Справа № 823/291/17
Суддя: А.В. Каліновська
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року справа № 823/291/17

м. Черкаси

15 год. 17 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Каліновської А.В.,

при секретарі - Баклаженко Н.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Кайдаш Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Державної міграційної служби України в Черкаській області, начальника управління Державної міграційної служби України в Черкаській області Шапран І.В. про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в Черкаський окружний адміністративний суд з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати дії начальника управління Державної міграційної служби України в Черкаській області Шапран І.В. про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 - протиправними.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що відповідач рішенням від 18.01.2017 №08-06/3 протиправно відмовив позивачу в наданні дозволу на імміграцію в Україну з підстав ніби-то зазначення позивачем у заяві про надання дозволу на імміграцію свідомо неправдивих відомостей в частині повідомлення того, що він є повнорідним братом громадянина України, оскільки відповідачем було взято до уваги лише інформацію щодо неповно рідної сестри позивача ОСОБА_5, однак ним не було в повній мірі з'ясовано факт наявності у позивача повно рідної сестри ОСОБА_6 та передчасно без відповідної перевірки відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Позивач та його представник в судовому засіданні адміністративний позов підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених вище.

Представник управління Державної міграційної служби України в Черкаській області в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечив та зазначив, що відповідач правомірно відмовив позивачу в наданні дозволу на імміграцію в Україну, оскільки позивачем у заяві про надання дозволу на імміграцію зазначено свідомо неправдивих відомостей в частині повідомлення того, що він є повнорідним братом громадянина України - ОСОБА_5, оскільки мають спільну матір, однак різних батьків. Враховуючи вищенаведене, представник відповідача 1 вважає, що адміністративний позов є безпідставним та необґрунтованим, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Інший відповідач - начальник управління Державної міграційної служби України в Черкаській області Шапран І.В. в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача 1, повно, всебічно, об'єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, судом встановлено, що ОСОБА_1 10.12.2016 звернувся до Корсунь-Шевченківського РВ управління Державної міграційної служби України в Черкаській області із заявою про надання дозволу на імміграцію, яка листом Корсунь-Шевченківського РВ управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 10.12.2016 №1352 була направлена до управління Державної міграційної служби України в Черкаській області.

Головним спеціалістом відділу у справах іноземців та осіб без громадянства управління Державної міграційної служби України в Черкаській області Білан І.Г. за результатами розгляду матеріалів позивача встановлено, що ОСОБА_1 звернувся із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», оскільки є повнорідним братом громадянина України.

Під час проведення вищевказаної перевірки відповідачем встановлено, що ОСОБА_5 та позивач не є повнорідними братом і сестрою, оскільки відповідно до свідоцтва про народження позивача - зазначено батько ОСОБА_9, а згідно свідоцтва про народження ОСОБА_5 - зазначено батько ОСОБА_8, у зв'язку з чим начальником управління Державної міграційної служби України в Черкаській області Шапран І.В. прийнято рішення від 18.01.2017 №08-06/3 про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд враховує, що стаття 26 Конституції України гарантує, що іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов'язки, що і громадяни України.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України «Про імміграцію».

Відповідно до ст. 1 вищенаведеного Закону, імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; імміграційна віза позначка у паспортному документі, що засвідчує право іноземця чи особи без громадянства на в'їзд в Україну для постійного проживання.

Згідно ст. 3 Закону України «Про імміграцію», правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» визначено, що квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів особи, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України.

Відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про імміграцію», заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою. За неповнолітніх осіб, а також осіб, яких у встановленому порядку визнано недієздатними, заяву про надання дозволу на імміграцію подають їх законні представники. Якщо іммігрує один з батьків, якого (яку) супроводжують неповнолітні діти, він (вона) повинен подати заяву чоловіка (дружини), посвідчену нотаріально, про те, що він (вона) не заперечує проти імміграції дітей разом з батьком (матір'ю). У випадку відсутності такої згоди батько (мати) повинен подати рішення відповідного державного органу про залишення дітей при батькові (матері). Зазначене рішення має бути легалізоване консульською установою України, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім'ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я. Крім зазначених документів подаються, зокрема, для осіб, зазначених у пункті 4 частини другої та у пункті 1 частини третьої статті 4 цього Закону, - копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з громадянином України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 10.12.2016 звернувся до Корсунь-Шевченківського РВ управління Державної міграційної служби України в Черкаській області із заявою про надання дозволу на імміграцію та зі всіма визначеними Законом України «Про імміграцію» документами, оскільки згідно положень ст. 9 цього Закону, у разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію не надається особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи.

Згідно матеріалів справи під час проведення перевірки поданих позивачем матеріалів відповідачем встановлено, що ОСОБА_5 та позивач не є повнорідними братом і сестрою, оскільки відповідно до свідоцтва про народження позивача - зазначено батько ОСОБА_9, а згідно свідоцтва про народження ОСОБА_5 - зазначено батько ОСОБА_8, у зв'язку з чим начальником управління Державної міграційної служби України в Черкаській області Шапран І.В. прийнято рішення від 18.01.2017 №08-06/3 про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1.

Разом з цим, у матеріалах адміністративної справи міститься копія свідоцтва про народження повнорідної сестри позивача - ОСОБА_6 серії НОМЕР_1, згідно вказаного свідоцтва та свідоцтва про народження ОСОБА_1 вбачається, що вони є повнорідними братом і сестрою у відповідності до ч. 2 ст. 26 Сімейного кодексу України, оскільки мають спільних батьків.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію - визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (далі - Порядок №1983).

Згідно п. 12 Порядку №1983, територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: - формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з'ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; - надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; - здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Відповідно до п. 14 Порядку №1983, територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з'ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України «Про імміграцію», надсилають відповідні запити до регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.

Таким чином, начальником управління Державної міграційної служби України в Черкаській області Шапран І.В. не було в повній мірі в межах своїх компетенції з'ясовано факт наявності у позивача повнорідної сестри - ОСОБА_6, тому суд дійшов висновку визнати протиправними дії начальника управління Державної міграційної служби України в Черкаській області Шапран І.В. щодо відмови в наданні дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 та вийти за межі позовних вимог у відповідності до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України і скасувати рішення управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 18.01.2017 №08-06/3 про відмову в наданні дозволу ОСОБА_1 на імміграцію в Україну.

Посилання представника відповідача 1 на те, що у заяві від 10.12.2016 про надання дозволу на імміграцію в Україну (зворотній бік заяви) позивачем не зазначено відомостей щодо його повнорідної сестри ОСОБА_6, а лише зазначена інформацію щодо його неповнорідної сестри - ОСОБА_5, що на думку представника відповідача 1 унеможливило встановлення факту наявності у позивача повнорідної сестри - не приймається судом до уваги, оскільки згідно п. 14 Порядку №1983, територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з'ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України «Про імміграцію», надсилають відповідні запити до регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби. Крім того, у вищезгаданій графі заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну (зворотній бік заяви) зазначаються відомості про близьких родичів, що живуть в України, а не відомості про осіб, які є повнорідними із заявником.

З врахуванням вищезазначеного суд зазначає, що надання дозволу ОСОБА_1 на імміграцію в Україну - відноситься до виключних повноважень управління Державної міграційної служби України в Черкаській області.

Однак суд звертає увагу, що завданням адміністративного судочинства згідно з положеннями частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Пунктом 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7, суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи від 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Повноваження відповідача щодо прийняття відповідних рішень, в тому числі про надання дозволу на імміграцію в Україну - за своєю правовою природою є дискреційними.

Водночас, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Також, у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З урахуванням тієї обставини, що позивач вже звертався до управління Державної міграційної служби України в Черкаській області із заявою від 10.12.2016 про надання йому дозволу на імміграцію в Україну та отримав відмову, суд вважає за необхідне обрати належний та правильний спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов'язання управління Державної міграційної служби України в Черкаській області надати дозвіл ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на імміграцію в Україну.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, яка висловлена в ухвалі від 19.05.2016 року у справі №К/800/32729/15.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Частиною 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись ст. 11, 14, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії начальника управління Державної міграційної служби України в Черкаській області Шапран І.В. щодо відмови в наданні дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1.

Визнати протиправним та скасувати рішення управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 18.01.2017 №08-06/3 про відмову в наданні дозволу ОСОБА_1 на імміграцію в Україну.

Зобов'язати управління Державної міграційної служби України в Черкаській області надати дозвіл ОСОБА_1 на імміграцію в Україну.

Стягнути з управління Державної міграційної служби України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.В. Каліновська

Повний текст рішення виготовлено 18 квітня 2017 року.