Справа № 822/708/17
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/708/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року 16:36м. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіБожук Д.А.
при секретаріЛитвинюк К.Б.
за участі:позивача та представників сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДфС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

У судовому засіданні проголошено вступну і резолютивну частини постанови згідно ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі по тексту - ФОП ОСОБА_3, позивач) звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області (далі по тексту - ДПІ у м. Хмельницькому, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 21.11.2016;

- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 21.11.2016;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 21.11.2016;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 21.11.2016;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 21.11.2016.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, рішення та вимога винесені з порушенням вимог податкового законодавства та без урахування фактичних обставин.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначили, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, рішення та вимога винесені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством України.

Заслухавши позивача, представників сторін та пояснення свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх взаємному зв'язку і сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з підстав наведених нижче.

Суд встановив, що у період з 26.09.2016 по 30.09.2016 працівниками відповідача проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань дотримання укладання трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору до бюджету, правильності нарахування та сплати єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

За результатами перевірки складено акт від 07.10.2016 №2864/22-25-13-04/НОМЕР_1.

У висновках вказаного акту, відповідачем зазначено щодо порушення ФОП ОСОБА_3 вимог:

- п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010, в результаті чого не нараховувався, не утримувався та не перераховувався до бюджету податок з доходів найманих працівників в сумі 23888,55 грн. з нарахованої заробітної плати в сумі 134915,21 грн.;

- п.1 ч.1 ст.4, п.1 ч.1 ст.7, ч.5 ч.7 ст.8, ч.2 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI, внаслідок чого ФОП ОСОБА_3 занижено суму єдиного внеску з сум заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, а також утримання єдиного внеску із сум заробітної плати, нарахованої особам, які працюють на умовах трудового договору на суму 31769,19 грн.;

- п.119.2 ст.119 ПК України, а саме ФОП ОСОБА_3 не у повному обсязі подані розрахунки за формою 1-ДФ до ДПІ у м. Хмельницькому;

- п.п.168.4.1 п.168.4 ст.168 ПК України, зокрема, ФОП ОСОБА_3 занижено військовий збір в сумі 2023,65 грн.;

- ст.2, 24, 26, 48, 142 КЗпП;

- ст.1, 5, 30 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР.

На підставі висновків акту перевірки від 07.10.2016 №2864/22-25-13-04/НОМЕР_1 відповідачем прийнято:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 21.11.2016, а саме недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 31769,19 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 21.11.2016, якою застосовано штрафні санкції в розмірі 15884,60 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 21.11.2016, яким визначено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, у сумі 42935,69 грн., у тому числі 23888,55 грн. - за податковим зобов'язанням, 17714,20 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), 1332,94 грн. - пеня, нарахована відповідно до п.п.129.1.3 п.129.1 ст.129 ПК України;

- податкове повідомлення-рішення № від 21.11.2016, яким визначено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, у розмірі 3637,02 грн., у тому числі 2023,65 грн. - за податковим зобов'язанням, 1496,79 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), 116,58 грн. - пеня, нарахована відповідно до п.п.129.1.3 п.129.1 ст.129 ПК України;

- податкове повідомлення-рішення № від 21.11.2016, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 510,00 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати.

Не погоджуючись з зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, рішенням та вимогою, позивач оскаржив їх у судовому порядку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, досліджуючи правомірність зазначених вище висновків відповідача, суд встановив та враховує наступне.

За приписами пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки платників податків.

Пунктом п.75.1 ст.75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Порядок проведення документальних позапланових перевірок визначений ст.78 ПК України.

За змістом пп.78.1.13 п.78.1 ст.78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, у разі отримання інформації про ухилення податковим агентом від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом, а також здійснення особою господарської діяльності без державної реєстрації. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали підставою для проведення такої перевірки.

З аналізу зазначених норм вбачається, що обов'язковою умовою для призначення перевірки на підставі підпункту 78.1.13 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України є отримання інформації про ухилення податковим агентом від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується відповідачем підставою для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_3 у період з 26.09.2016 по 30.09.2016 було анонімне звернення, що надійшло до податкового органу про те, що в м. Хмельницькому по вул. Тернопільській 17 (в приміщенні заводу "Новатор" ) платники податків здійснюють господарську діяльність використовуючи працівників, які офіційно не оформлені.

Суд зазначає, що підпунктом 14.1.171 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено поняття податкова інформація, а саме у значенні, визначеному Законом України "Про інформацію".

Згідно із статтею 1 Закону України "Про інформацію" інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Статтею 16 зазначеного Закону визначено, що податкова інформація - сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб'єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом України. Правовий режим податкової інформації визначається Податковим кодексом України та іншими законами.

Відповідно до пункту 71.1 статті 71 Податкового кодексу України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Пунктом 72.1 статті 72 Податкового кодексу України визначено, яка інформація може використовуватись, для інформаційно-аналітичного забезпечення:

- від платників податків та податкових агентів, зокрема інформація: що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, звітах про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов'язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово - господарські операції платників податків; про застосування реєстраторів розрахункових операцій;

- від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та Національного банку України, зокрема інформація: про об'єкти оподаткування, що надаються та/або реєструються такими органами. Зазначена інформація повинна містити, зокрема, вид, характеристики, індивідуальні ознаки об'єкта оподаткування (в разі наявності), за якими його можна ідентифікувати; про результати здійснення державного контролю за господарською діяльністю платника податків; що міститься у звітних документах (крім персоніфікованої статистичної інформації), які подаються платником податків органам виконавчої влади та/або органам місцевого самоврядування; про встановлені органами місцевого самоврядування ставки місцевих податків, зборів та надані такими органами податкові пільги; про дозволи, ліцензії, патенти, свідоцтва на право провадження окремих видів діяльності; про експортні та імпортні операції платників податків; від банків, інших фінансових установ - інформація про наявність та рух коштів на рахунках платника податків;

- від органів влади інших держав, міжнародних організацій або нерезидентів;

- за наслідками податкового контролю;

- інша інформація, оприлюднена як така, що підлягає оприлюдненню відповідно до законодавства та/або добровільно чи за запитом надана контролюючому органу в установленому законом порядку.

Із зазначених норм вбачається, що інформація, яка може бути підставою для проведення перевірки у відповідності до вимог підпункту 78.1.13 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, має бути отримана податковим органом у порядку встановленому пунктом 72.1 статті 72 Податкового кодексу України.

За таких обставин суд дійшов висновку, що не може бути підставою для проведення перевірки інформація отримана на підставі анонімного звернення, оскільки вона не є податковою інформацією отриманою відповідно до норм податкового законодавства.

Крім того, під час розгляду справи судом було допитано у якості свідків, осіб які були присутні під час проведення перевірки відповідачем, зокрема ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Під час надання пояснень свідки підтвердили факт підписання договорів із позивачем.

Дана обставина підтверджується, зокрема, тим, що до матеріалів адміністративної справи долучені цивільно-правові договори та акти виконаних робіт за відповідні періоди, зокрема:

- цивільно - правовий договір №1/1-08/16 від 01.08.2016, укладений між позивачем та ОСОБА_5. Термін виконання робіт, відповідно до п.1.3. даного договору складав з 01.08.2016 по 12.09.2016 року. Згідно з п.5.1 даного договору підписання акта виконаних робіт є підставою для проведення остаточного розрахунку між сторонами. Сторонами даного договору було підписано два акта виконаних робіт від 30.08.2016 та від 12.09.2016.

- цивільно - правовий договір № 5/11-1/16 від 11.01.2016, укладений між позивачем та ОСОБА_7. Термін виконання робіт, відповідно до п.1.3. даного договору складав з 11.01.2016 по 29.02.2016. Сторонами даного договору було підписано два акта виконання робіт від 08.02.2016 та від 29.02.2016.

- цивільно - правовий договір №1/1-4/16 від 01.04.2016, укладений між позивачем та ОСОБА_7. Термін виконання робіт, відповідно до п.1.3. даного договору складав з 01.04.2016 по 29.04.2016. Сторонами даного договору 29.04.2016 було підписано акт виконання робіт.

- цивільно - правовий договір №2/11-7/16 від 11.07.2016, укладений між позивачем та ОСОБА_7. Термін виконання робіт, відповідно до п.1.3. даного договору складав з 11.07.2016 по 06.10.2016 року. Сторонами даного договору було підписано три акта виконаних робіт: від 29.07.2016, від 22.08.2016 та від 06.10.2016.

- цивільно - правовий договір №3/29-08/16 від 29.08.2016 року, укладений між позивачем та ОСОБА_4. Термін виконання робіт, відповідно до п.1.3. даного договору складав з 29.08.2016 по 06.10.2016 року. Сторонами даного договору було підписано п'ять актів виконання робіт: від 12.09.2016, від16.09.2016, від 20.09.2016, від 26.09.2016, від 10.10.2016.

- цивільно - правовий договір №2/21-01/16 від 21.01.2016, укладений між позивачем та ОСОБА_8. Термін виконання робіт, відповідно до п.1.3. даного договору складав з 21.01.2016 по 01.03.2016. Сторонами даного договору було підписано два акти виконання робіт від 08.02.2016 та від 01.03.2016.

- цивільно - правовий договір №3/11-04/16 від 11.04.2016, укладений між позивачем та ОСОБА_8. Термін виконання робіт, відповідно до п.1.3. даного договору складав з 11.04.2016 по 16.05.2016.Сторонами даного договору 16.05.2016 було підписано акт виконання робіт.

- цивільно - правовий договір №1/22-08/16 від 22.08.2016, укладений між позивачем та ОСОБА_8. Термін виконання робіт, відповідно до п.1.3. даного договору складав з 22.08.2016 по 06.10.2016. Сторонами даного договору 06.10.2016 було підписано акт виконання робіт.

- цивільно - правовий договір №1/13-07/15 від 13.07.2015, укладений між позивачем та ОСОБА_6. Термін виконання робіт, відповідно до п.1.3. даного договору складав з 13.07.2015 по 31.07.2015. Сторонами даного договору 31.07.2015 було підписано акт виконання робіт.

- цивільно - правовий договір №5/5-10/15 від 05.10.2015, укладений між позивачем та ОСОБА_6. Термін виконання робіт, відповідно до п.1.3. даного договору складав з 05.10.2015 по 30.10.2015. Сторонами даного договору 30.10.2015 було підписано акт виконання робіт.

- цивільно - правовий договір №1/7-3/16 від 07.03.2016, укладений між укладений між позивачем та ОСОБА_6. Термін виконання робіт, відповідно до п.1.3. даного договору складав з 07.03.2016 по 04.04.2016. Сторонами даного договору 04.04.2016 було підписано акт виконання робіт.

- цивільно - правовий договір №1/15-8/16 від 15.08.2016, укладений між позивачем та ОСОБА_6. Термін виконання робіт, відповідно до п.1.3. даного договору складав з 15.08.2016 по 06.10.2016. Сторонами даного договору 06.10.2016 року було підписано акт виконання робіт.

Свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердили факт укладення договорів та пояснили, що на час проведення перевірки у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_3 не перебували.

Як видно із розрахунків боргу, штрафних санкцій та пені до оскаржуваних податкових повідомлень - рішень та вимоги, періоди протягом яких, на думку податкового органу, позивачем були допущені порушення вимог податкового законодавства, є значно більшими, ніж періоди протягом яких свідки перебували у цивільно-правових відносинах із позивачем (періоди на протязі яких позивачем не сплачено суми податку до бюджету).

Зважаючи на це, суд ставить під сумнів правильність проведення зазначених розрахунків.

Суд звертає увагу на те, що в судовому засіданні представниками відповідача не надано додаткових доказів, які б спростовували доводи позивача про те, що розрахунки боргу, штрафних санкцій та пені у даному випадку проведені із порушенням норм чинного законодавства.

Крім того, суд звертає увагу на те, що розрахунок штрафних санкцій до податкових повідомлень - рішень від 21.11.2016 року № та від 21.11.2016 року № здійснено податковим органом з урахуванням листа Державної фіскальної служби України "Про надання роз'яснень" від 28.12.2015 №47546/7/99-99-17-01-02-17.

Зазначеним листом передбачено те, що, якщо виплата доходу передувала виплаті податку, податковий агент має нести відповідальність на підставі статті 127 ПК України.

При цьому розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) з кількості вчинених порушень протягом певного періоду часу. Кваліфікуючою ознакою (повторюваністю) застосування збільшених розмірів штрафів, визначених статтею 127 ПК України, є допущення податковим агентом декількох правопорушень, передбачених диспозицією цієї статті (ненарахування, неутримання та/або несплата податків), протягом 1095 днів, а не факт їх виявлення (визначення) контролюючим органом.

Разом з тим, дане роз'яснення не дає визначення поняття "повторності", яке застосовується у ст. 127 ПК України, визначення останнього міститься у листі ДФС України від 19.11.2015 №11059/С/99-99-10-03-02-14.

Зокрема, у даному листі зазначається, що відповідно до 127.1 ст. 127 Кодексу ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Дії, передбачені частиною першою цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відповідальність за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, та обов'язок щодо погашення такого податкового боргу покладається на особу, визначену цим Кодексом, у тому числі на податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов'язків погашення такої суми податкових зобов'язань або податкового боргу.

Зазначена стаття застосовується до платників податків, які не здійснили нарахування, утримання та/або сплату податку та до податкових агентів, які не здійснили нарахування, утримання та/або сплату (перерахування) до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків.

Передбачений п. 127.1 ст. 127 Кодексу розмір штрафної санкції диференційований залежно від повторності визначення суми податкового зобов'язання з цього податку або зменшення суми бюджетного відшкодування.

При цьому ознаки повторності виникають в тому випадку, коли визначення контролюючим органом податкового зобов'язання або зменшення бюджетного відшкодування відбувається після того, як протягом останніх 1095 днів контролюючим органом вже було вчинено дії зі зменшення бюджетного відшкодування або визначення податкового зобов'язання стосовно одного і того самого платника податків.

Таким чином, визначаючи розмір штрафної санкції, податковий орган безпідставно застосував штраф у розмірі 75%, визначений абзацом 3 пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду від 3 лютого 2015 року в справі №К/800/59780/14.

Наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення суб'єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення.

Однак в даному випадку частини оскаржуваних рішень податкового органу, які суд міг би вважати неправомірними, виокремити неможливо, а тому вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 21.11.2016 та податкові повідомлення - рішення № від 21.11.2016, № від 21.11.2016, № від 21.11.2016, № від 21.11.2016 слід скасувати повністю.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду України в постанові від 05.12.2006 року у справі № 21-527во06; Вищого адміністративного суду України, яка зокрема, викладена в ухвалі від 25.03.2013 року по справі №К-58319/09.

З огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які не віднесені до його компетенції.

Скасування рішень податкового органу повністю у такій ситуації дає йому можливість визначити в установленому законодавством порядку правильні рішення, зокрема, через прийняття нових рішень.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що відповідач у спірних правовідносинах діяв без дотримання вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Згідно ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно рішення Європейського Суду з прав людини від 23.07.2002 у справі " Vаstberga Taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden", адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Суд враховує, що відповідачем не доведена, а позивачем спростована, правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень та вимоги.

Таким чином, з'ясувавши фактичні обставини справи та проаналізувавши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 21.11.2016.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 21.11.2016.

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області № від 21.11.2016.

5. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області № від 21.11.2016.

6. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області № від 21.11.2016.

7. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) 1600,00 грн. (одна тисяча шістсот гривень) судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 18 квітня 2017 року

Суддя/підпис/Д.А. Божук
"Згідно з оригіналом" Суддя Д.А. Божук