Справа № 815/3/17
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Вовченко O.A.,

секретар судового засідання Соколова М.С.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 (за довіреністю),-

представника відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю),-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення моральної шкоди, суд -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 (далі ОСОБА_5, позивач), 03 січня 2017 року звернулася до суду з позовом та 03 березня 2017 року з уточненим адміністративним позовом (а.с. 65-71) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про:

- визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 90 о/с дск від 02.12.2016 року 2016 року в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_3, оперуповноваженого 1-го відділу управління оперативно-технічних заходів ГУМВС України в Одеській області з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил через скорочення штатів, відповідно до пункту 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;

- поновлення капітана міліції ОСОБА_6 на посаді оперуповноваженого 1-го відділу управління оперативно-технічних заходів Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області з 06.11.2015 року;

- стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень.

В обґрунтування позовних вимог в уточненому адміністративному позові зазначено, що з 01.08.2005 року ОСОБА_5, перебувала на службі в органах внутрішніх справ. З 15.10.2012 року займала посаду оперуповноваженого 1-го відділу управління оперативно-технічних заходів ГУ МВС України в Одеській області. Відповідно до наказу ГУМВС України в Одеській області № 193 о/с дск від 13.03.2014 року позивачу надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею чотирьохрічного віку з 02.04.2014 року по 01.04.2015 року. Згідно наказу ГУ МВС України в Одеській області № 201 о/с від 30.03.2015 року позивач з 02.04.2015 року по 01.04.2016 року перебувала у додатковій відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею пятирічного віку. В грудні 2015 року ОСОБА_7, стало відомо, що наказом ГУ МВС України в Одеській області № 1039 о/с від 04.11.2015 року капітана міліції ОСОБА_6, оперуповноваженого 1-го відділу управління оперативно-технічних заходів ГУ МВС України в Одеській області, звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил через скорочення штатів, відповідно до пункту 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 09 червня 2016 року по справі №815/7184/15 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 1039 о/с дск від 04.11.2015 року в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_3, оперуповноваженого 1-го відділу управління оперативно-технічних заходів ГУМВС України в Одеській області з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил через скорочення штатів, відповідно до пункту 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Поновлено капітана міліції ОСОБА_6 на посаді оперуповноваженого 1-го відділу управління оперативно-технічних заходів Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області з 06.11.2015 року. 08 серпня 2016 року позивачем від Головного управління Національної поліції в Одеській області було знову отримано листа від 28.07.2016 р. №16/1-435, яким її повідомлено, що на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 09 червня 2016 року, винесеного у справі №815/7184/15, наказом ГУМВС України в Одеській області від 20.07.2016 року №71 о/с дск ОСОБА_6 поновлено на посаді з 06 листопада 2015 року. Наказом ГУМВС України в Одеській області від 20.07.2016 року №72 о/с дск позивача звільнено з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за п. 64»г» (через скорочення штатів). Наказ ГУ МВС України в Одеській області №72 о/с дск від 20.07.2016 року було оскаржено позивачем до суду. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року по справі №815/4489/16 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області №72 о/с дск від 20.07.2016 року року в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_3, оперуповноваженого 1-го відділу управління оперативно-технічних заходів ГУМВС України в Одеській області з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил через скорочення штатів, відповідно до пункту 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Поновлено капітана міліції ОСОБА_6, на посаді оперуповноваженого 1-го відділу управління оперативно-технічних заходів Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області з 06.11.2015 року. Допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення капітана міліції ОСОБА_3, на посаді оперуповноваженого 1-го відділу управління оперативно- технічних заходів Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області. 20 грудня 2016 року позивачем від Головного управління Національної поліції в Одеській області було отримано листа від 12.12.2016 року №16/1-894, яким її повідомлено, що на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року, винесеної у справі №815/4489/16, наказом ГУМВС України в Одеській області від 02.12.2016 року №89 о/с дск ОСОБА_6, поновлено на посаді з 06 листопада 2015 року та наказом ГУМВС України в Одеській області від 02.12.2016 року №90 о/с дск позивача звільнено з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за п. 64»г» (через скорочення штатів). Із наказом № 90 о/с дск від 02.12.2016 року позивач не погоджується, та посилаючись на приписи: Закону України «Про Національну поліцію», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів Української PCP № 114 від 29.07.1991 року, КЗпП України, ЦК України, Постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обґрунтування, викладені в уточненій позовній заяві і просила задовольнити позовні вимоги.

11 квітня 2017 року до суду від представника відповідача ГУМВС України в Одеській області надійшли заперечення на адміністративний позов, де з посиланням на положення Закону України «Про міліцію», Положення про проходженням служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114, Закон України «Про Національну поліцію» зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ГУМВС України в Одеській області про визнання незаконними та скасування наказу, зобовязання вчинити певні дії є необґрунтованими та не підлягають задоволенню в повному обсязі. На момент видання спірного наказу позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України та мала спеціальне звання. Закон України «Про міліцію» втратив чинність з 07.11.2015 року. З цього дня таке поняття як служба в міліції вже перестала існувати і численні органи внутрішніх справ по всій країні залишаються без працівників. Законодавець встановив процедуру звільнення співробітників, які проходили службу в органах внутрішніх справ та завчасно попередив їх про наступне звільнення через скорочення штатів у разі, якщо вони не будуть прийняті на службу до поліції впродовж трьох місяців з моменту опублікування Закону України «Про Національну поліцію». ОСОБА_6 не було прийнято на службу до Національної поліції та на момент видання наказу було відсутнє будь-яке погодження (пропозиція тощо) щодо прийняття позивача на службу до поліції. ОСОБА_8 управління МВС України в Одеській області, виконуючи належним чином вимоги Закону, звільнило ОСОБА_6 зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. На виконання постанови ООАС по справі № 815/4489/16 надіслано лист-запит членом ЛК ГУМВС України в Одеській області від 02.12.2016 на адресу Начальника ГУНП в Одеські області ОСОБА_8, яким ЛК ГУМВС намагалось зясувати питання, чи прийнято на службу в поліцію ОСОБА_6 та чи наявне погодження, щодо прийняття на службу позивача, для того, щоб було зрозуміло за якою підставою ОСОБА_4 підлягає звільненню з ГУМВС України в Одеській області у звязку із втратою чинності Закону України «Про міліцію». ГУНП в Одеській області листом від 02.12.2016 за вих. № 16/1-880а надало відповідь про те, що ОСОБА_6 не було прийнято на службу до ГУНП в Одеській області, наказ ГУНП в Одеській області про її призначення не видавався. Присяги поліцейського ОСОБА_4 не складала. А також було повідомлено, що погодження ГУНП в Одеській області на переведення/прийняття ОСОБА_3 на службу до поліції на даний час відсутнє. Цим листом ГУНП і було вирішено питання, щодо прийняття на службу до поліції позивача. ГУМВС України в Одеській області видано наказ № 90 о/с дск від 02.12.2016 року, яким у відповідності до п. 10 розділу XI Закону України «Про національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, звільнено капітана міліції оперуповноваженого 1-го відділу управління оперативно-технічних заходів ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_6 з 02.12.2016 року у запас Збройних Сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів). Про прийняте рішення позивачу повідомлялось листами, копії яких надані до суду.

В судовому засіданні представник відповідача - ГУМВС України в Одеській області заперечував проти задоволення адміністративного позову з підстав зазначених в письмових запереченнях.

Вислухавши пояснення представника позивача представника відповідача, розглянувши подані документи та матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач з 13.08.2001 року по 01.08.2005 року навчалася в Одеському юридичному інституті Національного університету внутрішніх справ та після закінчення з 01.08.2005 року проходила службу в органах внутрішніх справ, з 15.10.2012 року на посаді оперуповноваженого 1-го відділу управління оперативно-технічних заходів ГУ МВС України в Одеській області, що підтверджено записами в витязі з послужного списку позивача (а.с. 16-18).

18 жовтня 2015 року, ОСОБА_4, народила доньку Міліанну, що підтверджується копією Свідоцтва про народження дитини серії І-ЖД № 458401, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області 31.10.2015 року (а.с. 33).

На підставі рапорту позивачки та висновку ЛКК від 13.03.2014 року, ГУМВС України в Одеській області 13.03.2014 року видано наказ № 193 за яким позивачу надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею чотирьохрічного віку з 02.04.2014 року по 01.04.2015 року (а.с. 17). Відповідно до наказу ГУ МВС України в Одеській області № 201 о/с від 30.03.2015 року (а.с. 18), на підставі рапорту та висновку ЛКК від 24.03.2015 року № 167, позивачці надана відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею 5-ти річного віку з 02.04.2015 року по 01.04.2016 року.

Наказом ГУМВС України в Одеській області № 1039 о/с дск від 04.11.2015 року, згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил: за п. 64 «г» (через скорочення штатів): капітана міліції ОСОБА_6, оперуповноваженого 1-го відділу управління оперативно-технічних заходів ГУМВС України в Одеській області (а.с. 15).

Позивач, не погодившись із вказаним наказом, звернулась до суду з позовом.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 09 червня 2016 року по справі №815/7184/15 адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 1039 о/с дск від 04.11.2015 року в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_3, оперуповноваженого 1-го відділу управління оперативно-технічних заходів ГУМВС України в Одеській області з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил через скорочення штатів, відповідно до пункту 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Поновлено капітана міліції ОСОБА_6 на посаді оперуповноваженого 1-го відділу управління оперативно-технічних заходів Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області з 06.11.2015 року (а.с. 19-25).

01 серпня 2016 року постанова Одеського окружного адміністративного суду від 09.06.2016 року по справі №815/7184/15 набрала законної сили (http://reyestr.court.gov.ua/Review/59377673).

З постанови Одеського окружного адміністративного суду по справі № 815/4489/16 (а.с. 26-32), вбачається, що на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 09 червня 2016 року по справі № 815/7184/15 наказом ГУ МВС України в Одеській області від 20.07.2016 року № 71 о/с дск скасовано пункт наказу ГУ МВС України в Одеській області від 04.11.2015 року № 1039 о/с дск в частині звільнення з органів внутрішніх справ капітана міліції ОСОБА_3 (М-120548), оперуповноваженого 1-го відділу управління оперативно-технічних заходів Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, та поновлено капітана міліції ОСОБА_6 (М-120548) на службі в органах внутрішніх справ на посаді оперуповноваженого 1-го відділу управління оперативно-технічних заходів Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області з 06.11.2015 року.

Наказом ГУ МВС України в Одеській області № 72 о/с від 20.07.2016 року капітана міліції ОСОБА_6, оперуповноваженого 1-го відділу управління оперативно-технічних заходів ГУ МВС України в Одеській області, звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил через скорочення штатів, відповідно до пункту 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 06.11.2015 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 31.10.2016 року по справі № 815/4489/16, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 72 о/с дск від 20.07.2016 року про звільнення капітана міліції ОСОБА_3, оперуповноваженого 1-го відділу управління оперативно-технічних заходів ГУМВС України в Одеській області з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил через скорочення штатів, відповідно до пункту 64 г Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Поновлено капітана міліції ОСОБА_6 на посаді оперуповноваженого 1-го відділу управління оперативно-технічних заходів Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області з 06.11.2015 року.

23 грудня 2016 року постанова Одеського окружного адміністративного суду від 31.10.2016 року по справі №815/4489/16 набрала законної сили (http://reyestr.court.gov.ua/Review/62404016).

З вище зазначених постанов Одеського окружного адміністративного суду вбачається що відповідачем ГУМВС України в Одеській області, згідно з п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, двічі (наказ № 1039 о/с дск від 04.11.2015 року та наказ № 72 о/с дск від 20.07.2016 року) було звільнено ОСОБА_6, з 06.11.2015 року.

ОСОБА_8 управління Національної поліції в Одеській області листами від 12.12.2016 року № 16/1-894, повідомило ОСОБА_6, що на виконання постанови суду по справі № 815/4489/16 наказом ГУМВС України в Одеській області від 02.12.2016 року № 89 о/с дск її поновлено на посаді з 06 листопада 2015 року. Також повідомило позивача, що згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ наказом ГУМВС України в Одеській області від 02.12.2016 року № 90 о/с дск її звільнено з 06.11.2015 року у запас Збройних Сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів), і у звязку з цим запропоновано прибути до Головного управління Національної поліції в Одеській області для отримання трудової книжки (а.с. 13).

Дослідивши в судовому засіданні наказ голови ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області № 90 о/с дск від 02.12.2016 року судом встановлено, що згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів): капітана міліції ОСОБА_6, оперуповноваженого 1-го відділу управління оперативно-технічних заходів ГУМВС України в Одеській області (а.с. 93).

Отже, позивача наказом від 02.12.2016 року № 89 о/с дск поновлено на посаді з 06.11.2015 року, та 02.12.2016 року наказом № 90 о/с дск звільнено з органів внутрішніх справ з 06.11.2015 року з тих самих підстав, що й наказами: № 1039 о/с дск від 04.11.2015 року, № 72о/с дск від 20.07.2016 року, які визнано постановами Одеського окружного адміністративного суду 09 червня 2016 року по справі № 815/7184/15 та від 31 жовтня 2016 року по справі № 815/4489/16 протиправними.

Питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням з міліції, права і обов'язки працівників міліції визначені Законом України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ.

Згідно ст. 18 Закону України «Про міліцію», порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначені в Положенні про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114.

Приписами пп. «г» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29.07.1991 року, передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання на службі.

02 липня 2015 прийнятий Закон України «Про Національну поліцію» № 580-VIII, який набрав чинності 07.11.2015 року. З прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» з 07.11.2015 року втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Національну поліцію», національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з п.7 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII, Кабінету Міністрів України в місячний строк передбачено було забезпечити створення центрального органу виконавчої влади поліції України та його територіальних органів (зазначена норма чинна з 07.08.2015 року).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» (чинна з 24.09.2015 року) постановлено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України, та утворити територіальні органи Національної поліції, в тому числі ОСОБА_8 управління Національної поліції в Одеській області.

Приписами Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», визначено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи (ч. 2 ст. 33). Дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації є датою державної реєстрації припинення юридичної особи (ч. 9 ст. 36).

Статтею 104 ЦК України визначено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області перебуває в стані припинення з 10.11.2015 року, а державна реєстрація Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснена лише 07.11.2015 року.

Згідно ст. 244-2 КАС України, суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові по справі № 21-267а12, де вказано, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Отже, з зазначеного вбачається, що ліквідація державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Положеннями пунктів 8 - 11 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що з дня опублікування цього Закону (опубліковано 06.08.2015 року) всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів (п.8). Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції (п.9). Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (п.10). Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону (п.11).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду 09 червня 2016 року по справі № 815/7184/15, встановлено, що ГУМВС України в Одеській області були порушено: права позивача, в частині звільнення зі служби з органів внутрішніх справ всупереч вимогам ч.3 ст.184 КЗпП України, якою встановлена заборона звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей до трьох років (ч.6 тст.179 КЗпП України - до шести років), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням; процедуру звільнення позивача в частині не попередження про звільнення та не запропонування іншої посади в новоствореному правоохоронному органі (Національній поліції України), на який покладено ті ж функції та повноваження, що раніше виконувала міліція. Також судом було встановлено, що відповідач не сприяв в реалізації права позивача щодо проходження ним подальшої служби в органах поліції.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду 31 жовтня 2016 року по справі № 815/4489/16, встановлено, що відповідач не з'ясував наявність у позивача бажання проходити службу в поліції, чи відсутність згоди позивача на проходження служби в поліції, відповідно до вимог пунктів 9 та 10 Прикінцевих та перехідних положень розділу XI Закону України № 580-VIII. В порушення вимог п.9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 580-VIII, з моменту опублікування Закону (06.08.2015 року) та до прийняття оскаржуваного наказу про звільнення позивача за п.64 г (через скорочення штату), їй не було запропоновано жодної посади (рівнозначної, вищої чи нижчої) в органах поліції, та не було перевірено можливості її подальшого використання на службі. У позивача наявні соціальні гарантії, встановлені ч.3 ст.184 КЗпП України щодо заборони звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Вищевикладені обставини, встановлені судом у справах № 815/7184/15, № 815/4489/16 відповідно до ч.1 ст.72 КАС України не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Під час розгляду справи відповідачем не надано належних доказів, що при виданні наказу № 90 о/с дск від 02.12.2016 року ГУМВС України в Одеській області щодо звільнення позивача (який є предметом оскарження по даній справі), були враховані та усунені порушення чинного законодавства, які були допущені відповідачем при звільненні ОСОБА_9, згідно наказу № 1039 о/с дск від 04.11.2016 року та № 72 о/с дск від 20.07.2016 року.

Судом встановлено, що відповідачем при виданні наказу № 90 о/с дск від 02.12.2016 року не враховано наявність у позивача: соціальної гарантії, встановленої ч.3 ст.184 КЗпП України; бажання проходити службу в поліції; не запропоновано позивачу жодної посади (рівнозначної, вищої чи нижчої) в органах поліції, та не було перевірено можливості її подальшого використання на службі.

Наказ № 90 о/с дск прийнято 02.12.2016 року, проте позивача звільнено цим наказом з 06.11.2015 року, тобто з дати, що більш ніж рік передувала прийняттю наказу № 90 о/с дск, що також свідчить про порушення процедури звільнення позивача.

У пункті 24 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, зазначено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу роботу особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній роботі (посаді).

За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку, що наказ ГУМВС України в Одеській області № 90 о/с дск від 02.12.2016 року в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_3, оперуповноваженого 1-го відділу управління оперативно-технічних заходів ГУМВС України в Одеській області з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил через скорочення штатів, відповідно до пункту 64 г Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ є протиправним та підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на посаді, з якої її було звільнено з 06.11.2017 року.

Щодо заявленої вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Положеннями ч.1 ст.1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 2 даної статті визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 року та від 27.02.2009 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Стверджуючи про те, що відповідач своїм протиправним рішенням наніс позивачу моральні страждання, які виражались: у душевних стражданнях, плохому стані здоровя, недобрих стосунках в сімї, позбавлені можливості подати рапорт, позивачем не доведено факту завдання немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті позивача. Окрім того, позивачем не обґрунтовано розміру відшкодування моральної шкоди в сумі по 20000,00 грн.

Враховуючи, що позивач не навела доказів причинного зв'язку між рішенням відповідача та завданою їй моральною шкодою, не вказала конкретно у чому полягає така шкода, не навели міркувань, з яких вона виходила, визначаючи розмір завданої моральної шкоди, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, а отже позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь позивача 20000 (двадцять тисяч гривень) завданої моральної шкоди, задоволенню не підлягають.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення позивача на посаді оперуповноваженого 1-го відділу управління оперативно-технічних заходів ГУ МВС України в Одеській області з дня її незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вище викладене суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 11, 69-71, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративного позову ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області № 90 о/с дск від 02.12.2016 року в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_3, оперуповноваженого 1-го відділу управління оперативно-технічних заходів ГУМВС України в Одеській області з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил через скорочення штатів, відповідно до пункту 64 г Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;

Поновити капітана міліції ОСОБА_6 на посаді оперуповноваженого 1-го відділу управління оперативно-технічних заходів Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області з 06.11.2015 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення капітана міліції ОСОБА_6 на посаді оперуповноваженого 1-го відділу управління оперативно-технічних заходів Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області з 06.11.2015 року.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України

Повний текст постанови виготовлений та підписаний суддею 18.04.2017 року.

Суддя Вовченко O.A.