Справа № 725/1226/17
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/1226/17

Головуючий у 1-й інстанції: Скуляк І.А.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

19 квітня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

за участю:

секретаря судового засідання: Мирошниченко С.О.,

представника позивача (апелянта) - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області на постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 21 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області до ОСОБА_3 про примусове видворення та затримання громадянина з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні,

В С Т А Н О В И В :

Управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області звернулось з адміністративним позовом до Першотравневого районного суду міста Чернівці щодо примусового видворення та затримання громадянина ОСОБА_4 Федерації ОСОБА_3, з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Постановою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 21 березня 2017 року в задоволенні вказаних позовних вимог Управління державної міграційної служби України в Чернівецькій області відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на допущенні порушення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати прийняту Першотравневим районним судом міста Чернівці постанову та ухвалити нову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача (апелянта) вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та за обставин викладених в ній просив її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився. До початку судового засідання до суду надійшла письмова розписка датована 17 квітня 2017 року, з якої вбачається факт належного повідомлення відповідача про час, дату та місце апеляційного розгляду справи, що засвідчено його власноручним підписом. До того ж, вказана розписка містить власноручно написану відповідачем примітку про його небажання брати участь у розгляді даної справи.

Відповідно до частини 4 статті 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З огляду на наведену норму, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, колегія суддів вважає, що на разі вжито всіх можливих заходів для забезпечення участі ОСОБА_3 під час апеляційного розгляду даної справи, що робить можливим розглянути останню без його участі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи громадянин ОСОБА_4 Федерації ОСОБА_3 в'їхав на територію України в 2012 році за внутрішнім паспортом громадянина ОСОБА_4 Федерації № 04 02 716961 від 28.03.2003 року і з цього часу територію України не покидав.

Протягом вказаного строку відповідач в установленому діючим законодавством України порядку не звертався із заявами а ні про оформлення міграційної карти, а ні про продовження строку перебування в Україні, а ні для отримання посвідчення на постійне чи тимчасове проживання в Україні.

З моменту в'їзду на територію України відповідач проживає на території Бабинської сільської ради Кельменецького району Чернівецької області без відповідної реєстрації, постійного місця роботи не має і у відповідності до довідки № 1/109 від 14.03.2017 року, виданої сільським головою Бабинської сільської ради, веде аморальний спосіб життя.

Під час перебування в Україні відповідач вчинив адміністративне порушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП, у зв'язку з чим 11.08.2016 року ОСОБА_5 районним сектором УДМС України в Чернівецькій області було прийняте рішення № 23 про примусове повернення з України громадянина ОСОБА_4 Федерації ОСОБА_3 з строком для виїзду до 11.09.2016 року.

Вказане рішення відповідач отримав 14.08.2016 року, що засвідчив власноручним підписом. Це рішення відповідачем не оскаржувалося проте в установлений строк добровільно без поважних причин виконано не було.

У відповідності до наявних в матеріалах справи рапортів та доповідних записок дільничного ОСОБА_5 відділу поліції ГУНП у Чернівецькій області (а.с. 13-19) відповідач усіляко ухилявся від виконання рішення та виїзду з території України, переховуючись за різними адресами, чим зумовив проведення додаткових пошукових дій працівниками міграційної служби та правоохоронних органів.

28.02.2017 року в ході здійснення контролю за виконанням іноземцями рішень про примусове повернення з України працівниками ОСОБА_5 районного сектору УДМС України в Чернівецькій області спільно з майором поліції ОСОБА_5 відділу поліції ГУНП у Чернівецькій області було виявлено громадянина ОСОБА_4 Федерації ОСОБА_3В, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не виконав рішення про примусове повернення його з території України.

28.02.2017 року відносно відповідача ОСОБА_5 районним сектором УДМС України в Чернівецькій області було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МЧВ 034245 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, 28.02.2017 року ОСОБА_5 районним сектором УДМС України в Чернівецькій області було винесено постанову серії ПН МЧВ 034245 про накладення на відповідача адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн., який останнім не сплачено.

Факт грубого порушення відповідачем встановлених правил перебування іноземців на території України та вимог Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" стало підставою для звернення Управлінням Державної міграційної служби України в Чернівецькій області до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалюючи оскаржуване в межах даної справи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в країні походження відповідача, а саме ОСОБА_4 Федерації, його життю та здоров'ю загрожує небезпека за ознаками національності, що в розумінні положень статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно із п. 14 ч.1 ст.1 Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до ч.3 ст.9 вказаного Закону, строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.15, ст.22 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в'їзд в Україну та виїзд з України здійснюється: іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в'їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України. Іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, мають право у встановленому порядку вільно залишити територію України, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.25 Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій. Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

В розрізі наведеної норми судова колегія звертає увагу на те, що відповідач в ході ознайомлення з протоколом про адміністративне правопорушення серії ПР МЧВ 034245 від 28.02.2017 року та проставляючи власний підпис на його примірнику, зазначив, що не здійснив виїзд з території України, на виконання вищевказаного рішення позивача, в зв'язку з відсутністю коштів на купівлю квитка. Натомість жодних доказів які б свідчили про факт звернення відповідача до центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері міграції, з відповідною заявою про добровільне повернення матеріали справи не містять.

Окрім того, вказане дає підстави судовій колегії критично оцінити висновок суду першої інстанції щодо наявності обставин вважати, що в країні походження відповідача, а саме ОСОБА_4 Федерації, його життю та здоров'ю загрожує небезпека за ознаками національності, оскільки у відповідності до встановлених обставин справи та наявних доказів рішення позивача про примусове повернення з України не виконано відповідачем у зв'язку з відсутністю коштів внаслідок ведення аморального способу життя.

В силу вимог ч.1 ст. 26 наведеного Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч.5 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Частиною 8 ст.26 вищезазначеного Закону, визначено, що примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Частиною 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, вказаною нормою статті встановлено, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин.

Статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено вичерпний обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Також забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Наведений перелік підстав є вичерпний і розширенню не підлягає.

На час розгляду справи судом першої інстанції відповідач не виконав рішення ОСОБА_5 районного сектору УДМС України в Чернівецькій області від 11.08.2016 року № 23 про примусове повернення, територію України не покинув та продовжує порушувати міграційне законодавство України.

Докази того, що відповідач, перебуваючи в Україні має постійне місця проживання, законне джерело існування, близьких родичів, власність, кошти на існування, в матеріалах справи відсутні і в ході апеляційного розгляду надані не були. Відповідач вказані обставини не спростовані.

В даному випадку, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги до того ж, що відповідач не має дозволів на право перебування на території України, судова колегія приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача щодо примусового видворення відповідача за межі України.

При цьому, як зазначено вище, в ході апеляційного перегляду даної справи не було встановлено обставин, передбачених ст. ст. 30, 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», які б виключали прийняття судом рішення про примусове видворення відповідача за межі України.

Разом з тим, згідно умов п. 3 ч. 2 ст. 183-7 КАС України у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень: затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання рішення про примусове повернення з України протягом тривалого часу, веде аморальний спосіб життя та переховується від працівників міграційної служби та поліції, судова колегія апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність затримання відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців, які незаконно перебувають в Україні, на строк, що не перевищує шести місяців.

На підставі п. 5 ч. 2 ст. 256 КАС України постанову про примусове видворення відповідача слід звернути до негайного виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийнята постанова не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області задовольнити повністю.

Постанову Першотравневого районного суду міста Чернівці від 21 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області до ОСОБА_3 про примусове видворення та затримання громадянина з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов задовольнити.

Видворити громадянина ОСОБА_4 Федерації ОСОБА_3 за межі України в примусовому порядку.

Затримати громадянина ОСОБА_4 Федерації ОСОБА_3 з поміщенням у Волинський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС України, с. Журавичі, вул. Перемоги, 27, Ківерцівського району Волинської області, з метою забезпечення примусового видворення терміном до шести місяців.

Постанову звернути до негайного виконання.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 21 квітня 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7