Справа № 161/16564/16а
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року Справа № 161/16564/16а

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Шафранюк І.Ф.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Капітана М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Другого відділу Державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся в Луцький міськрайонний суд Волинської області з адміністративним позовом до Головного державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Хаврука М. Я. про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №52893270 від 16.11.2016 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.03.2017 року передано дану справу за підсудністю до Волинського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05.04.2017 року прийнято справу до провадження та призначено до судового розгляду.

13.04.2017 року ухвалою Волинського окружного адміністративного суду у даній справі проведено заміну первинного відповідача - Головного державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Хаврука М. Я. на належного - Другий відділ Державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області.

Позов обґрунтовано тим, що 26.11.2016 року позивач отримав постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52893270 від 16.11.2016 року, винесену головним державним виконавцем Другого відділу Державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Хавруком М. Я., про стягнення з ОСОБА_3 340 грн. штрафу відповідно до ч. 2 ст. 308 КУпАП в подвійному розмірі.

Зазначає, що дана постанова ДВС була винесена на підставі постанови Управління патрульної поліції у м. Луцьку №257545 від 23.03.2016 року, якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 175-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.

Позивач вважає, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №52893270 від 16.11.2016 року не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню, оскільки постанова УПП у м. Луцьку, як виконавчий документ, на момент відкриття виконавчого провадження не набрала законної сили оскільки була оскаржена до суду, тому державний виконавець не перевірив стан набрання законної сили постановою про стягнення штрафу, а оскаржувану постанову виніс передчасно.

З врахуванням викладеного позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52893270 від 16.11.2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Підтвердив, що про ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.12.2016 року в справі про адмінправопорушення позивач дізнався в середині лютого 2017 року при ознайомленні зі справою в міськрайонному судді після її повернення з апеляції, оскільки копії вищевказаної ухвали на свою адресу не отримував, тому відразу після ознайомлення 24.02.2017 року сплатив 170 грн. штрафу, що вбачається з долученої квитанції.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до повного задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів.

Частина 1 статті 17 КАС України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини 1 статті 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Правовідносини у сфері примусового виконання судових рішень регулюються Законом України «Про виконавче провадження» та прийнятими на його виконання нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як передбачає пункт 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За змістом частини 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Таким чином розгляд даної справи віднесено до компетенції Волинського окружного адміністративного суду.

Таким чином, відповідний суб'єкт владних повноважень повинен діяти згідно вимог закону, оскільки його повноваження визначені у законі.

Судом встановлено, що 23.09.2016 року інспектором роти №1 батальйону УПП ДПП лейтенантом поліції Мохаюк Ю. В. винесено постанову АА №257545 у справі про адміністративне правопорушення, якою притягнуто ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 175 - 1 КУпАП та накладено на нього штраф в розмірі 170 грн., яка 04.11.2016 року направлена начальнику Другого відділу ДВС Луцького МУЮ для виконання, а отримана ДВС - 15.11.2016 року, що вбачається з відтиску штампу.

Не погодившись з даною постановою, ОСОБА_3 03.10.2016 року звернувся в Луцький міськрайонний суд Волинської області з позовом до УПП м. Луцька про визнання протиправними дій та скасування постанови АА №257545 від 23.09.2016 року, що вбачається з відтиску штампа суду.

З дослідженої судом ухвали про відкриття виконавчого провадження в адміністративній справі №12851/16-а вбачається, що судом 06.10.2016 року відкрито провадження і справу призначено до судового розгляду.

Головним державним виконавцем Другого відділу Державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Хавруком М. Я. 16.11.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52893270 про стягнення штрафу в сумі 340 грн. (подвійний розмір), яка, як встановлено судом отримана ОСОБА_3 26.11.2016 року, а 06.12.2016 року була оскаржена до суду в порядку КАСУ.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.11.2016 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.12.2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та скасування постанови по справі про адмінправопорушення АА №257545 від 23.09.2016 року відмовлено повністю.

На думку суду, позивач в 15-ти денний строк встановлений законодавством (ст.. 308 КУпАП) для виконання постанови, яка набрала законної сили, по справі про адміністративні правопорушення, з моменту ознайомлення з матеріалами адмінсправи в суді та ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.12.2016 року 24.02.2017 року вірно сплатив 170 грн. штрафу, а не подвійний, що передбачений після спливу цього строку, оскільки інших доказів крім тих, що зазначив позивач щодо строку ознайомлення з ухвалою апеляційної інстанції судомне встановлено.

Надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові ДВС від 11.03.2016 року суд зазначає наступне.

За змістом статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Частиною 1 статті 26 вказаного Закону передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Водночас, частиною 4 статті 4 Закону визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Крім того, враховуючи специфіку спірних правовідносин в розрізі того, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є за своєю суттю виконавчим документом, суд звертає увагу на відповідні нормативні положення КУпАП з цього приводу.

Так, відповідно до статті 287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною пятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу (ст. 289 КУпАП).

Постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови (ст. 291 КУпАП).

За змістом статті 299 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України. При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення.

Розділом V Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС №1376 від 06.11.2015 року, встановлено, що 1) постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено КУпАП та іншими законами України; 4) у разі несплати правопорушником штрафу в установлений строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Беручи до уваги вищевказані нормативні положення з урахуванням встановлених обставин, суд зазначає, що на час відкриття виконавчого провадження, постанова від 23.09.2016 року АА №257545 про стягнення з ОСОБА_3 штрафу в подвійному розмірі, як виконавчий документ не мала статусу такої, що набрала законної сили, що свідчить про наявність підстав, передбачених п.1 ч.4 ст. 4 Закону для повернення виконавчого документа стягувачу.

В судовому засіданні представник відповідача, як на підставу для відмови в позові, посилався на те, що в державного виконавця на момент відкриття виконавчого провадження не було відомостей про оскарження ОСОБА_3 вказаної вище постанови.

Однак слід наголосити, що жодною нормою чинного законодавства не передбачено обов'язку особи повідомляти про факт оскарження рішення суб'єкта владних повноважень будь-яким органам державної влади.

Адміністративний позов про оскарження згаданої вище постанови був поданий позивачем в порядку КАС України як фізичною особою до суб'єкта владних повноважень, а тому згідно з вимогами статті 106 цього Кодексу, обов'язок скерування копії позовної заяви відповідачу, який є суб'єктам владних повноважень, ухвали про відкриття провадження тощо, покладається на суд, а відтак орган Національної поліції був повідомлений про оскарження позивачем постанови саме судом, який розглядає цей позов.

А оскаржувана постанова пред'явлена органом поліції до виконання 04.11.2016 року, тобто через місяць після її оскарження в судовому порядку (03.10.2016 року позивач звернувся в суд про її оскарження, а 06.10.2016 року було відкрито судом провадження у справі).

Необхідно також зазначити, що обов'язок перевірки дотримання строків пред'явлення виконавчих документів до виконання, зокрема, щодо набрання виконавчими документами юридичної сили, покладається саме на виконавця.

Як встановлено судом, виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, зокрема, якщо він відповідає вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з вимогами пункту 1 частини 4 статті 4 цього Закону, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання), та за наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

При цьому, у вказаній частині Закону законодавець передбачив строк у 3 (три) дні для вирішення виконавцем питання про відкриття виконавчого провадження чи повернення виконавчого документа стягувачу.

З системного аналізу норм вказаного Закону вбачається, що у зазначений вище строк виконавець повинен перевірити усі питання для прийняття законного рішення про відкриття чи повернення виконавчого документа стягувачу, у тому числі з'ясувати чи поданий виконавчий документ у встановлений Законом строк, чи набрав він законний сили, наявність інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження, зокрема, оскарження виконавчого документа до суду.

З урахуванням положень статтей 3, 4, 18, 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний був з'ясувати наявність передбачених законом обставин що виключають здійснення виконавчого провадження.

З'ясування виконавцем вказаних вище обставин було можливе шляхом перевірки інформації відповідних баз даних, державних реєстрів, зокрема, Єдиного державного реєстру судових рішень, інформацій щодо стадій розгляду судових справ на офіційному веб-порталі Судова влада України», інших загальнодоступних даних, шляхом скерування запитів тощо.

Отже, з положень чинного Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що з'ясування питань щодо можливості відкриття виконавчого провадження, у тому числі факту оскарження виконавчого документа до суду, а також інших обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження, покладається саме на виконавця.

Керуючись вищенаведеним суд вважає, що нормами Закону України «Про виконавче провадження» передбачено правила щодо підстав відкриття виконавчого провадження, у тому числі встановлення факту оскарження виконавчого документа до суду, а також інших обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, позивачем доведено обставини в обґрунтування своїх позовних вимог щодо протиправності оскаржуваної постанови Головного державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Хаврука М. Я. від 16.11.2016 року ВП №52893270, в свою чергу, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про правомірність та обґрунтованість оскаржуваної постанови від 16.11.2016 року.

Таким чином, беручи до уваги досліджені в судовому засіданні обставини та письмові докази, в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскаржувану постанову від 16.11.2016 року ВП №52893270 про відкриття виконавчого провадження слід визнати протиправною та скасувати.

Керуючись статтями 2, 11, 17, 71, 158, 160, 162, 163, 181, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Хаврука М. Я. від 16.11.2016 року ВП №52893270 про відкриття виконавчого провадження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 18 квітня 2017 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий С.Ф. Костюкевич