Справа № 816/4344/15
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2017 року м. Київ К/800/5897/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шведа Е.Ю.,

суддів: Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за

касаційною скаргою Відкритого акціонерного товариства «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат»

на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2015 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2016 року

у справі № 816/4344/15

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат»

до Енергетичної митниці Державної фіскальної служби

про скасування картки відмови в прийнятті митної декларації та рішення про коригування митної вартості,

встановив:

Відкрите акціонерне товариство «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - Товариство) звернулось до суду з адміністративним позовом до Енергетичної митниці ДФС (далі - Митниця) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 08 вересня 2015 року № 903080000/2015/000132/1 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 08 вересня 2015 року № 903080000/2015/00027.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення цих судів та прийняти нове - про задоволення позову. Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що суди попередніх інстанцій неповно встановили обставини справи та дійшли помилкових висновків щодо неможливості розмитнення ввезеного товару за заявленою декларантом митною вартістю такого товару, визначеною за першим методом (за ціною договору). Водночас, Товариство вважає, що надало всі належні та необхідні документи, які надають можливість розмитнити товар за заявленою ним митною вартістю.

У своїх запереченнях на касаційну скаргу Митниця просила залишити таку без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами встановлено, що 15 червня 2015 між позивачем (покупець) та Eminent Energy UK Limited (продавець) укладено контракт № 1, за умовами якого продавець продає, а покупець купує продукцію нафтопереробки (паливо дизельне) на загальну суму 5000000,00 доларів США у кількості до 9000 метричних тон в опціоні продавця.

З метою здійснення митного контролю та оформлення товару Товариство подало до Митниці митну декларацію № 90308000.2015.000630 щодо митного оформлення палива дизельного ЄВРО, сорт С, вид ІІІ (ДТ-Л-К5) - вагою 251763 кг. За ціною 121377,46 доларів США.

Разом з митною декларацією позивач подав наступні документи: картку обліку суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності № 806/2012/0000489, накладну СМГС № 20291960 від 29 серпня 2015 року, розрахунок ціни № 4638/10267 від 01 вересня 2015 року, рахунок-фактуру (попередній інвойс) № 2015-Aug/1 від 12 серпня 2015 року, рахунок-фактуру (фінальний інвойс) № 2015-Aug/1-FINAL від 01 вересня 2015 року, зовнішньоекономічний контракт № 1 від 15 червня 2015 року, додаткову угоду № 3 від 07 серпня 2015 року, паспорт продукції № 11Л1510066 від 28 серпня 2015 року, декларацію на товари № 10006110/220815/0012647 від 22 серпня 2015 року.

Під час перевірки правильності визначення Товариством митної вартості товару «Паливо дизельне ЕВРО, сорт С, вид ІІІ (ДТ-Л-К5), виробник відповідно до паспорту продукції №11Л1510066 ООО «Лукойл-Волгограднефтепереробка», Російська федерація, Митниця встановила, що надані позивачем на підтвердження заявленої митної вартості документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а саме: згідно з копією митної декларації країни відправника від 22 серпня 2015 року № 10006110/220815/0012647, яка була подана до митного оформлення разом з іншими, документами вартість товару на умовах DAF - російсько-український кордон становить 523 дол. США/т., а митна вартість товару за МД № 903080000/2015/000630 від 08 вересня 2015 року та зазначена в інвойсі від 01 вересня 5015 року № 2015-Aug/FINAL заявлена декларантом на рівні 482,11 дол. США/т. на умовах поставки DAР українсько-російський кордон.

Крім того, під час митного оформлення МД від 08 вересня 2015 року № 90308000/2015/000630 автоматизованою системою управління ризиками згенеровано форму митного контролю за кодом 102-1 «Перевірка відповідності відомостей, які містяться в українській митній декларації, відомостям, що містяться у відповідному паперовому примірнику (електронній копії) митної декларації суміжної сторони (книжці МДП)». За результатами проведеної перевірки інформації, зазначеної в митній декларації країни відправлення від 22 серпня 2015 року № 10006110/220815/0012647 встановлено, що вартість товару є вищою ніж задекларований Товариством рівень митної вартості 482,11 дол. США/т., отже митна декларація країни відправлення не підтверджує заявлену митну вартість товару.

Додаткової угодою № 3 від 07 серпня 2015 року до контракту поставки № 1 від 15 червня 2015 року встановлено, що оплата товару здійснюється покупцем протягом 8 днів з дати відвантаження товару з заводу виробника.

Згідно з даними накладної СМГС № 20291960 від 29 серпня 2015 року товар відвантажено 29 серпня 2015 року, однак на дату митного оформлення (08.09.2015) банківські платіжні документи надано не було.

У зв'язку з відсутністю на момент митного оформлення товару платіжних документів та виявлення розбіжностей у вартості товару, зазначеної в інвойсі від 01 вересня 2015 року № 2015-Aug/1-FINAL та в митній декларації країни відправлення від 22 серпня 2015 року № 10006110/220815/0012647, Митниця запропонувала позивачу надати додаткові документи, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається та рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом) та інші документи які б підтвердили зниження рівня вартості товару в країні відправлення.

Товариство не скористалось своїм та не надало до Митниці додаткових документів для усунення розбіжностей, встановлених під час митного контролю, натомість декларант повідомив відповідача про неможливість надати додаткові документи та просив винести рішення про корегування митної вартості без врахування 10-денного строку, встановленого ч. 3 ст. 53 Митного кодексу (МК) України.

08 вересня 2015 року Енергетична митниця ДФС митний пост «Полтава - енергетичний» прийняла рішення № 903080000/2015/000132/1 про коригування митної вартості товарів, яким митну вартість імпортованого товару скориговано із застосуванням методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів та заповнено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 903080000/2015/00027.

Вважаючи такі рішення та картку відмови Митниці протиправними, Товариство звернулось до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у Митниці під час перевірки заявленої декларантом митної вартості товару та доданих до декларації документів виникли обґрунтовані сумніви у правильності визначення такої митної вартості позивачем за першим (за ціною договору) методом. При цьому в ході консультацій з митним органом позивач зазначені сумніви та розбіжності не спростував, додатково витребуваних документів, які б надали можливість визначити митну вартість товару за першим методом, відповідачу не надав.

Водночас, суди не взяли до уваги доводи позивача, що ціна сформована за п. 6.2.2 та п. 6.2.3 додаткової угоди, тобто за середніми котируваннями « 10ppm ULSD» плюс 18 доларів, оскільки наведене не спростовує розбіжності з даними декларації країни відправника. Не спростовує сумнівів і посилання позивача на те, що декларація країни відправника є тимчасовою, тобто така, в яку не можуть бути визначені точні відомості. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність належного документального спростування розбіжностей, виявлених у наданих до митного органу документах. Надані документи не підтверджують правомірність визначення ціни позивачем та не усувають сумнівів, які обгрунтовано виникли у відповідача.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком судів та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Ч.ч. 1, 2 ст. 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та главою 8 вказаного розділу.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Водночас, ст. 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

При цьому, ч. 4 ст. 53 МК України визначено, що у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).

Положеннями ч. 1 ст. 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 червня 2015 року № 21-498а15.

Відтак, приписи вказаних статей зобов'язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як встановлено судами, Митниця зазначила обставини та обґрунтувала наявність у поданих декларантом відповідно до ст. 53 МК України документах розбіжностей і неточностей, які не давали можливість визначити митну вартість товарів за першим методом її визначення. Так, суттєва відмінність даних вартості товару, зазначених у декларації країни-відправника від 22 серпня 2015 року № 10006110/220815/0012647 (523 дол. США/т) та МД №903080000/2015/000630 від 08 вересня 2015 року (482,11 дол. США/т), а також відсутність на момент митного оформлення банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, які згідно з умовами договору повинні були бути у позивача, викликали у відповідача обґрунтовані сумніви щодо правильності визначення Товариством митної вартості товару.

Ненадання на вимогу Митниці додаткових документів, у тому числі з об'єктивних причин, позбавило відповідача можливості перевірити та прослідкувати формування заявленої до митного оформлення митної вартості ввезеного товару. Своєю чергою, наряду з іншими обставинами справи, суд бере до уваги те, що відповідно до копії декларації країни експорту від 22 серпня 2015 року № 10006110/220815/0012647 вартість оцінюваного товару на складає 523 дол. США/т, що не відповідає даним фінального інвойсу № 2015-Aug/1-FINAL від 01 вересня 2015 року та заявленій позивачем вартості, хоча різниця у складанні документів становить лише 9 днів. Вказані розбіжності та недоліки позивач під час консультацій з митним органом не спростував.

Зважаючи на те, що судами попередніх інстанцій установлено відсутність на час прийняття оспорюваного рішення всіх передбачених ч. 2 ст. 53 МК України документів (банківських платіжних документів), наявність у наданих позивачем документах розбіжностей, які перешкоджали застосуванню основного методу визначення митної вартості товарів, наявність у Митниці обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначення митної вартості товару декларантом та отримання відповідачем у встановленому порядку інформації щодо значно вищої вартості товару «Паливо дизельне ЕВРО, сорт С, вид ІІІ (ДТ-Л-К5)» за одну тонну, суд касаційної інстанції вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову та скасування оспорюваних рішення та картки відмови у цій справі.

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, ухвалено законне та обґрунтоване рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» відхилити.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: