Справа № 552/1525/17
Суддя: Турченко Т. В.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/1525/17
Провадження № 2-а/552/84/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.04.2017 року Київський районний суд м.Полтави в складі:

Головуючого судді - Турченко Т.В.

При секретарі - Павленко Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про переведення на пенсію за вислугу років, -

В С Т А Н О В И В :

17 березня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідача Полтавського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про переведення на пенсію за вислугу років, мотивуючи свій позов тим, що вона має стаж державної служби 35 років 10 місяців та 14 днів, в тому числі: Полтавський районний фінансовий відділ з 01.06.1978 року по 20.06.1990 року, з 02.07.1990 року по 15.04.2014 року на різних посадах в органах податкової служби. 20.01.2017 року, будучи пенсіонером за віком, вона звернулась до Полтавського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області з заявою про переведення на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу». Також нею надано до Пенсійного фонду копію трудової книжки НОМЕР_1 від 01.06.1978 року та довідку від 16.01.2017 року №186/Б/16-01-04-43 Державної податкової інспекції у м.Полтаві. За результатами розгляду її заяви, вона 01.03.2017 року отримала рішення Полтавського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 22.02.2017 року щодо відмови в переведенні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». В обґрунтування даного рішення Пенсійним фондом зазначено, що період роботи з 02.07.1990 року по 15.04.2014 року вона працювала в Державній податковій інспекції у м.Полтаві на посадах, що не відносяться до державної служби. З даним рішенням Пенсійного фонду вона не згодна. Тому звернулась в суд за захистом своїх прав. Просила суд визнати протиправним та скасувати рішення Полтавського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 22.02.2017 року №4 щодо відмови в переведенні, її, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Зобов»язати Полтавське об»єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області перевести, їй, ОСОБА_1? ІНФОРМАЦІЯ_1 з 20 січня 2017 року на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з урахуванням стажу державної служби згідно довідки Державної податкової інспекції у м.Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області від 23.02.2017 року №1478/Б/16-01-04-44. Стягнути на користь її, ОСОБА_1, понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Полтавського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник Полтавського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області Силка І.О. з позовом не згодна. Просила суд в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Представник Державної податкової інспекції у м.Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області Моложава О.В. позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала та просила задовольнити.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1, представника Полтавського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області Силку І.О., представника Державної податкової інспекції у м.Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області Моложаву О.В., вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 була державним службовцем та має стаж державної служби 35 років 10 місяців 14 днів, в тому числі: Полтавський районний фінансовий відділ з 01.06.1978 року по 20.06.1990 року, з 02.07.1990 року по 15.04.2014 року на різних посадах в органах податкової служби.

20 січня 2017 року, будучи пенсіонером за віком, позивач звернулась до Полтавського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області з заявою про переведення на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу». Також нею надано до Пенсійного фонду копію трудової книжки НОМЕР_1 від 01.06.1978 року та довідку від 16.01.2017 року №186/Б/16-01-04-43 Державної податкової інспекції у м.Полтаві.

За результатами розгляду заяви, 01 березня 2017 року ОСОБА_1 отримала рішення Полтавського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 22.02.2017 року щодо відмови в переведенні її, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». В обґрунтування даного рішення Пенсійним фондом зазначено, що період роботи з 02.07.1990 року по 15.04.2014 року вона працювала в Державній податковій інспекції у м.Полтаві на посадах, що не відносяться до державної служби.

З даним рішенням Пенсійного фонду позивач не згодна. Тому звернулась в суд за захистом своїх прав.

Суд вважає, що права позивача є порушеними та потребують судового захисту, а позов ОСОБА_1 задоволенню.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Статтею 22 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов»язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створення мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

В Рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2007 року у справі №1-29/2007 зазначено, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов»язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов»язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейської соціальної хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та рішеннях Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов»язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну службу» державна служба в України - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Згідно частини 2 ст.9 Закону України «Про державну службу» регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено Законами України.

Спеціальним законом, що визначає статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, є Закон України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до ч.1 статті 4 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) Державна податкова адміністрація України, якій за змістом ч.2, 3 статті підпорядковані державні податкові адміністрації в областях, а їм, у свою чергу, відповідні державні податкові інспекції, є центральним органом виконавчої влади та відповідно до Положення про Державну податкову адміністрацію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2007 року №778 (чинного на час виникнення спірних відносин), забезпечує реалізацію єдиної державної податкової політики, державної політики у сфері контролю за виробництвом і обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, здійснює міжгалузеву координацію у цій сфері та здійснює свої повноваження, зокрема, через державні податкові інспекції.

Посадовою особою органу державної податкової служби за правилами частини 1 статті 15 «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (частина 5, 6 статті 15 цього Закону).

Статтею 6 цього Закону визначено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Таким чином, посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже, перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Судом встановлено, що 12.11.1992 року ОСОБА_1 присвоєно спеціальне звання - радник податкової служби 3 рангу, а 19.01.1994 року позивач прийняла Присягу державного службовця згідно Закону України «Про державну службу».

Також в судовому засіданні було встановлено, що Законом України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) не було врегульовано питання пенсійного забезпечення посадових осіб державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, тому при вирішенні таких питань підлягають застосуванню положення п.п.10, 12 розділу Х1 «Прикінцеві положення» Закону №889 та Закону №3723-Х11, зокрема, стаття 37, за правилами якої на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку.

Абзацами 2 та 3 пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року №283 передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової та контрольно-ревізійної служби, а також на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.

Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №27-55-У1, а саме статтею 343 визначено, що посадовою особою контролюючого органу може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, якщо інше не передбачено законом, та на яку покладено виконання завдань, зазначених у цьому Кодексі та Митному кодексі України.

Статтею 344 Податкового кодексу України чітко визначено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

Таким чином, суд приходить до висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» №889-У111.

Тому період державної служби ОСОБА_1 в податкових органах у спеціальному званні з 12.11.1992 року - радник податкової служби 3 рангу, 03.09.2003 року - радник податкової служби 2 рангу, з 27.12.2013 року радник податкової та митної справи 2 рангу, має бути зарахований до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» №889-У111, що не суперечить позиції, яка викладена в рішеннях Верховного Суду України від 22.10.2013 року та Вищого адміністративного суду України від 10.08.2016 року (К/800/54011/13).

Частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Судом не приймаються до уваги посилання Пенсійного фонду на п.10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-111, оскільки дана норма стосується осіб - державних службовців, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менше 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» від 1993 року та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» 1993 року у порядку, визначеному для осіб, які мають не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

В пункті 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-У111 зазначено, що даний Закон набирає чинності з 01.052016 року.

Отже, пункт 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-У111 стосується осіб - державних службовців, які станом на 01.05.2016 року займали посади державної служби.

Матеріалами справи встановлено і дану обставину не заперечували сторони по справі, що позивач була звільнена за статтею 38 КЗпП України з посади головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок з окремих питань управління податкового аудиту 15 квітня 2014 року, що підтверджується копією трудової книжки, тобто до набрання законної сили Законом України «Про державну службу» №889-У111.

Таким чином, ОСОБА_1 не підпадає під категорію осіб, на яких розповсюджується дія пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-У11, тому безпідставним є посилання Полтавського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на вказану норму Закону.

Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-У11 передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менше 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (з наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу України» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тому дія пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-У11 поширюється на ОСОБА_1, а її позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4-14, 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Полтавського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 22.02.2017 року №4 щодо відмови в переведенні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зобов»язати Полтавське об»єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області перевести ОСОБА_1? ІНФОРМАЦІЯ_1 з 20 січня 2017 року на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з урахуванням стажу державної служби згідно довідки Державної податкової інспекції у м.Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області від 23.02.2017 року №1478/Б/16-01-04-44.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Полтавського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Т.В.Турченко