Справа № 804/6826/16
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2016 р. Справа № 804/6826/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого суддіОСОБА_1,
секретаря судового засіданняОСОБА_2,
представника позивача ОСОБА_3,
представника відповідача ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тенкар» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.10.2016 відкрито провадження у справі №804/6826/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 02.11.2016 на 14:00. Останнє судове засідання відбулося 21.12.2016.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити адміністративний позов повністю.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив та просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області на підставі наказу від 05.05.2016 №424 проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Тенкар» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 07.10.2013 по 31.03.2016, валютного та іншого законодавства за період з 07.10.2013 по 31.03.2016, результати якої оформлені актом від 07.07.2016 №333/04-36-14-01/38873394.
Зі змісту акта перевірки від 07.07.2016 №333/04-36-14-01/38873394 встановлено, що висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій з придбання ТОВ «Тенкар» у ТОВ «Меркурінс» кабіни автомобільної ґрунтуються на тому, що у вказаного постачальника відсутні основні фонди, трудові ресурси, він не є виробником такої даної групи товарів, з боку ТОВ «Меркурінс» відсутнє декларування придбання у інших підприємств автомобільної кабіни. Окрім того, ТОВ «Меркурінс» податкова декларація з податку на прибуток за 2015 рік не подавалася, не сплачено до бюджету податок на прибуток, також не подавалася податкова звітність з податку на додану вартість за червень 2015 року, податок на додану вартість за червень 2015 року теж не сплачено.
Суд погоджується з висновками податкового органу, зробленими в акті від 07.07.2016 №333/04-36-14-01/38873394 щодо не спрямованості правочину, укладеного між позивачем та ТОВ «Меркурінс», на реальне настання правових наслідків, у зв'язку з таким.
У відповідності до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 №1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби» процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи:
1. встановлення факту здійснення господарської операції. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
2. встановлення спеціальної правосуб'єктності учасників господарської операції. Особа, яка видає податкову накладну , повинна бути зареєстрована як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.
3. встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
4. встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.
5. встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.
Аналогічна позиція викладена також у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11, в якому зазначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції.
Судам слід ураховувати, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.
Між позивачем (замовником) та ТОВ «Меркурінс» (виконавцем) укладений договір на технічне обслуговування та ремонт автотранспорта від 05.06.2015 №584.
На підставі означеного договору ТОВ «Меркурінс» видано видаткову накладну від 05.06.2015 №35 та податкову накладну від 05.06.2015 №120.
Позивачем на підтвердження здійснення оплати товару в адресу ТОВ «Меркурінс» надане платіжне доручення від 25.06.2015 № 629 на суму 280000,00 грн.
Позивач зазначає, що ТОВ «Тенкар» у ТОВ «Меркурінс» придбано кабіну на вантажний автомобіль Volvo.FM400, замість пошкодженої у дорожньо-транспортній пригоді кабіни, яка не підлягала ремонту.
Суд критично оцінює такі доводи позивача, з огляду на таке.
Згідно з п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України (далі ПК України), право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі, в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
При цьому, п.198.2 ст.198 цього Кодексу передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
У відповідності до п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.
У відповідності до Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України №1936/11/13-11 від 01.11.2011 «Щодо підтвердження даних податкового обліку» документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.
При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Як зазначено в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13 необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів, тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
Судам слід ураховувати, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.
Про відсутність факту здійснення господарської операції можуть свідчити, зокрема, такі обставини: результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).
Судом встановлено, що відповідно до умов договору про технічне обслуговування та ремонт автотранспорту від 05.06.2015 № 584 (далі Договору), ТОВ «Тенкар» (замовник) доручив, а ТОВ «Меркурінс» (виконавець) взяв на себе зобов'язання по проведенню технічного обслуговування та/або ремонту автомобілів замовника.
Згідно з п. 2.1 Договору замовник попередньо записується на проведення технічного обслуговування та/або ремонту автомобілів. Доставлення кожного автомобіля замовник здійснює самостійно власними силами за власні кошти (п. 2.2. Договору).
По прибуттю автомобіля замовника в сервісний центр, виконавець зобов'язується в присутності замовника (представника замовника) оглянути автомобіль та оформити замовлення - наряд. У замовленні вказуються замовлені роботи по ремонту, строк технічного обслуговування та ремонту автомобіля (п. 2.3. Договору).
Отже, за умовами Договору від 05.06.2015 №584 ТОВ «Меркурінс» взяло на себе зобов'язання саме з ремонту автотранспорту, а не з постачання автокабіни.
У відповідності до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 266 Господарського кодексу України встановлено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.
Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.
У відповідності до ч.1 та ч. 2 ст. 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.
Згідно зі ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Враховуючи наведені положення цивільного та господарського законодавства, договір купівлі - продажу (постачання) укладається в певній визначеній формі та в ньому зазначаються обовязкові умови: найменування товару, кількість, асортимент, якість, гарантії, комплектність товару, тара та пакування, ціна товару.
У той же час, цивільне та господарське законодавство розрізняє інший вид договору договір надання послуг, за умовами якого одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 Цивільного кодексу України).
З урахуванням вищевикладеного, суд критично оцінює як належні докази на підтвердження постачання товару первинні документи, які складені ТОВ «Меркурінс» на підставі договору на технічне обслуговування і ремонт автотранспорту від 05.06.2015 №584.
Суд відзначає, що у ТОВ «Тенкар» відсутні документи на підтвердження здійснення транспортування товару.
Більш того, з огляду на габарити автокабіни сідельного тягача Volvo FM400 під час його транспортування мали бути оформлені відповідні дозволи, проте позивачем до суду взагалі не надано будь- яких документів на підтвердження транспортування означеного товару.
Слід зазначити, що обовязок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товарів (робіт/послуг), позаяк саме він є субєктом, який зменшує суму податкового зобовязання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету, на суму податкового кредиту, визначеного постачальником .
Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є його податковим ризиком.
Суд відмічає, що з метою підтвердження обґрунтованості заявленої податкової вигоди встановленню підлягає їх обєктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність представлених первинних документів, у тому числі щодо відомостей про учасників та умови господарських операцій.
У судове засідання 28.11.2016 в якості свідка викликаний головний державний ревізор-інспектор відділу перевірок платників основних галузей економіки управління аудиту ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_5, який безпосередньо приймав участь у проведенні документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Тенкар», в ході якої перевірялися взаємовідносини останнього з ТОВ «Меркурінс». Вказаний свідок пояснив суду, що під час перевірки не підтверджено реальність придбання ТОВ «Тенкар» товару у ТОВ «Меркурінс», оскільки останнє не знаходиться за місцем реєстрації, у штаті підприємства обліковується лише одна особа, податкова звітність з податку на прибуток за 2015 рік не подана, що свідчить про відсутність господарської діяльності підприємства у 2015 році, не подавалася ТОВ «Меркурінс» також і звітність з податку на додану вартість за червень 2015 рік, податки, за наслідками таких операцій, ТОВ «Меркурінс» не сплачено. Також, згідно електронних баз даних податкового органу стосовно ТОВ «Меркурінс» зареєстровано кримінальне провадження щодо факту реєстрації підприємства на недійсні (втрачені, загублені) підроблені документи.
Суд зазначає, що мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності в цілому, а відтак і в кожній господарській операції, з яких складається господарська діяльність платника.
Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України, розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Отже, господарські операції є такими, що вчинені у межах господарської діяльності, лише за наявності розумних економічних причин (ділової мети). Операція, позбавлена таких економічних причин, не підлягає відображенню в податковому обліку.
Слід зазначити, що платник, плануючи господарську діяльність, повинен прагнути до отримання економічного ефекту за рахунок приросту (збереження) активів, а не від мінімізації податкових платежів. Тому мотивація суб'єкта господарювання при вступі у господарські правовідносини повинна ґрунтуватися на тому, що розмір очікуваного доходу від господарської операції повинен бути істотним у порівнянні з розміром очікуваної податкової вигоди.
Для цього необхідно встановити, чи були зазначені операції (за умови досягнення поставлених завдань) спрямовані на одержання прибутку; чи було досягнуто платником заплановану мету господарських операцій та у разі її недосягнення встановити, які фактори перешкодили цьому; чи були у платника об'єктивні економічні підстави, не пов'язані з отриманням податкових переваг, для виконання цих операцій; чи було визначено платником ринкові ризики, супутні цим операціям; чи було фактично виділено платником кошти на виконання цих операцій; чи були співрозмірні залучені платником кошти та ресурси для виконання цих операцій з отриманим доходом з точки зору господарської розумності, відповідності дій суб'єкта господарювання звичаям ділового обороту.
При цьому, при визначенні податкових наслідків розглядуваних операцій необхідно враховувати, що ділова мета господарської операції є недобросовісною у разі домінування податкової мети (зниження податкового навантаження, одержання податкових пільг та переваг тощо) над комерційною метою.
Судом встановлено, що ТОВ «Тенкар» отримало у строкове платне користування від ТОВ «Скайбер» на підставі договору найму транспортних засобів від 11.03.2014 №07-14 транспортні засоби, зокрема, сідельний тягач Volvo FM400 4X2, 2014 року виготовлення, шасі № YV2JSG0A0EB686462. Означений автотранспортний засіб в процесі експлуатації наймачем був пошкоджений внаслідок дорожньо транспортної пригоди 02.02.2015, що підтверджується довідкою з УДАІ.
Згідно з довідкою, виданою Полтавською ротою ДПС УДАІ УМВС України встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб марки Volvo FM400, номерний знак НОМЕР_1, двигун АЕ0702ХР, кузов (рама шасі) №YV2JSG0A0EB686462, деформовано кабіну тягача, а також деформовано правий бік цистерни.
Таким чином, у вказаній довідці УДАІ УМВС України не зазначено, що кабіна сідельного тягача відновленню не підлягає, а лише вказано про її деформацію.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.08.2010 №379 затверджена Інструкція про порядок здійснення підрозділами державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них.
Пунктом 4 вказаної Інструкції регламентований порядок дій володільців транспортних засобів при заміні кузовів (рам).
Так, у разі необхідності заміни кузовів (рам), які мають ідентифікаційні номери, переобладнання ТЗ, яке призводить до зміни типу та призначення ТЗ, зміни його повної маси та її розподілу по осях, центру ваги, типу двигуна, його ваги і потужності, колісної бази чи колісної формули, систем гальмового і рульового керування та трансмісії, працівниками Центру розглядаються відповідні письмові заяви власників ТЗ або уповноважених ними осіб (додатки 1 і 2) після проведення попереднього огляду ТЗ та перевірки ідентифікаційних номерів вузлів і агрегатів ТЗ за наявною інформацією баз даних на предмет розшуку та накладення арешту.
Огляд ТЗ проводиться відповідно до вимог пункту 3.7 глави 3 цієї Інструкції. При цьому, складається акт технічного огляду ТЗ у двох примірниках, який підписується посадовою особою, що його склала. У разі заміни кузовів (рам), які мають ідентифікаційні номери, додається висновок (з обов'язковою наявністю фотознімків ідентифікаційних номерів та ТЗ) фахівця експертної служби МВС або іншого експерта, що має свідоцтво про право проведення відповідного виду експертних досліджень і внесений до Реєстру атестованих судових експертів, щодо справжності та відповідності вимогам заводу -виробника ідентифікаційних номерів вузлів і агрегатів ТЗ, який буде переобладнуватися.
Перший примірник акта технічного огляду ТЗ видається власнику ТЗ, а другий із експертним висновком (у разі його оформлення) долучається до його заяви, яка реєструється в книзі обліку переобладнання ТЗ (додаток 5) і зберігається в Центрі до проведення перереєстрації ТЗ після переобладнання (п.4.5.1 Інструкції).
Перереєстрація переобладнаних ТЗ проводиться на підставі документів про відповідність цих ТЗ вимогам безпеки дорожнього руху, які встановлені пунктом 37 Порядку, та документів, що підтверджують правомірність придбання встановлених кузовів (шасі, рами), які мають ідентифікаційні номери (у разі їх заміни), актів технічного огляду ТЗ (експертних висновків), виданих Центром відповідно до вимог підпункту 4.4.1 пункту 4.4 глави 4 цієї Інструкції, та в разі переобладнання ТЗ, яке призводить до зміни типу та призначення ТЗ, зміни його повної маси та її розподілу по осях, центру ваги, типу двигуна, його ваги і потужності, колісної бази чи колісної формули, систем гальмового і рульового керування та трансмісії, - погоджень, виданих виробниками ТЗ, ЦБДРтаАС при МВС або ДП «ДержавтотрансНДІпроект» Мінінфраструктури України на проведення вказаного виду переобладнання ТЗ. Дійсність зазначених погоджень перевіряється за відповідною автоматизованою базою даних. До матеріалів реєстраційної справи долучаються роздруковані відомості про проведення цієї перевірки.
У разі заміни кузовів (шасі, рами), які мають ідентифікаційні номери, до матеріалів справи про перереєстрацію ТЗ долучаються також документи, на підставі яких вони були реалізовані їх попереднім власником (власниками).
При цьому виконуються дії, передбачені пунктами 3.1-3.13, 3.15-3.18 глави 3 цієї Інструкції (п. 4.5.2 Інструкції).
За заявою власника ТЗ на вивільнений кузов (шасі, раму) або інші вузли і агрегати, що мають ідентифікаційні номери, оформляється та видається довідка на вивільнені вузли та агрегати (додаток 6).
Факт видачі вказаної довідки реєструється в книзі обліку довідок на вивільнені вузли та агрегати (додаток 7), яка зберігається протягом 10 років (п. 4.5.3 Інструкції).
Згідно з п. 4.6 вказаної Інструкції під час перереєстрації переобладнаних ТЗ працівниками Центру вносяться корективи до наявних автоматизованих баз даних та проводиться заміна свідоцтва про реєстрацію ТЗ. До графи «Особливі відмітки» свідоцтва про реєстрацію ТЗ вноситься запис про виконане переобладнання або особливості конструкції.
Таким чином, здійснення заміни деталей автотранспортних засобів проводиться в установленому порядку та підлягає державній реєстрації.
Позивачем до суду не надані документи, що визначені наведеними вище положеннями Інструкції про порядок здійснення підрозділами державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, які б підтверджували здійснення заміни кабіни сідельного тягача Volvo FM400, номерний знак НОМЕР_1, двигун АЕ0702ХР, кузов (рама шасі) №YV2JSG0A0EB686462, що спростовує сам факт здійснення такої заміни, відтак і нівелює ділову мету для здійснення придбання ТОВ «Тенкар» вказаного товару у ТОВ «Меркурінс».
У той же час в матеріалах справи наявний акт виконаних робіт №501488 від 19.08.2015 на надання послуг з технічного обслуговування та ремонту колісного транспортного засобу, складений ТОВ «Дніпро - Скан - Сервіс» на суму 130798,93 грн. Вказаним актом підтверджується, що ТОВ «Дніпро - Скан - Сервіс» проведено ремонт автотранспортного засобу кабіни Volvo FM400, номерний знак НОМЕР_1, номер шасі №YV2JSG0A0EB686462, включаючи рихтування та покраску автокабіни із заміною пошкоджених деталей.
В матеріалах справи також містяться фото кабіни Volvo FM400, номерний знак НОМЕР_1 після ДТП, на яких видно, що мало місце пошкодження правої частини кабіни, та фото нової кабіни після ремонту, з якого видно, що кабіну повністю відновлено.
З огляду на викладене, матеріли справи свідчать про те, що ТОВ «Тенкар» було відремонтовано пошкоджену в дорожньо -транспортній пригоді кабіну сідельного тягача Volvo FM400, номерний знак НОМЕР_1, номер шасі №YV2JSG0A0EB686462 на сервісі ТОВ «Дніпро - Скан - Сервіс», без здійснення придбання кабіни у ТОВ «Меркурінс».
Слід зазначити, що обовязок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника - покупця товарів (робіт/послуг), позаяк саме він є субєктом, який зменшує суму податкового зобовязання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету, на суму податкового кредиту, визначеного постачальником.
Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є його податковим ризиком.
Суд відмічає, що з метою підтвердження обґрунтованості заявленої податкової вигоди встановленню підлягає їх обєктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність представлених первинних документів, у тому числі щодо відомостей про учасників та умови господарських операцій.
Слід також зазначити, що за умови доведеності податковим органом того, що платник при укладенні правочинів та виконанні господарських операцій діяв без належної обачливості та, виходячи з обставин такого укладення та виконання, знав або повинен був знати про порушення, допущені контрагентами, податкова вигода за такими операціями має бути визнана необґрунтованою.
Відтак, хоча з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника у сфері податкових правовідносин платник не є відповідальним за протиправні дії третіх осіб, що перебувають поза межами його впливу та контролю, однак несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності мають покладатися на особу, якою були укладені відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов'язань та здійснення необґрунтованих виплат з бюджету.
Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16.04.2014 у справі № К/800/3230/13, номер судового рішення в ЄДРСР № 38692797.
В процесі розгляду справи судом не встановлено рух активів в процесі господарської взаємодії ТОВ «Тенкар» із ТОВ «Меркурінс», на підставі чого суд робить висновок, що первинні документи, які містяться в матеріалах справи, надані позивачем на підтвердження придбання у ТОВ «Меркурінс» товару, є формально складеними, а господарські операції між позивачем та вказаним підприємством не є реальними, оскільки судом не встановленого самого факту їх здійснення.
Як зазначено в ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд вважає, що відповідачем надано достатні докази того, що оскаржене податкове повідомлення-рішення прийнято в межах повноважень податкового органу та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України, обґрунтовано та правомірно.
Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.
Згідно статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова або службова особа).
Керуючись статтями 94, 160-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2016 року.

Суддя ОСОБА_1