Справа № 805/1468/17-а
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 р. Справа № 805/1468/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Тарасенка І.М., суддів: Козаченка А.В., Кошкош О.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування розрахунку плати за проїзд великоваговим транспортним засобом автодорогами загального користування № 116/17 від 12.03.2017 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування розрахунку плати за проїзд великоваговим транспортним засобом автодорогами загального користування № 116/17 від 12.03.2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 належить автомобіль ДАФ марки MAGYAR, реєстраційний номер НОМЕР_1.

05 березня 2017 року позивач вище вказаний автомобіль за попереднім договором купівлі продажу передав громадянину ОСОБА_2, за умовами попереднього договору покупець мав право користуватися автомобілем у своєї господарської діяльності (ОСОБА_2 здійснює господарську діяльність з перевезення вантажів), але право на переоформлення автомобілю останній мав отримати після проведення остаточного розрахунку.

11 березня 2017 року ФОП ОСОБА_2 отримав для перевезення вантаж, а саме олію соняшникову у загальній кількості 25,650 тонн.

Вантаж мав бути доставлений в місто Миколаїв. Автомобілем керував ОСОБА_3 за разовим договором на перевезення.

Під час перевезення вантажу в Херсонській області на автомобільній дорозі М14 «ОСОБА_4 Новоазовськ» 203 км. автомобіль було зупинено і направлено на габаритно ваговий контроль. Габаритно ваговий контроль провадився представниками Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки.

За результатами проведення габаритно вагового контролю було складено акт АПВ № 21277 від 11 березня 2017 року, видано розрахунок № 116/17 від 12.03.2017 року на суму 510.3 ОСОБА_3 та квитанцію № 52099.

Позивач не погоджується із результатами проведеного габаритно вагового контролю, та просить суд визнати дії Державної служби України з безпеки на транспорті протиправними та скасувати розрахунок № 116/17 від 12.03.2017 року плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 12.03.2017 року № 21277 на суму 510.3 ОСОБА_3.

Представник позивача через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Представник відповідача до судового засідання не зявився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Через канцелярію суду надав заперечення проти позовної заяви. Просив розглядати справу без його участі.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи адміністративного позову, дійшов наступних висновків.

Позивач ОСОБА_1, має у власності автомобіль ДАФ марки MAGYAR, реєстраційний номер НОМЕР_1, який передав за попереднім договором купівлі продажу ОСОБА_5.

11 березня 2017 року під час перевезення вантажу на вищевказаному транспортному засобі, а саме: олії соняшникової, на автомобільній дорозі М14 «ОСОБА_4 Новоазовськ» 203 км. автомобіль було зупинено і направлено на габаритно ваговий контроль, за результатами якого було визначено перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 км. проїзду; перевищення навантаження на вісь транспортного засобу за 1 км. проїзду та перевищення габаритів транспортного засобу за 1 км проїзду.

Складено акт АПВ № 21277 від 11 березня 2017 року, та видано розрахунок № 116/17 від 12.03.2017 року на суму 510.3 ОСОБА_3 та квитанцію № 52099.

Відповідно до пункту 6 Наказу Мінтранспорту України № 363 від 14.10.1997 року, затверджені правила визначення маси вантажів:

6.1. На упакованих та штучних неупакованих вантажах, крім тих, які перевозяться навалом, Замовник повинен зазначити масу брутто і нетто. На вантажах стандартної маси зазначати це не обов'язково.

6.2. Визначення маси вантажу провадиться технічними засобами Замовника.

6.3. При перевезенні вантажів у критих автомобілях і причепах, окремих секціях автомобілів, контейнерах і цистернах, опломбованих Замовником, визначення маси вантажу виконується Замовником.

6.4. При навантаженні вантажу здійснюється його зважування або рахування місць (чи штук). Вантаж приймається без перевірки маси, якщо він поданий для перевезення у спеціальних кузовах чи контейнерах при наявності на них пломб Замовника. Крім того, він

може бути прийнятий за масою, яку оповістив Замовник.

6.5. Визначати масу чи кількість вантажу у вантажовідправника і вантажоодержувача потрібно однаковим способом. При прийманні вантажу для перевезення за масою треба зважити весь вантаж. Визначення загальної маси вантажу зважуванням окремих місць

забороняється.

6.6. Масу насипних і навалочних вантажів, а також харчових наливних вантажів, які перевозять в автомобілях-цистернах, визначають, головним чином, автомобільними вагами.

6.7. Перед навантаженням хлібних вантажів, харчових наливних вантажів, картоплі та овочів перевіряється маса тари автомобіля.

6.8. Перед зважуванням автомобілів автомобільними вагами треба перевірити зазори між обв'язувальною рамою і платформою вагів; перевірити показання вагів без навантаження і за потреби відрегулювати їх. Слід оглянути автомобілі, які підлягають зважуванню, та прослідкувати за тим, щоб всі люди вийшли з кабіни та кузова.

6.9. Автомобілі подаються на ваги зі швидкістю не більше ніж 5 км/год, якщо інше не передбачене паспортними даними вагів. Зважування автомобільними вагами без зупинки автомобілів (на ходу) забороняється, крім випадків використання спеціально призначених

для цього вагів. При установленні автомобілів на ваги треба слідкувати за тим, щоб задня вісь автомобіля знаходилась не ближче 300 мм від краю платформи. Автомобілі зважуються лише при зупиненому двигуні.

6.10. При зважуванні автопоїздів необхідно весь автопоїзд становити на ваги. Якщо розміри платформи не дозволяють установити весь автопоїзд, то автомобіль і причіп зважують окремо, при цьому треба прослідкувати за тим, щоб дишло автопричепа не торкалося землі.

6.11. При зважуванні громіздких та довгих вантажів слід наглядати за тим, щоб спадаючі кінці вантажів не торкалися нерухомих частин вагів (станини, колонки тощо) чи обв'язувальної рами.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно товарно транспортної накладної № 1039 від 11.03.2017 року було відпущено олію соняшникову нерафіновану не виморожену у кількості 25,650 тонн. За результатами зважування під час відпустку товару загальна вага автомобілю становила 39,980 тонн, з яких 25,650 тонн вага олії, 14,330 тонн вага тари (автомобілю з тягачем).

Під час проведення габаритно вагового контролю за результатами по осьового зважування загальна вага тари та олії склала 38,100 тонн, що на 880 кг менше чим під час загрузки автомобілю.

Згідно довідки про результати здійснення габаритно вагового контролю було зафіксовано наступне навантаження на осі 1 7,550 тонн, 2 12,550 тонн, 3 5,850 тонн, 4 5,950 тонн, 5 6,100 тонн, як вбачається з довідки на всі осі було фактично однакове навантаження, крім другої осі в місці сцеплення автомобілю з тягачем.

Вимоги на облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування затверджені Наказом Мінінфраструктури України 28.07.2016 року за № 255.

Отже, відповідно до ч. 3 ІІ розділу вищевказаного наказу, «пересувний пункт габаритно вагового контролю повинен мати: 1) позначення відповідними тимчасовими дорожніми знаками; 2) рівну поверхню із поздовжнім та поперечним ухилом ? 3 проміле; 3) тверде покриття (асфальтобетонне або цементобетонне) без деформацій дорожнього одягу; 4) ширину не менш ніж 7, 0 м.

У відповідності до п. 22.1 Правил дорожнього руху (надалі ПДР) маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Згідно п. 22.5 ПДР за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених маршрутах - 4,35 м) за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 38 т, навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів,тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі 16т, строєні 22т (на встановлених Мінтрансзв'язку і Державтоінспекцією маршрутах 40 т, для контейнеровозів на встановлених маршрутах 44 т, навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень у відповідності до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

За надання послуг з перевезень вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 48 цього Закону, до перевізника застосовується штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування встановлений Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 року «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» (надалі Порядок).

У відповідності до п.п. 3 п. 2 Порядку великоваговими та великогабаритними транспортними засобами вважаються транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

У разі наявності підозри щодо перевищення нормативних габаритно-вагових параметрів транспортного засобу, працівники пунктів габаритно-вагового контролю проводять його повторне зважування (ч. 4 п. 21 Порядку).

Повторне вимірювання і зважування у відповідності до п. п. 12 п. 2 Порядку - будь-яке наступне вимірювання транспортного засобу, що перебуває в межах одного стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю, з часу в'їзду такого транспортного засобу на територію пункту до виїзду з неї.

Водночас, згідно п.п. 2.2 п. 2 Порядку вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології

Пунктом 19 Порядку також передбачено, що під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансінспекція або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку. Проте, передбачена п. п. 2 п. 2 Порядку методика, на підставі якої проводиться процес вимірювання (зважування) габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу та п.19 Порядку методика, якою Укртрансінспекція або її територіальні органи керуються під час проведення габаритно-вагового контролю відсутні, що не заперечується відповідачем.

Водночас, Порядком, яким відповідач керувався при здійсненні зважування, не передбачено порядок здійснення зважування транспортного засобу, який перевозе рідину.

А відповідна методика, згідно з якою, згідно п.19 Порядку повинно проводитись вимірювання, як зазначалося вище, відсутня.

Таким чином, відповідачем не підтверджено належними доказами, що перевезення вантажу здійснювалось поза межами допустимих вагових норм. При перевезенні вантажу в межах допустимих норм спеціальний дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, не видається, а також не справляється плата за проїзд великовагових транспортних засобів, оскільки такий транспортний засіб не вважається великоваговим.

Крім того, як встановлено в ході розгляду справи судом, позивач на момент виникнення спірних правовідносин перевізником у розумінні вимог закону не був.

Отже, суд приходить до висновку, що позивач не є перевізником, що здійснює перевезення вантажів у розумінні вимог закону, а тому не може відповідати за порушення наказу № 340 МТЗУ від 17.06.2010 року та Закону України «Про автомобільний транспорт».

Доказів, які б свідчили, що позивач є перевізником та використовував даний автомобіль як суб'єкт господарювання, відповідачем надано не було і таких доказів судом в ході розгляду справи встановлено не було.

Отже, виходячи з вищевикладеного суд вважає, що безпосередньо ОСОБА_1 не може відповідати за порушення будь якою особою правил перевезення вантажів.

Згідно з п. 1.4. Положення про робочий час і час відпочинку водії колісних засобів, прийнятого Міністерством транспорту та звязку України відповідно до наказу №340 від 07 червня 2010 року це Положення не поширюється на перевезення пасажирiв чи/та вантажiв, якi здiйснюються: фiзичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання працi найманих водiїв.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що а адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Донецький окружний адміністративний суд, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає адміністративний позов ОСОБА_1 таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа

Керуючись ст. ст. 11, 17, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування розрахунку плати за проїзд великоваговим транспортним засобом автодорогами загального користування № 116/17 від 12.03.2017 року задовольнити повністю.

Визнати дії Державної служби України з безпеки на транспорті протиправними та скасувати розрахунку № 116/17 від 12.03.2017 року плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту від 12.03.2017 року № 21277 на суму 510,3 ОСОБА_3.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) за рахунок бюджетних асигнувань суму судових витрат у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Постанова прийнята у порядку письмового провадження, складена у повному обсязі та підписана 11 квітня 2017 року.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Тарасенко І.М.

Судді Козаченко А.В.

ОСОБА_6