміністративне приміщення міської ради представників засобів масової інформації та умови проведення ними кіно, фото-, відеозйомок у приміщенні міської ради.

Згідно із ст.3 КАС України, позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, дія чи бездіяльність, які породжують безпосередньо права чи обовязки для позивача.

Верховний Суд України в постанові від 24 лютого 2015 року (справа № 21-34а15) зазначив, що за змістом статті 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас субєктивна оцінка порушення права не є абсолютною.

Таким чином, правом на звернення до адміністративного суду наділена особа, яка вважає, що її права, свободи або інтереси були порушені. При цьому позивач має довести суду, яким чином відбулося порушення його прав.

Посилання позивача на порушення його прав, передбачених ст.37 Конституції України, ст.ст.5, 7 ч.2 Закону України «Про інформацію», є необґрунтованим, оскільки Інструкція про пропускний та внутрішньообєктовий режим на території виконкому Костянтинівської міської ради не стосується безпосередньо його прав, не породжує і не встановлює жодних обмежень прав для позивача і не визначає для нього будь-яких обовязків.

Також, позивачем не надано суду доказів уповноваження його іншими особами на здійснення представництва їх інтересів в суді.

Як вбачається з інформації, наданої виконавчим комітетом Костянтинівської міської ради листом від 29.03.2017 р. №267/001 (а.с.112) - на підставі акту перевірки Управлінням Служби безпеки України стану охорони державної таємниці у виконкомі Костянтинівської міської ради у жовтні 2016 року (акт для службового користування) визначено, що умови для проведення зазначеної роботи у виконкомі створені, робота ведеться згідно з чинним законодавством, внутрішні нормативні документи розроблені у відповідності до вимог Порядку №939 від 18.12.2013 р.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідач виконавчий комітет Костянтинівської міської ради, щодо встановлення пропускного режиму на території виконкому Костянтинівської міської ради, діяв відповідно до вимог законодавства, а тому підстав для визнання протиправними та скасування пунктів 1.2, 2.2, 3.3, 3.6, 7.5 Інструкції про пропускний та внутрішньообєктовий режим на території виконкому Костянтинівської міської ради, суд не вбачає.

За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 158-163,167 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Костянтинівської міської ради «про визнання дій та рішення протиправними» відмовити.

На постанову до Донецького апеляційного адміністративного суду через Костянтинівський міськрайсуд Донецької області може бути подана апеляція протягом 10 днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя