Справа № 569/4794/17
Суддя: Куцоконь Ю.П.
Дата ухвалення: 2017-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/4794/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 року

Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi Куцоконя Ю.П.,

pозглянувши в порядку скороченого провадження в мiстi Рiвне

спpаву за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій, -

В С Т А Н О В И В :

27 березня 2017 року адвокат Панчелюга К.М., діючи як представник в інтересах ОСОБА_2, звернулася до Рівненського міського суду з адміністративним позовом до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації (далі - Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій (далі - допомога до 5 травня), в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо здійснення перерахунку та нарахування ОСОБА_2 допомоги до 5 травня за 2016 рік відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-ХІІ), та зобов'язати Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_2 допомогу до 5 травня за 2016 рік як учаснику бойових дій, відповідно до статті 12 Закону № 3551-ХІІ у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»на момент проведення виплат, з урахуванням проведених виплат.

Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат подав до суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких просить суд у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, суд вважає, що наявні достатні підстави для прийняття рішення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є учасником бойових дій, що підтверджується виданим йому посвідченням серії НОМЕР_1 від 09 січня 2016 року, і, відповідно має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

У 2016 році Центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат позивачу було нараховано та здійснено виплату допомоги до 5 травня у розмірі 920 гривень відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - постанова КМУ № 141), підпунктом 2 пункту 1 якої встановлено саме такий розмір вказаної допомоги.

Нарахування та виплату позивачу Центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат допомоги до 5 травня у розмірі 920 гривень суд визнає правомірною.

Відповідно до частини п'ятої статті 12 Закону № 3551-ХІІ щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ (далі - Закон № 79-VІІІ), яким розділ VI Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, згідно якого встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Закону № 79-VІІІ, Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру допомоги до 5 травня, передбаченої статтею 12 Закону № 3551-ХІІ.

Відповідно до цих повноважень та на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України, Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 141.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, визнаючи таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 4 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 23 грудня 2010 року № 2857-VI з наступними змінами, яким Верховна Рада України надала Кабінету Міністрів України право визначати порядок та розміри соціальних виплат, передбачених окремими законами, змінювати розміри соціальних виплат залежно від наявного фінансового ресурсу бюджету, у мотивувальній частині цього Рішення вказав на наступне.

Згідно з частиною першою статті 46 Основного Закону України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Із цим конституційним правом громадян кореспондується обов'язок держави щодо його забезпечення.

У Конституції України передбачено гарантії прав громадян на соціальний захист, зокрема такі, як законодавче закріплення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92) , визначення джерел державного соціального забезпечення (частина друга статті 46) , контроль за використанням коштів Державного бюджету України (стаття 98).

Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

На залежність розмірів соціальних виплат особі від економічних чинників вказав Конституційний Суд України, зокрема, і у Рішенні від 19 червня 2001 року № 9-рп/2001 у справі щодо стажу наукової роботи, зазначивши, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов'язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

Крім того, у Рішенні від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі про страхові виплати Конституційний Суд України вказав, що види і розміри соціальних послуг та виплат потерпілим, які здійснюються і відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, встановлюються державою з урахуванням його фінансових можливостей.

Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, враховує також положення актів міжнародного права. Так, згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Конституційний Суд України прийшов до висновку, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом.

Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист та повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості.

Як зазначив Конституційний Суд України у Рішенні № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, положення статті 1, частин першої, третьої статті 95 Конституції України у системному зв'язку з положеннями статті 3, частини першої статті 17, частини третьої статті 22, статей 46, 48 Основного Закону України треба розуміти так, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

У Рішенні № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року Конституційний Суд України вказав і на те, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

В мотивувальній частині Рішення № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року Конституційний Суд України звернув увагу на те, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України.

Цим же Рішення Конституційний Суд України зазначив і про те, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Враховуючи викладене та встановлені по справі обставини, суд визнає, що виплата позивачу у 2016 році допомоги до 5 травня була правомірно здійснена відповідачем у порядку та розмірах, встановлених постановою КМУ № 141, що свідчить про недоведеність та безпідставність заявлених позовних вимог.

Відповідно до вимог частини другої статті 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

При вирішенні спору, суд не приймає до уваги посилання позивача на необхідність застосування правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року у справі № 21-6508а15, оскільки спірні правовідносини у цій адміністративній справі виникли у квітні 2014 року, за інших фактичних обставин та при іншому правовому регулюванні, а тому підстав для висновку про застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах немає.

Керуючись ст.ст.11,17,18,71,160,161,162,183-2,186 КАС України, суд, -

В И Р I Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови до Житомирського апеляцiйного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Куцоконь Ю.П.