Справа № 803/2281/15
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2017 року м. Київ К/800/35003/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шведа Е.Ю.,

суддів: Голяшкіна О.В.,

Черпіцької Л.Т.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за

касаційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2016 року

у справі № 803/2281/15

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

до Волинської митниці ДФС

про визнання протиправними та скасування рішення про визнання дій протиправними,

встановив:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Волинської митниці ДФС (далі - Митниця) про визнання протиправними дій посадової особи.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2015 року позов задоволено. Визнано протиправними дії посадової особи Волинської митниці ДФС - старшого інспектора митного поста «Луцьк» Волинської митниці ДФС Копелевої О.А. (особиста номерна печатка 073) щодо витребування у позивача додаткових документів після учинення в основному аркуші декларації митної вартості від 16 квітня 2015 року № 205070000/2015/1689 запису «митну вартість визнано».

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове - про відмову у позові.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ФОП ОСОБА_2 звернулась до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Доводи касаційної скарги мотивовані незаконністю витребовування у позивача додаткових документів після учинення в основному аркуші декларації митної вартості від 16 квітня 2015 року № 205070000/2015/1689 запису «митну вартість визнано».

У своїх запереченнях на касаційну скаргу Митниця просила залишити таку без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Судами установлено, що 16 квітня 2015 року позивач подала на митний пост «Луцьк» Волинської митниці ДФС для митного оформлення партію товару: сало без пісних частин свиняче, бокове, обвалене, заморожене, без шкіри, різної форми та товщини, без спецій, без теплової кулінарної обробки, без консервування, без харчових добавок та приправ, в поліблоках, вагою 21 000 кг., що надійшов згідно з контрактом купівлі-продажу № 34/2015/PL від 02 березня 2015 року, укладеним з фірмою «MAX» Danuta Krolikovska (ОСОБА_2), та інвойсом №15/ЕХ/2015 від 14 квітня 2015 року.

До митного оформлення надано митну декларацію (МД-2) від 16 квітня 2015 року № 205070000/2015/1689, з якої вбачається, що митну вартість декларантом самостійно визначено за шостим резервним методом (графа 43), а в графах 12 і 45 митну вартість визначено в розмірі 228721,78 грн.

Як встановлено з декларації митної вартості № 205070000/2015/1689 від 16 квітня 2015 року, митну вартість визначено позивачем за шостим резервним методом (графа 6), при цьому у графі 7 зазначено, що основний метод визначення митної вартості - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, неприйнятний для застосування, оскільки документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для проведення розрахунку даним методом.

За результатом проведеної процедури консультації з декларантом згідно із ст. 57 МК України досягнуто згоди щодо неможливості застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме: методу 2а (стаття 59 МК України) та методу 2б (стаття 60 МК України) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (стаття 62 МК України) та методу 2г (стаття 63 МК України) - з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта. Митну вартість визначено за резервним методом згідно зі ст. 64 МК України на підставі цінової інформації, наявної у митного органу (стаття 33 МК України). Джерелом інформації, що використовувалася для визначення митної вартості, зазначено, зокрема, митна декларація № 205070001/2015/1197 від 09 квітня 2015 року.

Згідно з даними графи «Для відміток митного органу» митної декларації № 205070000/2015/1689 від 16 квітня 2015 року встановлено, що внесений запис «митну вартість визнано», завірений особистим підписом посадової особи та відбитком особистої номерної печатки.

При цьому, у графі ДМВ «Для відміток митного органу» не зазначено про необхідність витребування додаткових документів, а прийнято рішення «митну вартість визнано».

Вказана декларація прийнята до митного оформлення 16 квітня 2015 року о 19 год. 31 хв., про що свідчить витяг з ПІК «Інспектор-2006».

Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару митним органом було встановлено, що подані декларантом документи містять розбіжності: в міжнародній товаротранспортній накладній СМR визначено місце доставки м. Нововолинськ, а в інвойсі та митній декларації - м. Луцьк.

Декларанту запропоновано надати наступні додаткові документі за наявності: виписку з бухгалтерської документації, платіжні, та/або банківські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару (картку-рахунок № 28 та оборотно-сальдову відомість по рахунку №632, податкові накладні, видаткові накладні за період 01.03.2015-31.03.2015 року).

При цьому, за результатом розгляду наданих позивачем додаткових документів для підтвердження митної вартості, посадовою особою митниці визнано заявлену декларантом митну вартість товару шляхом здійснення запису у ДМВ №205070000/2015/001689 від 16 квітня 2015 року «митну вартість визнано» у графі «Для відміток митного органу».

Після виконання всіх митних формальностей посадовою особою митного поста «Луцьк» Волинської митниці ДФС на митній декларації від 16 квітня 2015 року №205070000/2015/001689 та товаросупровідних документах проставлено відповідні митні забезпечення та внесено за допомогою АСМО до митної декларації відмітки про завершення митного оформлення та номера особистої номерної печатки посадової особи ГІМО, яка завершила митне оформлення.

Згідно з інформацією, наявною в ПІК «Інспектор-2006», митне оформлення товару за декларацією №205070000/2015/001689 завершене 16 квітня 2015 року о 20 год. 19 хв., а митну вартість визнано у розмірі, заявленому позивачем, тобто на рівні 228721,78 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що додаткові документи витребовувались після визнання митної вартості, а значить відповідачем не доведено правомірності дій посадової особи, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові, суд апеляційної інстанції виходив з того, що дії старшого державного інспектора митного поста «Луцьк» Волинської митниці ДФС не суперечили нормам законодавства з питань державної митної справи.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та рішенням судів попередніх інстанцій, суд касаційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його дій чи бездіяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У п. 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» зазначено, що у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов'язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право.

Водночас, у своїй постанові від 10 квітня 2012 року № 21-1115во10 Верховний Суд України зазначив, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Беручи до уваги те, що декларант на вимогу посадової особи митного органу добровільно надав додаткові документи, самостійно заявлена позивачем митна вартість за резервним методом на рівні 228721,78 грн. була визнана Митницею, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки на час звернення до суду з цим позовом жодні права ФОП ОСОБА_2 не були порушені, а рішення про задоволення позову не буде направлене на захист/відновлення порушеного права.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що, не зважаючи на мотиви, рішення суду апеляційної інстанції по суті спору є правильним.

Зважаючи на викладене, доводи касаційної скарги спростовуються вище переліченими нормами права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування чи зміни рішення суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 відхилити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: