Справа № 524/3957/16-а
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 р. Справа № 524/3957/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: Пянової Я.В. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09.12.2016р. по справі № 524/3957/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області , Міського голови м. Кременчука ОСОБА_2 , третя особа Кременчуцька міська рада Полтавської області

про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

27.05.2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1, позивач) звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, треті особи Міський голова м. Кременчука ОСОБА_2, Кременчуцька міська рада Полтавської області, в якому просив суд:

- визнати бездіяльність відповідача щодо ненадання йому позивачу, після закінчення повноважень за виборною посадою попередньої роботи на посаді начальника управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, або надання іншої рівноцінної посади протиправною;

- зобовязати відповідача поновити його (позивача) ОСОБА_1 на посаді начальника управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, або надати іншу рівноцінну посаду;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення його з посади голови Автозаводської районної в м. Кременчуці ради до дня фактичного поновлення на посаді начальника управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, або надання іншої рівноцінної роботи (посади);

- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 500 000 грн. (пятсот тисяч гривень);

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на оплату правової допомоги в розмірі 1 000 грн. (одної тисячі гривень).

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09.12.2016 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області щодо ненадання ОСОБА_1, після закінчення повноважень за виборною посадою попередньої роботи на посаді начальника управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, або надання іншої рівноцінної посади.

Зобов'язано Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, або надати іншу рівноцінну посаду.

Стягнуто з Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.03.2016р. по 09.12.2016р в сумі 79012,80 грн.

Стягнуто з Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Стягнуто з Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги в сумі 1000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09.12.2016 року та прийняти нову постанову, якою в позові ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на суттєве порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, а оскаржувана постанова суду першої інстанції від 09.12.2016 року по справі №524/3957/16-а підлягає скасуванню.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2017 року залучено Міського голову м. Кременчука ОСОБА_2 до участі у справі в якості другого відповідача.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання 18.04.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.02.2011 року ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, що підтверджується копією розпорядження Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 22.02.2011 року №80-Р.

12.03.2014 року позивача було обрано головою Автозаводської районної в місті Кременчуці ради, що підтверджується рішенням Автозаводської районної в місті Кременчуці ради Полтавської області.

У зв'язку з обранням ОСОБА_1 на посаду голови Автозаводської районної в місті Кременчуці ради, 13.03.2014року останнього було звільнено з посади начальника управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, відповідно до п.5 ст.36 КЗпП України, що підтверджується копією розпорядження міського голови від 13.03.2014 року №52 КВ.

29.02.2016 року розпорядженням заступника голови комісії з припинення діяльності Автозаводської районної в місті Кременчуці ради та її виконавчих органів ОСОБА_1 було звільнено з посади у зв'язку з ліквідацією установи, відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

16.03.2016 року позивач надіслав відповідачу по справі заяву в якій просив надати йому роботу за попередньою посадою або ж іншу рівноцінну посаду у зв'язку з тим, що 29.02.2016 року він був звільнений за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України з виборної посади.

28.04.2016 року ОСОБА_1 було отримано відповідь від Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради за вих.Ш-02-26/1243, в якій повідомлялось, що призначення та звільнення позивача з посади голови Автозаводської районної у м. Кременчуці ради, а також здійснення розрахунків по заробітній платі проводилось у відповідності до норм чинного законодавства.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання йому після закінчення повноважень за виборною посадою попередньої роботи на посаді начальника управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, або надання іншої рівноцінної посади, звернувся за захистом своїх прав до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з необхідності визнання протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області щодо ненадання ОСОБА_1, після закінчення повноважень за виборною посадою попередньої роботи на посаді начальника управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, або надання іншої рівноцінної посади та необхідності зобовязання Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, або надати іншу рівноцінну посаду.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції на підставі такого.

Відповідно до п.5 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду.

Статтею ст.118 КЗпП України визначено, що працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Частиною 3 ст.55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що голова ради працює у раді на постійній основі, не може мати інший представницький мандат, суміщати свою службову діяльність з іншою роботою, у тому числі на громадських засадах, займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, входити до складу правління, інших виконавчих чи контрольних органів, чи наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку (крім випадків, коли особи здійснюють функції з управління акціями (частками, паями), що належать державі чи територіальній громаді, та представляють інтереси держави чи територіальної громади в раді (спостережній раді), ревізійній комісії господарської організації).

Відповідно до ст.33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» у разі обрання депутата місцевої ради на виборну посаду у раді, на якій він працює на постійній основі, трудовий договір з ним за попереднім місцем роботи припиняється відповідно до законодавства. Депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Отже з аналізу вищевказаних норм вбачається, що у позивача були правові підстави після звільнення його з посади голови Автозаводської районної у місті Кременчуці ради на поновлення на посаді начальника управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради або на отримання іншої рівноцінної роботи (посада) на тому самому або, за його згодою, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що повноваження позивача за виборною посадою були припинені достроково, а тому він не мав права на поновлення його на попередній посаді, оскільки відповідно до ст.118 КЗпП України право позивача не залежить від підстав закінчення його повноважень за виборною посадою.

Також не є обґрунтованими посилання Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на те, що останній не мав можливості надати позивачу попередню роботу, оскільки на посаду, яку він займав до обрання головою Автозаводської районної у м. Кременчуці ради, прийнято іншу особу, оскільки чинним законодавством передбачена можливість врегулювання вказаного питання шляхом надання позивачу іншої рівноцінної посади.

Разом з тим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області щодо ненадання ОСОБА_1 після закінчення повноважень за виборною посадою попередньої роботи на посаді начальника управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, або надання іншої рівноцінної посади, а також зобов'язання Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, або надати іншу рівноцінну посаду дійшов помилкового висновку щодо визнання Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області повноважним суб'єктом владних повноважень в цій частині позовних вимог з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" повноваження новообраного сільського, селищного, міського голови починаються з моменту складення ним присяги відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" на пленарному засіданні відповідної сільської, селищної, міської ради, на якому відповідною територіальною виборчою комісією були оголошені рішення щодо його обрання та реєстрації. Повноваження сільського, селищного, міського голови закінчуються в день відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на наступних чергових місцевих виборах, або, якщо рада не обрана, з моменту вступу на цю посаду іншої особи, обраної на наступних місцевих виборах, крім випадків дострокового припинення його повноважень відповідно до частин першої та другої статті 79 цього Закону.

Відповідно до п.10 ч.4 ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів.

З огляду на вищевказані норми колегія суддів вважає, що належним та повноважним суб'єктом владних повноважень в зазначеній частині позовних вимог є Міський голова м. Кременчука ОСОБА_2

Крім того, колегія суддів зазначає, що враховуючи те, що позивач у разі його поновлення на попередній посаді начальника управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради мав право на отримання заробітної плати, з метою захисту права власності позивача, його вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При визначені розміру сум, що підлягають сплаті, слід керуватися приписами «Порядку обчислення середньої заробітної плати» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Відповідно до зазначеного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньоденна заробітна плата начальника управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради становить (8496,00+8496,00)/(19+21) = 424,80 грн.

Березень 2016р. 12 днів х 424,80 грн. = 5097,60 грн.

Квітень 2016р. 21 днів х 424,80 = 8920,80 грн.

травень 2016р. 19 днів х 424,80 = 8071,20 грн.

червень 2016р. 19 днів х 424,80 = 8071,20 грн.

липень 2016р. 22 днів х 424,80 = 9345,60 грн.

серпень 2016р. 22 днів х 424,80 = 9345,60 грн.

вересень 2016р. 22 днів х 424,80 = 9345,60 грн.

жовтень 2016р. 20 днів х 424,80 = 8496,00 грн.

листопад 2016р. 22 днів х 424,80 = 9345,60 грн.

грудень 2016р. 7 днів х 424,80 = 2973,60 грн.

5097,60 + 8920,80 + 8071,20 + 8071,20 + 9345,60 + 9345,60 + 9345,60 + 8496,00 + 9345,60 + 2973,60 = 79012,80 грн.

Таким чином, з Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.03.2016р. по 09.12.2016р. в сумі 79012,80 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 судових витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги в сумі 1000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать:

1) витрати на правову допомогу;

2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду;

3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз;

4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що судові витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги, підтверджені копією квитанції №12 від 30.04.2016р., в сумі 1000 грн., колегія суддів вважає, що вказані позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 500 000 грн. (пятсот тисяч гривень), колегія суддів зазначає таке.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивачем до суду не надано належних доказів на підтвердження факту спричинення йому моральної шкоди.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч. 3 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що постанова Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09.12.2016р. по справі № 524/3957/16-а підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області задовольнити частково.

Постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09.12.2016р. по справі № 524/3957/16-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міського голови м. Кременчука ОСОБА_2 щодо ненадання ОСОБА_1 після закінчення повноважень за виборною посадою попередньої роботи на посаді начальника управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, або надання іншої рівноцінної посади.

Зобов'язати Міського голови м. Кременчука ОСОБА_2 поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, або надати іншу рівноцінну посаду.

Стягнути з Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.03.2016р. по 09.12.2016р в сумі 79012,80 грн.

Стягнути з Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги в сумі 1000 грн.

В задоволенні позовної вимоги про стягнення з Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 500 000 грн. (пятсот тисяч гривень) відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст постанови виготовлений 21.04.2017 р.