Справа № 826/26230/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 квітня 2017 року письмове провадження № 826/26230/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., суддів: Кузьменка В.А., Огурцова О.П. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України

третя особа Директор Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_2

про визнання протиправним та скасування наказу №1893/к від 11.06.2015р.,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач), за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Директора Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_2 про:

- визнання протиправним та скасування наказу №1893/к від 11.06.2015р. про призначення ОСОБА_2 на посаду директора Департаменту державної виконавчої служби.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийняття оскаржуваного рішення, оскільки ОСОБА_2 не має стажу юридичної роботи не менше як три роки в органах державної виконавчої служби, як то передбачено ч. 3 ст. 8 Закону України «Про державну виконавчу службу».

В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача та третя особа проти задоволення позовних вимог заперечили з підстав правомірності прийняття оскаржуваного рішення.

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Наказом Міністра юстиції України від 11.06.2015р. №1893/к «Про призначення ОСОБА_2.» ОСОБА_2 призначено на посаду директора Департаменту державної виконавчої служби, із присвоєнням 7 рангу державного службовця, як таку, що успішно пройшла стажування.

Підставою прийняття зазначеного наказу було: заява ОСОБА_2, доповідна записка про результати стажування ОСОБА_2, подання заступника Міністра юстиції України з питань виконавчої служби ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24.07.2015р. звернувся до Міністра юстиції України з інформаційним запитом в якому, зокрема просив повідомити хто є керівником (головою, директором) органу у структурі Міністерства юстиції України, який безпосередньо реалізує державну політику у сфері примусового виконання рішень судів та на підставі яких документів прийнятий на дану посаду.

Листом від 31.07.2015р. №П1-К-2528/20 Міністерство юстиції України повідомило, зокрема, що директором Департаменту державної виконавчої служби наказом Міністерства юстиції 11.06.2015р. призначено ОСОБА_2

07 серпня 2015 року позивач звернувся до Міністра юстиції України з інформаційним запитом в якому просив повідомити чи обіймала посаду в органах Державної виконавчої служби України ОСОБА_2 до моменту призначення її директором Департаменту державної виконавчої служби, а саме до 11.06.2015р.

Листом від 18.08.2015р. №К-16470/14 Міністерство юстиції України повідомило, що ОСОБА_2 11.06.2015р. була призначена на посаду директора Департаменту державної виконавчої служби як така, що успішно пройшла стажування.

Під час проходження стажування на посаді директора Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_2 повністю та успішно виконала індивідуальний план стажування, виявила ґрунтовні знання, зарекомендувала себе як висококваліфікований, ініціативний та професійно підготовлений фахівець, що володіє практичним досвідом роботи у правовій сфері та за своїми діловими і моральними якостями здатна забезпечити доручену ділянку роботи.

Також, було повідомлено, що ОСОБА_2 до призначення на посаду директора Департаменту державної виконавчої служби не працювала в органах державної виконавчої служби.

Не погоджуючись з оскаржуваним наказом про призначення ОСОБА_2 на посаду директора Департаменту державної виконавчої служби, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний адміністративний спір суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання, правовий статус працівників органів державної виконавчої служби та їх соціальний захист, визначає Закон України «Про державну виконавчу службу» від 24.03.1998, № 202/98-ВР (станом на момент прийняття оскаржуваного рішення).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» Державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб (далі - рішень) відповідно до законів України.

Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Згідно з статтею 3 Закону України «Про державну виконавчу службу» органами державної виконавчої служби є:

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень;

управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Частиною третьою статті 8 Закону України «Про державну виконавчу службу» визначено, що директором Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, його заступником, заступником начальника Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі - начальником управління державної виконавчої служби, його заступником призначається громадянин, який постійно проживає на території України не менш як п'ять років, має вищу юридичну освіту і стаж юридичної роботи не менше п'яти років, з яких не менш як три роки в органах державної виконавчої служби.

Зазначена ч. 3 ст. 8 Закону України «Про державну виконавчу службу» була внесена до Закону Законом України від 04.11.2010р. №3677-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб», який набрав чинності 09.03.2011р.

У той же час, 17.03.2011р. було прийнято Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» №3166- VІ, який набрав чинності 10.04.2011р. та яким не передбачено існування посади керівника самостійного структурного підрозділу Міністерства - заступника Міністра.

Отже, вимоги, встановлені ч. 3 ст. 8 Закону України «Про державну виконавчу службу», передбачені саме до посади директора Департаменту державної виконавчої служби - заступника Міністра юстиції України, як керівника Департаменту державної виконавчої служби, який існував в структурі Міністерства юстиції України до утворення Державної виконавчої служби України.

Відповідно до п. 1, 2 та 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21.01.2015, № 17 "Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції" ліквідовано Державну реєстраційну службу та Державну виконавчу службу, поклавши на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), з питань державної реєстрації актів цивільного стану, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, договорів комерційної концесії (субконцесії), з питань реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, статуту територіальної громади м. Києва, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності.

Установлено, що Міністерство юстиції є правонаступником Державної реєстраційної служби та Державної виконавчої служби, що ліквідуються, в частині реалізації державної політики у сферах, зазначених у пункті 1 цієї постанови.

Утворено комісії з ліквідації Державної реєстраційної служби та Державної виконавчої служби.

Затверджено:

головою комісії з ліквідації Державної реєстраційної служби заступника Голови зазначеної Служби ОСОБА_4;

головою комісії з ліквідації Державної виконавчої служби заступника Голови зазначеної Служби ОСОБА_5

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. №1135 "Про внесення змін до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21 січня 2015 р. N 17") на часткову зміну абзаців третього і четвертого пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21 січня 2015 р. N 17 "Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції" (Офіційний вісник України, 2015 р., N 6, ст. 127) затверджено головою комісії з ліквідації Державної реєстраційної служби заступника Міністра юстиції - керівника апарату ОСОБА_6, увільнивши від виконання цих обов'язків ОСОБА_4, та головою комісії з ліквідації Державної виконавчої служби заступника Міністра юстиції з питань виконавчої служби ОСОБА_3, увільнивши від виконання цих обов'язків ОСОБА_5.

Отже, Міністерство юстиції України здійснює керівництво органами державної виконавчої служби через заступника Міністра з питань виконавчої служби та Департамент державної виконавчої служби, який очолює директор Департаменту державної виконавчої служби, що не є за посадою заступником Міністра юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України №1134/к від 16.04.2015р. затверджено Положення про Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, пунктом 1.1 якого визначено, що Департамент державної виконавчої служби є самостійним структурним підрозділом Міністерства юстиції України.

Відповідно до п. 5.2 зазначеного Положення, на посаду директора Департаменту призначається особа, яка має вищу освіту за напрямом підготовки «Правознавство», за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра чи спеціаліста; стаж роботи за фахом на державній службі на керівних посадах чи на керівних посадах в інших сферах управління не менше 5 років.

Враховуючи викладене, до посади директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, утвореного постановою Кабінету Міністрів України від 21.01.2015р. №17, відсутня вимога щодо стажу роботи в органах державної виконавчої служби.

Як вбачається з копії трудової книжки, яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_2 з 14.09.2009р. по 19.02.2014р. працювала на посаді начальника юридичного відділу ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця»; з 29.04.2014р. по 28.05.2015р. працювала на посаді начальника юридичного департаменту Представництва «Інногенс А п С» (Данія).

Отже, до призначення на посаду директора Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_2 працювала за фахом на керівних посадах більше 5 років, що відповідає положенням наказу Міністерства юстиції України №1134/к від 16.04.2015р.

У той же час, суд зазначає, що оскаржуваним наказом не порушені права ОСОБА_1, з наступних підстав.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно приписів статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто, для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв'язку з прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Із наведених норм випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Судом при розгляді справи не встановлено порушених права позивача оскаржуваним наказом, оскільки суб'єктом адміністративно-правових відносин є ОСОБА_2

Оскаржуваний наказ не є обов'язковим для позивача, певні правові наслідки для нього не настали та настати не могли.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 має бути відмовлено повністю.

Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки судове рішення ухвалене на користь суб'єкта владних повноважень, судові витрати, відповідно з частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий Суддя Р.О. Арсірій

Судді О.П. Огурцов

В.А. Кузьменко