Справа № 804/15389/15
Суддя: Чорна Валерія Вікторівна
Дата ухвалення: 2016-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 р. справа № 804/15389/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чорної В.В.

при секретарі судового засідання Максименко Е.М.

за участю представників сторін

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Трансмаш» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 16.10.2015 року (в частині суми 210 273,00 грн.), -

встановив:

02 листопада 2015 року Приватне акціонерне товариство «Трансмаш» (далі - ПрАТ «Трансмаш») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС № НОМЕР_1 від 16.10.2015 р. про збільшення грошового зобовязання з податку на додану вартість в частині загальної суми 210 273,00 грн., з яких за основним платежем 140 182,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 70 091,00 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач у позовній заяві та письмових поясненнях зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 16.10.2015 р. винесено відповідачем на підставі висновків про завищення суми податкового кредиту з податку на додану вартість, викладених в акті перевірки № 101/28-01-40-02-04832737 від 23.09.2015 р. за результатами перевірки господарських операцій з контрагентом-постачальником ТОВ «УКРТЕС» за березень 2015 року на суму 140 182 грн. Позивач вважає ці висновки такими, що не ґрунтуються на доказах, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності ПрАТ «Трансмаш», були б спрямовані на отримання податкової вигоди або не були обумовлені економічними причинами, повязаними з отриманням доходу від господарської діяльності. Позивач стверджує про реальність господарських операцій з контрагентом-постачальником ТОВ «УКРТЕС» протягом березня 2015 року, які відповідають зареєстрованим видам діяльності позивача та його контрагента та підтверджується документами бухгалтерського обліку, оформленими у відповідності до вимог діючого законодавства. Позивач також зазначає, що податковий орган в акті перевірки, роблячи висновок про непідтвердження зазначених господарських операцій, обмежився лише посиланням на наявність розбіжностей в первинних документах, незаповнення їх окремих реквізитів та відсутність складських приміщень у контрагента-постачальника. Такі висновки податкового органу, на думку позивача, суперечать положенням цивільного законодавства, якими закріплено принцип презумпції правомірності правочинів, оскільки нікчемність правочинів позивача з його контрагентом відповідачем з посиланням на встановлені юридичні факти, які б прямо вказували на їх недійсність, не доведена. Крім того, висновки відповідача суперечать принципу індивідуальної відповідальності платника податків, який не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства з боку його контрагентів. Посилаючись на зазначені доводи, позивач просить скасувати оскаржуване рішення відповідача про збільшення йому суми грошового зобовязання з податку на додану вартість (т.1 а.с. 4-13).

Представником відповідача за довіреністю ОСОБА_4 до суду надані письмові заперечення, в яких зазначено, що Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками у м. Дніпропетровську проведено позапланову виїзну перевірку ПрАТ «Трансмаш», оформлену актом перевірки № 101/28-01-40-02-04832737 від 23.09.2015 р., за результатами якої встановлено завищення позивачем податкового кредиту за податковими накладними, отриманими від ТОВ «УКРТЕС» на суму 140 182 грн. у березні 2015 року. Проведеною перевіркою не підтверджено факт придбання позивачем товару від контрагента-постачальника ТОВ «УКРТЕС» у звязку з невідповідністю наданих первинних документів (видаткових та товарно-транспортних накладних, рахунків-фактур) встановленій для цих документів формі складання, відсутністю обовязкових для заповнення реквізитів, які б засвідчували факт товарності здійснених господарських операцій, невідповідністю даних журналів реєстрації вїзду автомобільного транспорту на територію ПрАТ «Трансмаш» даним, зазначеним в товарно-транспортних накладних на товар, що унеможливлює встановлення транспортного засобу, яким здійснювалося перевезення, та маршруту транспортування вантажу. У звязку із встановленими порушеннями, податковий орган, на думку представника відповідача, обґрунтовано прийшов до висновку про неправомірність включення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ по господарським операціям з ТОВ «УКРТЕС» у березні 2015 року на суму 140 182 грн. Посилаючись на викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позову (т.1 а.с. 237-239).

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представники відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у запереченнях проти адміністративного позову (т.2 а.с. 35-37).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини.

Приватне акціонерне товариство «Трансмаш» (на момент первинної реєстрації ВАТ «Тарнсмаш») зареєстроване 23.01.1998 р. виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради та даний час перебуває на податковому обліку в Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС, в тому числі, як платник податку на додану вартість (а.с. 39-40).

З установчих документів позивача вбачається, що ПрАТ «Трансмаш» здійснює діяльність, повязану з виробництвом залізничного рухомого складу, а також ремонтом і технічним обслуговуванням залізничного рухомого складу (т. 1. а.с. 47).

На підставі наказу № 217 від 03.09.2015 р. та направлень на перевірку № 113/28-01-40-02 від 03.09.15 та № 114/28-01-40-02 від 03.09.15, виданих СДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС (т.2 а.с. 16-18), на підставі п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України посадовими особами відповідача в період з 03.09.2015 р. по 16.09.2015 р. проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПрАТ «Трансмаш» з питань дотримання вимог податкового законодавства України, правильності та повноти нарахування та сплати податків до бюджету при фінансово-господарських взаємовідносинах з ТОВ «УКРТЕС» у березні 2015 року, ТОВ «Слалом ЛТД» у квітні 2015 року, за результатами якої складено акт перевірки № 101/28-01-40-02-04832737 від 23.09.2015 р. (т.1 а.с. 44-70).

Згідно висновків вказаного акту, перевіркою встановлено порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198 ПК України по взаємовідносинам з ТОВ «УКРТЕС», в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість, в тому числі за березень 2015 року на суму 140 182 грн. (т.1 а.с. 69-70).

В решті порушень (зокрема, за квітень 2015 року) в межах даної справи висновки та рішення податкового органу не оскаржуються.

Позивачем на зазначений акт перевірки подані письмові заперечення від 06.10.2015 р. (т.1 а.с. 71-81).

Листом від 12.10.2015 р. за вих. 10292/10/28-01-40-02-16 відповідач повідомив ПрАТ «Трансмаш» про правомірність висновків, зроблених податковим органом в акті перевірки № 101/28-01-40-02-04832737 від 23.09.2015 р. (т.1 а.с. 84-90).

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 16.10.2015 року, яким позивачу, в тому числі, збільшено грошове зобовязання з податку на додану вартість, визначене згідно податкової декларації № НОМЕР_2 від 20.04.2015 р., на загальну суму 210 273,00 грн., з яких за основним платежем 140 182,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 70 091,00 грн. (т.1 а.с. 91-92).

Зазначене податкове повідомлення-рішення відповідача в цій частині оскаржено позивачем до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, та є предметом оскарження по даній справі.

Встановивши обставини справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що ПрАТ «Трансмаш» у березні 2015 року мало господарські відносини з підприємством-постачальником - ТОВ «УКРТЕС», реальність яких є предметом спірних правовідносин у справі, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит з податку на додану вартість.

Так, між ПрАТ «Трансмаш» та ТОВ «УКРТЕС» було укладено договір поставки № 05.03(м) від 05.03.2015 р., згідно умов якого, ТОВ «УКРТЕС» (постачальник) зобовязувалось поставити на користь ПрАТ «Трансмаш» (покупець) товарно-матеріальні цінності згідно специфікацій до договору (т.1 а.с. 103-105).

На виконання зазначеного договору, ТОВ «УКРТЕС» у березні 2015 року поставлено на адресу позивача запчастини в асортименті, зазначеному у специфікації до договору поставки № 05.03(м) від 05.03.2015 р. (т.1 а.с. 105), що підтверджено податковими та видатковими накладними на товар № 966 від 25.03.15, № 967 від 25.03.15, № 971 від 25.03.15, № 969 від 25.03.15, № 970 від 25.03.15, № 968 від 25.03.15; рахунками-фактурами № 25-03/1 від 25.03.2015р., № 25-03/2 від 25.03.2015р., № 25-03/4 від 25.03.2015р., № 25-03/5; платіжними дорученнями № 415 від 22.04.15, № 416 від 22.04.15, № 417 від 22.04.15, № 418 від 22.04.15, № 28.04.15, 3 518 від 22.04.15, № 519 від 05.05.15, № 635 від 19.05.15 (т.1 а.с. 106-147).

Транспортування товару підтверджено товарно-транспортною накладною № 696 від 25.03.2015 р., подорожнім листом на автомобіль НОМЕР_3 від 25.03.2015 р., технічним паспортом на зазначений транспортний засіб, документами, що підтверджують трудові відносини водія ОСОБА_5, який здійснював вказане перевезення, з ПрАТ «Трансмаш» (т.1 а.с. 124-125, 232-233, т.2 а.с. 19-26).

Використання зазначених товарно-матеріальних цінностей у власній господарській діяльності ПрАТ «Трансмаш» не суперечить виду господарської діяльності позивача, яка повязана з виробництвом залізничного рухомого складу, а також ремонтом і технічним обслуговуванням залізничного рухомого складу (а.с. 61-62).

Придбання зазначених вище запчастин обумовлено наданням послуг з капітального ремонту другого етапу колійних машин ПМГ ДП «Придніпровська залізниця» (ВСП «Синельниківська дистанція колії» ПЧ-6), (ВСП «Мелітопольська дистанція колії» ПЧ-4) відповідно до договору № ПР/П-141124/НЮ від 24.11.2014 р., згідно умов якого виконавець (ПрАТ «Трансмаш») протягом 2014-2015 років зобовязується надати послуги з капітального ремонту спеціального рухомого складу (т.1. а.с. 218-227).

Разом з цим, висновки податкового органу про непідтвердження вчинення позивачем господарських відносин з контрагентом-постачальником ТОВ «УКРТЕС», зумовлено відсутністю окремих реквізитів у наданих до перевірки первинних документах, зокрема, печатки підприємства та підпису уповноваженої особи на видаткових накладних та рахунках-фактурах; повних адрес підприємства-постачальника та підприємства-покупця товару, кількості місць вантажу та відповідальної особи у товарно-транспортній накладній; невідповідності даних журналу реєстрації вїзду автомобільного транспорту на територію ПрАТ «Трансмаш» даним, зазначеним в ТТН на товар; відсутності складських приміщень у контрагента-постачальника ТОВ «УКРТЕС»; встановлення невідповідності у кількості відвантаженої на склад позивача продукції з кількістю, зазначеною в актах списання на ремонт колійних машин ПМГ.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Вимоги до первинних документів містяться у ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема, вони повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України, господарська діяльність - це діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарську діяльність визначено як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підтвердженням реального здійснення господарської операції є первинні документи, які свідчать про фактичну поставку товарів продавцем та їх отримання покупцем, а також документи, що підтверджують факт використання вказаних товарів у власній господарській діяльності.

Таким чином, підтвердженням факту виконання договору поставки товару є первинні документи податкового та бухгалтерського обліку, складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та підтверджені документами щодо оприбуткування та використання поставлених товарів у власній господарській діяльності.

У справі, що розглядається, підтвердженням факту виконання договору поставки № 05.03(м) від 05.03.2015 р. у березні 2015 року є вищенаведені первинні документи податкового та бухгалтерського обліку, а саме: копії рахунків-фактур, видаткових та податкових накладних на товар, товарно-транспортна документація, які складені у відповідності до зазначених вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та узгоджуються з іншими документами, дослідженими судом, а саме відомостями щодо оприбуткування та використання поставленого товару у власній господарський діяльності.

Так, на підтвердження оприбуткування та використання поставленого товару у власній господарський діяльності позивачем надано акти № 124/1 від 26.11.14 та № 389/1 від 26.11.14 на завдання у капітальний ремонт колійної машини; акти № КР-124/2 від 31.03.15 здачі-приймання послуг з другого етапу капітального ремонту колійної машини ПМГ №214 та № КР-389/2 від 31.05.15 здачі-приймання послуг з другого етапу капітального ремонту колійної машини ПМГ № 389; кінцеві відомості дефекації № 389/2 та № 124/2, калькуляцію планових затрат на капітальний ремонт машини ПМГ-1у, розшифровку вартості матеріалів, покупних комплектуючих виробів, напівфабрикатів і послуг сторонніх організацій на капітальний ремонт колійної машини ПМГ-1у, картки складського обліку матеріалів, з яких вбачається переміщення та відпуск придбаних позивачем товарно-матеріальних цінностей за договором № 05.03(м) від 05.03.2015 року; акти списання товарно-матеріальних цінностей (т.1 а.с. 148-231).

Всі вищенаведені документи складського та бухгалтерського обліку були відображені відповідачем в акті перевірки № 101/28-01-40-02-04832737 від 23.09.2015 р. та підтверджують реальність господарських відносин за договором поставки товару № 05.03(м) від 05.03.2015 року (т.1 а.с. 51-58).

При цьому, встановлена податковим органом невідповідність у кількості відвантаженої на склад позивача продукції з кількістю, зазначеною в актах списання на ремонт колійних машин ПМГ обумовлюється невідповідністю спірного податкового періоду, що є предметом перевірки податкового органу (березень 2105 року) та періодом (2014-2015 років), протягом якого позивач надавав послуги з капітального ремонту другого етапу колійних машин ПМГ ДП «Придніпровська залізниця» (ВСП «Синельниківська дистанція колії» ПЧ-6), (ВСП «Мелітопольська дистанція колії» ПЧ-4) відповідно до договору № ПР/П-141124/НЮ від 24.11.2014 р.

Надані позивачем до перевірки документи, копії яких наявні в матеріалах справи та досліджені судом, в цілому відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а виявлення податковим органом окремих незначних недоліків у їх складанні не може тягнути їх невизнання як первинних документів. Оцінка таким документам повинна надаватись у сукупності з оцінкою інших документів, зокрема, відомостей щодо оприбуткування та використання поставленого товару у власній господарський діяльності.

Крім того, суд враховує, що у звязку із виявленням відсутності в журналі реєстрації вїзду автомобільного транспорту на територію ПрАТ «Трансмаш» 25.03.2015 року автомобілю НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_5 з ТМЦ, поставленими ТОВ «УКРТЕС» за договором № 05.03(м) від 05.03.2015 р., старшого зміни охорони підприємства ОСОБА_6 (в службові обовязки якого входить фіксування всіх транспортних засобів в журналі реєстрації вїзду автомобільного транспорту) притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Наказ про притягнення ОСОБА_6 до дисциплінарної відповідальності № 28/1 винесено 26.03.2015 р., тобто до проведення перевірки податковим органом, натомість жодної оцінки в акті перевірки йому не надано (т.1 а.с. 236).

У звязку з чим, висновок податкового органу про невідповідність даних журналу реєстрації вїзду автомобільного транспорту на територію ПрАТ «Трансмаш» даним, зазначеним в товарно-транспортній накладній на товар, не може бути врахований судом як необґрунтований.

Податкові накладні, виписані ТОВ «УКРТЕС», надавалися позивачем при проведенні перевірки, відображені в акті перевірки та містять усі передбачені законом реквізити, тобто, відповідають вимогам ст. 201 Податкового кодексу України, що є підставою для віднесення ПрАТ «Трансмаш» сум ПДВ, сплачених у складі вартості товарів, отриманих від вищевказаного контрагента-постачальника, до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду.

Також, роблячи висновок про нереальність здійснених господарських операцій із зазначеним контрагентом, відповідач посилається на відсутність у контрагента-постачальника ТОВ «УКРТЕС» складських приміщень.

На підтвердження цього, відповідачем надано копію доповідної записки головного державного ревізора-інспектора сектору моніторингу адміністрування ПДВ ОСОБА_3, в якій останній зазначає про відсутність складських приміщень ТОВ «УКРТЕС» за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Автопаркова, 1, та долучено фотографію будівлі, що знаходиться за цією адресою (т. 2 а.с. 7-8).

Водночас, згідно Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом Державної фіскальної служби України № 22 від 31.07.2014 р., у разі, коли при організації документальної планової та позапланової або фактичної перевірки встановлено відсутність платника податків (посадових осіб платника податків або його законних (уповноважених) представників) за місцезнаходженням (місцем проживання), у той же день складається акт перевірки місцезнаходження платника податків (посадових осіб платника податків або його законних (уповноважених) представників). Акт реєструється у спеціальному журналі реєстрації актів, який ведеться структурним підрозділом, до функцій якого віднесено реєстрацію вхідної та вихідної кореспонденції органу державної фіскальної служби.

Отже, оформлення результатів фактичної перевірки місцезнаходження платника податків без складання відповідного акту з його реєстрацією у спеціальному журналі, який ведеться структурним підрозділом податкового органу, є порушенням порядку проведення перевірки, встановленого відомчим наказом ДФС України.

Також, суд приймає до уваги, що зазначена доповідна записка датована 18.09.2015 року, тобто, вихід за юридичною адресою ТОВ «УКРТЕС» представником податкового органу здійснено на півроку пізніше, ніж дата поставки товару, зазначена у товарно-транспортній накладній від 25.03.2015 р., що ставить під сумнів відповідність висновку відповідача про відсутність у контрагента-постачальника складських приміщень безпосередньо на момент спірної поставки.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 р. (Булвес проти Болгарії) зазначив, що платник податку не повинен нести негативних наслідків невиконання постачальником його зобовязань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є «власністю» у розумінні ст. 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання особою своїх зобовязань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обовязків постачальником, в той час, коли це залежало від волі одержувача поставки-застосування відповідних положень Закону стало не передбаченим і свавільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обовязків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обовязку зі сплати ПДВ (п. 43, п.69 зазначеного рішення Європейського Суду).

Отже, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право особи на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто, якщо контрагент порушив податкове законодавство, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому дані порушення не можуть бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Таким чином, будь-які порушення, встановлені податковим органом в діяльності контрагентів платника податків, не можуть бути самостійною підставою для визнання недійсними господарських відносин з поставки товару (робіт та послуг) на адресу позивача, яку з боку позивача в повному обсязі підтверджено наданими первинними документами.

Натомість наявність у позивача належно оформлених первинних документів, які були належним чином відображені ним у податковому обліку, відповідачем не спростовано, жодних свідчень того, що спірні угоди та/або їх виконання спричинило заниження чи приховування об'єктів оподаткування у відповідних господарських операціях з боку їх учасників, у справі не встановлено.

Враховуючи, що всі первинні документи на підтвердження здійснення господарських відносин з контрагентом-постачальником ТОВ «УКРТЕС», в тому числі, видаткові, податкові та товарно-транспортні накладні на поставлений товар, платіжні доручення, акти звірки розрахунків, відомості складського обліку та відпуску товару, були надані позивачем та безпосередньо досліджені судом при розгляді даної справи, підстав вважати їх такими, що не можуть враховуватись як докази у справі, судом не встановлено.

Жодних інших обставин для невизнання первинних документів ПрАТ «Трансмаш» для врахування господарських відносин позивача з ТОВ «УКРТЕС» за березень 2015 року у акті перевірки не наведено, у звязку з чим, суд вважає такі висновки податкового органу необґрунтованими.

У відповідності до п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Абзацом «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, правомірність формування платником податку податкового кредиту визначається фактичним проведенням операцій платником податку зі своїми безпосередніми контрагентами, які оформлені належними документами.

Враховуючи, що позивач у перевіряємому періоді формував свої витрати та податковий кредит на підставі первинних документів та податкових накладних, які відповідають встановленим для них вимогам, своєчасно та в межах проведених господарських операцій, у суду відсутні підстави вважати, що його податкова звітність з податку на додану вартість складалася без відповідного підтвердження первинними документами.

За викладених обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку про правомірність включення позивачем розрахунків з ТОВ «УКРТЕС» до складу податкового кредиту з податку на додану вартість за березень 2015 року, а тому податкове повідомлення-рішення відповідача № НОМЕР_1 від 16.10.2015 р. про збільшення позивачу грошового зобовязання з ПДВ в частині загальної суми 210 273,00 грн., з яких за основним платежем 140 182,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 70 091,00 грн., підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем за подання до суду адміністративного позову майнового характеру згідно платіжного доручення № 1388 від 27.10.2015 р. на суму 4 100, 29 грн. (т. 1 а.с. 3).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 122, 160-162, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Трансмаш" - задовольнити. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС № НОМЕР_1 від 16.10.2015 р. про збільшення грошового зобовязання з податку на додану вартість в частині загальної суми 210 273,00 грн., з яких за основним платежем 140 182,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 70 091,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС () на користь Приватного акціонерного товариства «Трансмаш» () сплачений згідно платіжного доручення № 1388 від 27.10.2015 р. судовий збір в сумі 4 100, 29 грн. (чотири тисячі сто гривень двадцять девять копійок).

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо судом у відповідності до частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України було проголошено вступну та резолютивну частину постанови, а також в разі прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 12 квітня 2016 року.

Суддя ОСОБА_7