Справа № 671/514/17
Суддя: Павлова А. С.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 671/514/17
У Х В А Л А

19 квітня 2017 року м. Волочиськ

Суддя Волочиського районного суду Хмельницької області Павлова А.С., отримавши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Волочиської районної державної адміністрації про стягнення частини недоплаченої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, -

ВСТАНОВИЛА:

До Волочиського районного суду Хмельницької області надійшов позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Волочиської районної державної адміністрації, в якому позивач просила визнати неправомірними дії відповідача в частині нарахування та виплати допомоги по досягненню дитиною трирічного віку відповідно до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» та стягнутина на її користь недоплачену допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в сумі 38396,74 грн. за період з 10.12.2007 по 30.06.2014 (за виключенням періодів з 19.12.2011 по 19.06.2012 по якому є рішення суду, що набрало вже законної сили та з 27.07.2013 по 30.06.2014 по якому Волочиським районним судом Хмельницької області призначено справу до слухання).

В позовній заяві позивач просила поновити строки позовної давності зазначивши, що з 15.07.2007 по 30.10.2008 перебувала у шлюбі з колишнім чоловіком ОСОБА_2 сімейне життя з яким не склалося, адже протягом усього періоду шлюбу ОСОБА_2 вчиняв насильницькі дії психологічного та фізичного характеру стосовно неї та дитини, а в кінці квітня 2008 року взагалі виставив її з шестимісячною дитиною на руках на вулицю, в результаті чого вона була вимушена тимчасово переїхати на батьківщину у м. Володимир-Волинський Волинської області. Лише в середині літа 2008 вона повернулась до м. Волочиськ та до 30.10.2008 тривав процес їх розлучення. Протягом усього періоду шлюбу із ОСОБА_2 вона постійно зазнавала утисків із його сторони і просто не мала ні змоги, ні коштів (оскільки ОСОБА_2 забирав абсолютно всі дитячі гроші) для звернення із позовною заявою до суду. З квітня 2008 року переїзд до м. Володимир-Волинський та повернення в м. Волочиськ також позбавив її як фінансової так і фізичної можливості для звернення до суду за захистом своїх прав, що були порушені УПСЗН Волочиської РДА. В вересні 2008 року вони з ОСОБА_2 почали процес їх розлучення. Всі ці події морально вибили її з колії, тому в цей період вона психологічно не була готова до нових судових процесів. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 почався не менш складний період її життя. Вона з однорічною дитиною повинна була самостійно знімати квартиру, оскільки ні родичів, ні близьких друзів тут не мала. З доходів у неї залишились лише 130 грн. допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. При тому, що за оренду зйомної квартири їй потрібно було платити 500 грн., тому їй доводилось підробляти. Однорічну дитину у дитячий садок брати не хотіли, а тому змоги вийти на роботу вона не мала. В зв'язку із зазначеними обставинами вона не мала фінансової можливості для звернення до суду (адже підстав для звільнення її від сплати судового збору у неї не було, а послуги адвоката та сплату судового збору вона не могла собі дозволити). У вересні 2009 року вона одружилась зі своїм нинішнім чоловіком ОСОБА_3 З вересня 2009 року вони почали планувати переїзд до подарованої йому квартири та робити в ній ремонт, що сильно вдарило по фінансах їх сім'ї. Знову ж вказані обставини віднесли на задній план порушення її прав Управлінням праці та соціального захисту населення Волочиської РДА та унеможливили подання нею позовної заяви до суду з приводу недоплати їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Крім того, у грудні 2009 року вона завагітніла. Особливістю перебігу вагітності була загроза переривання вагітності, що знову ж унеможливлювало подачу нею позовної заяви до суду. Ще при вагітності вони дізнались про вроджену хворобу сина - Внутрішню прогресуючу гідроцефалію. Їх навіть направляли на примусове переривання вагітності, проте вони вирішили залишити дитину. Після того, як позивач і її чоловік дізнались про діагноз сина, вони ще в період вагітності почали їздити до різних лікарів та дізнаватись, яким чином допомогти їх дитині. Після його народження та до сьогоднішнього дня їх поїздки з сином до лікарів не припиняються (на додачу до всього в 2013 році у них народилася донька Дженніфєр з генетичним захворюванням - Фенілкетонурією, тепер вони почали їздити по лікарях з проблемами двох дітей). Результатом їх зусиль стало те, що останнім діагнозом їх сина була - непрогресуюча внутрішня вентрикуломегалія (початкова стадія гідроцефалії, але прогрес хвороби зупинився), проте сину досі необхідний постійний нагляд спеціаліста-невролога. Також період вагітності донькою Дженніфєр супроводжувався постійною загрозою переривання вагітності, що також було однією з причин неможливості подання позову в суд до УПСЗН Волочиської РДА. Саме через вищезазначені обставини позивач не мала змоги в період з 10.12.2007 по березень 2017 звернутись в суд з позовом до УПСЗН Волочиської РДА про зобов'язання перерахувати та виплатити недоплачену допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Дослідивши наявні у справі документи, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановлено цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Правовий припис "в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом" означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, який встановлений законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій, передбачених КАС України не зловживаючи ними.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З позовної заяви слідує, що позивач просить суд визнати неправомірними дії УПСЗН Волочиської РДА в частині нарахування та виплати у не повному обсязі допомоги по досягненню дитиною трирічного віку відповідно до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» та стягнути з відповідача на її користь недоплачену допомогу по досягненню дитиною трирічного віку в сумі 32458,90 грн. Період за який вона просить стягнути недоплачену їй суму допомоги становить з 10.12.2007 по 18.12.2011 та з 20.06.2012 по 26.07.2013 (за виключенням періодів з 19.12.2011 по 19.06.2012 по якому є рішення суду, що набрало вже законної сили та з 27.07.2013 по 30.06.2014 по якому Волочиським районним судом Хмельницької області призначено справу до слухання).

З даним позовом позивач звернулася 10 квітня 2017 року.

Разом з тим, з наданих ОСОБА_1 розрахунків вбачається, що вона щомісячно отримувала платежі в якості визначеної їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Оскільки в даному випадку, позивач просить стягнути з відповідача загальну суму щомісячних платежів, то в такому разі її право вважається порушеним з моменту недоотримання кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності слід рахувати за кожний черговий платіж, починаючи з моменту його отримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

ОСОБА_1 просить стягнути на її користь недоплачену допомогу по досягненню дитиною трирічного віку, останній платіж по якій вона отримала у червні 2014 року. Тобто останнім днем строку звернення до суду щодо стягнення недоплаченої суми останнього платежу було 31.12.2014.

Таким чином, з наведеного, суд приходить до висновку, що позивач пропустила строк звернення до суду. При цьому її клопотання про поновлення вказаного строку підлягає задоволенню лише частково з огляду на наступне.

З вимог КАС України вбачається, що суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі у здійсненні права на своєчасне оскарження відповідних дій, бездіяльності та рішень органів владних повноважень (або його посадових, службових осіб) у публічно-правових відносинах, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених особою доводів.

В даному випадку суд враховує, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи обєктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, повязані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини повинні бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Суд не бере до уваги посилання позивача на про неможливість подачі нею позову у 2007-2008 роках у зв'язку з перебуванням у шлюбі з ОСОБА_2, який вчиняв насильницькі дії психологічного та фізичного характеру стосовно неї та дитини, оскільки постанова Волочиського районного суду від 18.04.2008 доводить лише один факт вчинення психологічного насильства 07.04.2008, що не є свідченням неможливості ОСОБА_1 звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Процес розлучення також жодним чином не позбавляв позивача можливості оскаржувати в суді дії або бездіяльність будь-якого органу державної влади.

Переїзд ОСОБА_1 до м. Володимир-Волинський та проживання в даному місті протягом кількох місяців 2008 року не є підставою для поновлення пропущених процесуальних строків, так як вказане жодним чином не підпадає під ознаку непереборності, що унеможливлювало б своєчасне звернення позивача до суду у той період. Те, що її чоловік в кінці квітня 2008 року виставив її з шестимісячною дитиною на руках на вулицю, нічим не підтверджується.

Щодо скрутного матеріального становища ОСОБА_1, суд зазначає, що Кодекс адміністративного судочинства України у всіх редакціях завжди передбачав можливість звільнення від оплати судових витрат, з підстави скрутного майнового стану сторони, тому вказана обставина також не може бути визнана судом такою, що перешкоджала позивачеві вчасно звернутися до суду.

Переїзд у 2009 році до подарованої чоловікові позивача квартири, а так само планування даного переїзду та проведення ремонту житла, тим більше не є поважною причиною, що унеможливлювала б своєчасне звернення до суду.

Разом з тим, суд приймає пояснення ОСОБА_1 про те, що народження 31.08.2010 року її сина ОСОБА_4, якому від народження був поставлений діагноз - внутрішня гідроцефалія, що підтверджується обмінною картою пологового будинку (а.с. 39), а також необхідність догляду та лікування вказаної дитини, що підтверджується консультативним висновком спеціаліста, направленнями, електрокардіографією, нейросонографіями, консультативними заключеннями (а.с. 39-45), перебування на 31-32 тижні вагітності станом на 01.06.2013 з висновком УЗД про передчасне дозрівання плаценти з незначно вираженою нестабільністю гемодинаміки ФПК та не виключаючою ФПН в стадії нестійкої компенсації (а.с. 47) є істотними обставинами, що унеможливили своєчасне звернення до суду ОСОБА_1 у вказані періоди, а тому з моменту виникнення таких обставин строк звернення до суду може бути поновлений.

Згідно з частиною 1 ст. 17 Закону України „Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі «Делькур проти Бельгії» Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі «Беллет проти Франції» Суд зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Частиною першою статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частиною другою статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Згідно з пунктом дев'ятим частини першої ст. 155 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо її подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Враховуючи те, що позивач пропустила встановлений законом строк звернення до суду, а довела поважність такого пропуску лише щодо частини вимог, то її вимоги про стягнення з відповідача Управління праці та соціального захисту населення Волочиської РДА недоплаченої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 10.12.2007 по 30.08.2010 підлягають залишенню без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 100, 165, 186, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Волочиської районної державної адміністрації про стягнення частини недоплаченої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в частині стягнення такої допомоги за період з 10.12.2007 по 30.08.2010 - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Волочистький районний суд Хмельницької області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 КАС України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: