Справа № 815/2163/15
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 року м. Київ К/800/12920/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Загороднього А.Ф.,

Мойсюка М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційні скарги ОСОБА_2, Прокуратури Одеської області та Міністерства юстиції України на ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року та від 18 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури України, Прокуратури Одеської області, треті особи: Міністерство юстиції України, прокурор Приморського району м. Одеси про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку,

встановила:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Генеральної прокуратури України, Прокуратури Одеської області, треті особи: Міністерство юстиції України, прокурор Приморського району м. Одеси, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора України від 23 березня 2015 року № 210к про звільнення старшого радника юстиції ОСОБА_2 з посади Прокурора Приморського району м. Одеси у зв'язку з припиненням трудового договору відповідно до пункту 7-2 статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України); поновити ОСОБА_2 на посаді прокурора Приморського району м. Одеси; стягнути з прокуратури Одеської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу; зобов'язати Генеральну прокуратуру України звернутись до Міністерства юстиції України із заявою про відкликання інформації про звільнення ОСОБА_2 з посади Прокурора Приморського району м. Одеси у зв'язку з припинення трудового договору відповідно до пункту 7-2 статті 36 КЗпП України.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року було зупинено провадження по справі до набрання законної сили судовим рішеннями Конституційного Суду України за розглядом конституційних подань 47 народних депутатів України з клопотанням визнати неконституційними частини третю, шосту статті 1, частини першу, другу, третю, четверту, восьму статті 3, пункт 2 частини п`ятої статті 5, пункт 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини третьої статті 1, пунктів 7, 8, 9 частини першої, пункту 4 частини другої статті 3, пункту 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про очищення влади».

Міністерство юстиції України 10 травня 2016 року подало до суду апеляційної інстанції зауваження до Журналу судового засідання від 20 квітня 2016 року та просило внести виправлення до нього, а саме позицію представника позивача ОСОБА_3 щодо зупинення провадження по справі вказати «заперечую» замість «не заперечую».

Ухвалами Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2016 року відновлено провадження у справі для розгляду зауважень до Журналу судового засідання від 20 квітня 2016 року, задоволено подані Міністерством юстиції України зауваження, внесено виправлення до вказаного журналу та зупинено провадження по справі з аналогічних підстав, зазначених в ухвалі Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року.

Не погоджуючись із ухвалами Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року та від 18 травня 2016 року про зупинення провадження у справі, ОСОБА_2, Прокуратура Одеської області та Міністерство юстиції України подали касаційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просять рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Перевіривши доводи касаційних скарг, рішення суду апеляційної інстанції щодо правильності застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Суд апеляційної інстанції постановляючи оскаржувані ухвали та зупиняючи провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури України, Прокуратури Одеської області, треті особи: Міністерство юстиції України, прокурор Приморського району м. Одеси про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку виходив з того, що предметом розгляду цієї справи є наказ Генерального прокурора України від 23 березня 2015 року № 210к про звільнення ОСОБА_2 з посади Прокурора Приморського району м. Одеси, що прийнятий на підставі пункту 8 частин першої статті 3 Закону України від 16 вересня 2014 року № 1682-VII «Про очищення влади», з огляду на те, що на розгляді в Конституційному Суді України перебуває справа щодо офіційного тлумачення вказаних положень Закону № 1682-VII, суд дійшов висновку про неможливість розгляду цієї адміністративної справи до вирішення Конституційним судом України справи за двома конституційними поданнями Верховного Суду України та конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону №1682-VII.

Колегія суддів вказаний висновок суду апеляційної інстанції вважає обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Згідно із статтею 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 працював в органах прокуратури з 22 травня 2012 року по 24 липня 2014 року на посаді першого заступника прокурора Печерського району м. Києва. Наказом прокурора м. Києва від 24 липня 2014 року № 2488к позивача звільнено із займаної посади в порядку переведення до органів прокуратури Одеської області.

Наказом Генерального прокурора України від 25 липня 2014 року № 1059к ОСОБА_2 призначено прокурором Приморського району м. Одеси.

23 березня 2015 року наказом Генерального прокурора України № 210к ОСОБА_2 звільнено з посади прокурора Приморського району м. Одеси з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади» (пункт 7-2 частини першої статті 36 КЗпП України).

Згідно пункту 7-2 статті 36 КЗпП України трудовий договір припиняється з підстав, передбачених Законом № 1682-VII.

При прийнятті оскаржуваного наказу відповідачем застосовано вимоги пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1682-VII, яким встановлено, що впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів.

Водночас пункт 8 частини першої статті 3 Закону № 1682-VII до якого відсилає норма пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону, встановлює, що заборона, передбачена частиною 3 статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року сукупно не менше одного року посаду (посади), в тому числі керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику.

Відповідно до інформації, що міститься на офіційному веб-сайті Конституційного Суду України, на розгляді у Конституційного Суду України перебувають: подання Верховного Суду України щодо відповідності положенням частини третьої статті 22, частини першої статті 38, статті 58, частини другої статті 61, частини першої статті 62, частини першої статті 64 Конституції України (конституційності) частини третьої статті 1, пунктів 7, 8, 9 частини першої, пункту 4 частини другої статті 3, пункту 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1682-VII; подання Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 6 частини першої, пунктів 2, 13 частини другої, частини третьої статті 3 Закону № 1682-VII; подання 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини п'ятої статті 5, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади».

Тобто, ставиться питання про визнання такими, що є неконституційними положення Закону № 1682-VII на підставі яких було звільнено позивача.

Ухвалами колегії суддів КСУ відкриті конституційні провадження у названих справах.

Ухвалою від 01 квітня 2015 року Перша колегія суддів Конституційного Суду України об'єднала провадження за цими трьома конституційними поданнями в одне конституційне провадження.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу та подальшого звільнення ОСОБА_2 із займаної посади є застосування саме норм Закону № 1682-VII, який є предметом конституційного перегляду.

Враховуючи викладене, правильним є висновок апеляційного суду, що дану справу неможливо розглянути до розгляду вищевказаної справи в порядку конституційного судочинства.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин оскаржувані рішення суду апеляційної інстанції ухвалені з дотриманням норм процесуального права, підстави для їх скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційні скарги ОСОБА_2, Прокуратури Одеської області та Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року та від 18 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури України, Прокуратури Одеської області, треті особи: Міністерство юстиції України, прокурор Приморського району м. Одеси про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку - без змін.

Стягнути з Міністерства юстиції України судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1378 грн (одна тисяча триста сімдесят вісім) до Спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Заїка М.М.

судді: Загородній А.Ф.

Мойсюк М.І.