Справа № 810/3516/16
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 року м.Київ 810/3516/16

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Панової Г.В., за участю секретаря судового засідання: Волощук Л.В., в присутності

представників сторін:

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю АТ Дистрибюшін

до Київської митниці ДФС

про скасування рішення та картки відмови,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю АТ Дистрибюшін з позовом до Київської митниці ДФС про скасування рішення про коригування митної вартості товарів № 125130013/2016/610027/2 від 12.09.2016 та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації № 125130013/2016/47622 від 12.09.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при митному оформленні товару, який ввозився на територію України, ТОВ АТ Дистрибюшін визначило його митну вартість за основним методом - за ціною договору (контракту), вказавши цей показник у декларації митної вартості. Крім того, до вказаної декларації підприємством було також додано документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару, згідно з переліком, визначеним Митним кодексом України.

Водночас, митний орган безпідставно не визнав заявлену декларантом митну вартістю товару та незаконно прийняв рішення про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів та коригування митної вартості товару застосувавши резервний метод.

Позивач зазначив, що в якості причин для коригування митної вартості товару (які зафіксовані в оскаржуваному рішенні) є те, що «..у наданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження митної вартості містяться розбіжності, зокрема у коносаменті № ВКК- OSDI1607-0117 від 04.07.2016 зазначено напис «FRTIGHT COLLECT», що згідно з міжнародними морськими правилами означає, що за морський фрахт оплату проводить покупець, а згідно заявлених у МД умови поставки - «СРТ Одеса», де оплату за фрахт проводить продавець. У додатково наданих документах для підтвердження митної вартості також містяться розбіжності, зокрема термін дії прайс-листа від виробника до березня 2016 року, а рахунок-проформа про здійснення платежів третім особам на користь продавця виставлений квітнем місяцем 2016 року тобто наданий прайс-лист не був чинним на дату здійснення зовнішньоекономічної операції. Декларантом на вимогу митниці подано не всі додаткові документи, що не дає змоги підтвердити заявлені складові митної вартості товарів.»

У свою чергу, позивач категорично не погоджується з зазначеними в рішенні доводами митного органу та стверджує, що подані підприємством документи містять достатньо відомостей, що визначають та підтверджують числові значення складових митної вартості товару, з урахуванням визначених сторонами умов поставки.

Звертав увагу суду, що всупереч вимогам законодавства відповідач не обґрунтував сумніви у правильності визначення митної вартості, а саме: не вказав які саме обовязкові документи відсутні та/або в яких документах відсутні відомості щодо складових митної вартості, не визначив які саме відомості або складові митної вартості є непідтвердженими, не вказав чому з наданих позивачем документів неможливо встановити складові митної вартості, та, що саме повинні підтвердити додаткові документи.

Разом з цим, позивач також зауважив, що зазначення контролюючим органом формального сумніву щодо не включення транспортних витрат до митної вартості товару є необгрунтованим та безпідставним оскільки, відомості стосовно імпортної операції відображеної у коносаменті повністю відповідають умовам поставки «СРТ Одеса» вказаним у контракті та кореспондуються з правилами ІНКОТЕРМС 2010.

Крім того, звертав увагу суду, що у поданому позивачем до митного органу коносаменті зазначено напис «FREIGT COLLECT», в той час як в оскаржуваному рішенні відповідачем зазначено напис «FRTIGHT COLLECT», який взагалі відсутній в міжнародному торгівельному праві.

Позивач також зазначив, що не відповідність у датах між прайс-листом виробника та проформою не створюють жодних перешкод у визначені митної вартості товару за основним методом, оскільки вказані документи виконують лише інформаційну функцію.

Разом з цим, позивач стверджує, що ціна товару у рішенні про коригування митної вартості визначена митним органом безпідставно, оскільки містить лише посилання на цінову інформацію (митні декларації від 25.07.2016 № 100270002/2016/292731 та від 28.07.2015 № 100250002/2015/57517) без будь-якого обґрунтування відносно застосування саме цих даних.

За вказаних обставин, ТОВ АТ Дистрибюшін вважає, що рішення про коригування митної вартості № 125130013/2016/610027/2 від 12.09.2016 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспорних засобів комерційного призначення № 125130013/2016/47622 від 12.09.2016 є протиправними, а тому підлягають скасуванню.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 12.05.2016 відкрито провадження в адміністративній справі № 810/1109/16, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та просив позов задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні адміністративного позову не визнали, надали суду письмові заперечення на адміністративний позов та просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів заперечень зазначили, що за результатом перевірки поданих до митного оформлення позивачем документів до ЕМД (електронної митної декларації) від 08.09.2016 № 125130013/2016/549782 було встановлено відсутність обєктивних, достовірних відомостей для підтвердження числового значення складових митної вартості товару, а також наявність розбіжностей у поданих документах. У звязку з цим, електронним повідомленням позивачу було запропоновано надати додаткові документи, які підтверджують заявлену митну вартість товару.

Водночас, надані декларантом додаткові документи не спростували виявлених недоліків та не містили обєктивної та достовірної інформації для підтвердження заявленої митної вартості.

Крім того, представники відповідача у судовому засіданні наголошували, що нормами чинного законодавства не передбачено обовязку митниці кожен раз обґрунтовувати підстави витребування додаткових документів, оскільки надання додаткових документів на вимогу митного органу є прямим обовязком декларанта.

Зважаючи на відсутність достовірних відомостей щодо числових значень складових митної вартості, митниця не мала можливості визнати заявлену декларантом митну вартість та застосувати метод визначення митної вартості за ціною контракту щодо товарів, які імпортуються, оскільки відповідно до норм чинного законодавства розрахунки можуть здійснюватися лише на основі достовірних та обєктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

З огляду на зазначене та враховуючи, що підстави для застосування інших методів визначення митної вартості крім другорядного були відсутні, Київською митницею ДФС було прийнято рішення про коригування митної вартості товару (від 12.09.2016 № 125130013/2016/610027/2) відповідно до наявної у митного органу інформації щодо вартості подібних товарів, а саме: даних митної декларації по товару «іграшки з пластмас подані в наборах, іграшки без механічного приводу з пластмаси» від 25.07.2016 № 100270002/2016/292731.

За наведених обставин, представники відповідача у судовому засіданні стверджвали, що оскаржувані рішення були прийняті контролюючим органом з урахуванням вимог чинного законодавства, в межах повноважень, наданих законами України та підзаконними нормативно-правовими актами, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та зясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.09.2016 уповноваженою особою позивача було заявлено до митного оформлення за електронною митною декларацією № 125130013/2016/549782 (далі ЕМД) товар: іграшки з пластмас подані в наборах арт. 8851-6744, арт. 8853-6744, арт. 8854-7200, арт. 8852-6744, арт. 8855-6744, арт. 8857-6744, виробник Regal Babycare Products Manufacturing Co., LTD, торговельна марка Baby team, країна виробництва - TH), митною вартістю 12,0800 USD за одиницю. Даний товар надійшов на адресу позивача від іноземного контрагента Master Top Trading Limited (Гонконг) на підставі контракту від 01.12.2015 № 2-ВТ.

Судом встановлено, що декларант обрав основний метод визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операцій).

На підтвердження заявленої митної вартості товарів декларантом разом із ЕМД було надано до контролюючого органу наступні документи:

- митну декларацію № 125130013.2016.549782 від 08.09.2016;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) № 2-ВТ від 01.12.2015;

- рахунок-фактуру (інвойс) № 20160704 від 22.07.2016;

- міжнародну автомобільну накладну (CMR) № 725/1 від 06.09.2016;.

- коносамент BKK-ODI1607-0107 від 24.07.2016;

- прейскурант (прайс-лист) виробника товару № б/н від 01.07.2016;

- пакувальний лист № б/н від 22.07.2016;

- сертифікат про проходження товару загальної форми № ІС2016-0119831 від 01.08.2016;

- інформацію про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного контролю товару № 2730 від 06.09.2016;

- інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю № 2730 від 06.09.2016;

- інформаційний код результатів митного огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № 1/1-0-0-1/1/00/1/1/2 від 08.09.2016.

Київською міською митницею ДФС проаналізовано інформацію, що містилась у товаросупровідних документах, наданих до митного оформлення за митною декларацією, та повідомлено позивача електронним повідомленням про необхідність подати додаткові документи згідно з пунктом 3 статті 53 Митного кодексу України, а саме:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) виписку з бухгалтерської документації;

4) прайс-листи виробника товару;

5) копію митної декларації країни відправлення;

6) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

За результатами розгляду вказаного повідомлення декларант відповідним листом додатково надав до митного органу наявні у підприємства документи, а саме: інвойс відправника, проформу-інвойс, договір між відправником та контротримувачем, прайс-лист відправника.

Водночас, митним органом було встановлено, що надані додаткові документи не спростовують виявлених недоліків, а також не містять обєктивної та достовірної інформації для підтвердження заявленої митної вартості.

З огляду на зазначене, відповідачем 12.09.2016 було прийнято картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів № 125130013/2016/47622, а також рішення про коригування митної вартості товарів № 125130013/2016/610027/2, яким скориговано митну вартість товару з 12,0800 USD за од. до 8,2900 USD за од.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що підставою для відмови у визнанні заявленої митної вартості є те, що у наданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження митної вартості містяться розбіжності, а саме: у коносаменті № ВКК- OSDI1607-0117 від 04.07.2016 зазначено напис «FRTIGHT COLLECT», що згідно з міжнародними морськими правилами означає, що за морський фрахт оплату проводить покупець, проте, у заявлених МД умови поставки - «СРТ Одеса» - де оплату за фрахт проводить продавець. У додатково наданих документах для підтвердження митної вартості також містяться розбіжності, зокрема, термін дії прайс-листа від виробника до березня 2016 року, а рахунок-проформа про здійснення платежів третім особам на користь продавця виставлений квітнем місяцем 2016 року. Тобто, наданий прайс-лист не був чинним на дату здійснення зовнішньоекономічної операції. Декларантом на вимогу митниці подано не всі додаткові документи, що не дає змоги підтвердити заявлені складові митної вартості товарів.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що згідно оскаржуваного рішення митна вартість товарів відкоригована відповідачем за резервним методом відповідно до цінової інформації ЄАІС ДФС України, а саме: МД від 25.07.2016 № 100270002/2016/292731 та МД від 28.07.2015 № 100250002/2015/57517.

Вподальшому, з метою випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобов'язання позивачем було подано до Київської міської митниці ДФС нову митну декларацію від 12.09.2016 № 125130013/2016/549955.

Проте, вважаючи рішення про коригування митної вартості товару та картку відмови протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного Кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно зі статтею 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування з моменту отримання органом доходів та зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електроної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця (частина 5 статті 58 Митного кодексу України).

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині 1 статті 58 цього кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Відповідно до положень статті 53 Митного кодексу України одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік документів, необхідних для підтвердження митної вартості, наведений у частині 2 статті 53 Митного кодексу України. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Згідно частиною 5 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу змісту частин 1, 2 статті 53 Митного кодексу України слідує, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма узгоджується з положеннями статті 318 Митного кодексу України України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Зазначене вище також відповідає стандартним правилам, встановленим п.п. 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI Про внесення змін до Закону України Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Статтею 8 Митного кодексу України визначено принципи здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 53 Митного кодексу України, якщо документи, зазначені у частині 2 статті 53 Митного кодексу України містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) з третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Тобто, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право лише у передбачених частинами 3, 4 статті 53 Митного кодексу України випадках витребовувати у декларанта додаткові документи.

Відповідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Отже, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, законом чітко встановлено умови, за наявності яких у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмови у митному оформленні.

Такими імперативними умовами є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів та/або існування обґрунтованих підстав вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

При цьому, суд звертає увагу, що законодавством встановлений обовязок митного органу зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості перевірки розрахунку митної вартості на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Разом з цим, декларант або уповноважена ним особа зобов'язані надавати додаткові документи на письмову вимогу митного органу лише в разі їх наявності.

Як встановлено судом, з метою митного оформлення товару ввезеного на територію України відповідно до умов контракту від 01.12.2015 № 2-ВТ, позивачем було обрано основний метод визначення митної вартості цього товару та надано митному органу (на підтвердження заявленої митної вартості) перелік документів, передбачених частиною 2 статті 53 та статті 335 Митного кодексу України, про що зазначено у графі 44 ЕМД та картці відмови.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем в ході перевірки заявлених декларантом відомостей було прийнято рішення про необхідність витребування додаткових документів. При цьому, витребовуюючи у декларанта додаткові документи, митний орган послався на наявність розбіжностей даних у поданих до митного оформлення документах.

Зокрема, в електронному повідомлені вказано, що у коносаменті №ВКК-OSDI1607-0117 від 04.07.2016 зазначено напис «FRTIGHT COLLECT», який згідно з міжнародними морськими правилами означає, що за морський фрахт оплату проводить покупець, проте, згідно з даними вказаних у МД умов поставки «СРТ Одеса» - оплату проводить продавець.

Судом встановлено, що дійсно, у поданій до митного оформлення декларації № 125130013/2016/549782 декларантом вказано, що поставка товару здійснювалась на умовах поставки «СРТ Одеса», а у коносаменті № ВКК-OSDI1607-0117 від 04.07.2016 - що відповідно до проформи-інвойсу № 0155/16 поставка товару здійснюється «shipped on board» та зазначено напис «FRЕIGHT COLLECT».

Проте, суд критично оцінює доводи відповідача відносно того, що подані декларантом документи містять розбіжності в частині оплати поставки імпортованого товару, з огляду на такен..

Відповідно до міжнародних правил (Правил Гаага-Висби) коносамент - це документ, що підтверджує укладення договору морського перевезення і прийняття або навантаження вантажу перевізником, яким останній зобов'язується передати вантаж проти вручення документа.

Крім того, згідно з міжнародними правилами перевезення, якщо коносамент видається на умовах «freight collect», то це означає, що фрахт повинен бути зібраний до видачі вантажу одержувачу. При цьому зовсім не обов'язково, що фрахт повинен заплатити сам одержувач. За погодженням з морським перевізником фрахт може оплатити будь-яка особа, в тому числі відправник в порту відвантаження.

Разом з цим, напис «shipped on board» свідчить про те, що товар фактично був завантажений на борт. Таким чином, товар, що передається відповідно до такого коносаменту, за визначенням вже відвантажено, та відповідно фрахт, повинен бути оплачений фрахтувальником судновласнику.

У свою чергу, суд також зауважує, що пунктом 9.3. розділу 9 правил «ІНКОТЕРМС 2010» (у редакції «ІНКОТЕРМС 2000») в частині груп С (до якої віднесено умови поставки CPT: фрахт/перевезення оплачені до (... назва місця призначення)) передбачено, що "C"-терміни вимагають від продавця укласти договір перевезення на звичайних умовах за свій власний рахунок. Тобто, продавець зобов'язаний оплатити витрати, пов'язані з перевезенням товару до названого пункту призначення.

Таким чином, з наведеного вбачається, що відомості зазначені у коносаменті № ВКК-OSDI1607-0117 від 04.07.2016 не суперечать вказаним у митній декларації умовам поставки «СРТ Одеса», оскільки термін «freight collect» означає, що за погодженням з морським перевізником фрахт може оплатити будь-яка особа, в тому числі відправник в порту відвантаження.

У свою чергу, суд звертає увагу, що доводи митного органу відносно того, що напис «FRTIGHT COLLECT» означає, що за морський фрахт оплату проводить покупець є виключно субєктивною думкою посадових осіб субєкта владних повноважень, оскільки не ґрунтуються на конкретних нормах законодавства.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що проформа інвойс (в даному випадку № 0155/16 відповідно до якої був виписаний коносамент № ВКК-OSDI1607-0117 від 04.07.2016) - за своєю правовою природою це попередній рахунок, що виписується або як пропозиція (оферта), або як рахунок на передоплату в рамках зовнішньоторговельної операцій, що передбачає попередні платежі. Відмінність проформи-інвойсу від інвойсу тільки в тому, що деякі дані, наприклад кількість одиниць може змінюватися в процесі узгодження замовлення.

При цьому, відмінності у назві «проформа-інвойс» та «інвойс» не змінюють суті документа. До того ж, така відмінність жодним чином не впливає на числові значення митної вартості, перевіряти які уповноважений митний орган.

Аналогічної правової позиції дотримується також Вищий адміністративний суд України (рішення: від 11.08.2016 року № К/800/41236/15, від 23.06.2016 № К/800/50958/15 та інші).

Таким чином, з наведеного вбачається, що коносамент № ВКК-OSDI1607-0117 від 04.07.2016 повинен узгоджуватись з даними інвойсу № 20160704 від 22.07.2016, який у свою чергу, є одним з основних та обовязкових документів та визначений контрактом.

При цьому, суд зауважує, що відповідно пункту 3.1 контракту від 01.12.2015 № 2-ВТ (на підставі якого позивачем було порубано товар), субєкти господарських відносин узгодили, що поставка товарів здійснюється згідно міжнародних Правил інтерпретації комерційних термінів (ІНКОТЕРМС), у редакції 2010 року, з урахуванням застережень і умов, що передбачені цим контрактом. Умови поставки зазначаються в Інвойсах на кожну окрему поставку.

При цьому, пунктом 3.5 Контракту передбачено, що по кожній поставці постачальник передає покупцю Інвойс або Проформу-Інвойс, де зазначається перелік, кількість, умови постачання, умови оплати, вартість одиниці та загальна вартість Товару, що підлягає поставці та інше.

Таким чином, наведене свідчить про те, що інвойс № 20160704 від 22.07.2016 є основним документом, який визначає умови поставки товару, в тому числі і оплату даної послуги.

Крім того, суд також зазначає, що відповідно до приписів статті 53 Митного кодексу України інвойс є обовязковим документом який подається декларантом до митного органу з метою підтвердження митної вартості імпортованого товару, в той час як коносамент законодавцем визначено в якості інших бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару, містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару та надається декларантом лише в разі його наявності.

Правова позиція відносно пріоритетності інвойсу перед іншими поданими декларантом документами для визначення митної вартості закріплена також в ухвалах Вищого адміністративного суду України по справі № 810/1542/15 від 14.01.2016 та у справі № 800/907/15 від 23.06.2016.

У свою чергу, судом також встановлено, що пунктом 6.2 цього Контракту сторони узгодили перелік товаросупроводних документів, а саме: інвойс, пакувальний лист, товаро-транспортна накладна, експортна декларація.

Вказані товаросупроводні документи, зокрема, інвойс, пакувальний лист, товаро-транспортна накладна були надані декларантом до митного органу на підтвердження заявленої митної вартості.

При цьому, згідно з даними наявного в матеріалах справи пакувального листа вбачається, що поставка товару відбувалась на умовах СРТ Одеса, аналогічна інформація вказана також і в прайс-листі постачальника товару.

Отже, наведене свідчить, що поставка імпортованого товару відбувалась на умовах умовах СРТ-Одеса, відповідно до яких витрати, пов'язані з перевезенням товару до названого пункту призначення зобов'язаний оплатити продавець. При цьому, судом також встановлено, що відомості поданого декларантом коносаменту № ВКК-OSDI1607-0117 від 04.07.2016, незважаючи на те, що вказаний документ є додатковим, повністю узгоджуються з вказаними уморвами поставки.

Отже, суд зазначає, що в даному випадку у відповідача були відсутні підстави підстави для витребування у декларанта додаткових документів, оскільки сумніви контролюючого органу у правильності визначення позивачем митної вартості імпортованого товару є необгрунтованими, такими, що не відповідають дійсності та спростовуються наявними у справі доказами.

Разом з цим, судом встановлено, що в електронному повідомленні про витребування додаткових документів відповідачем всупереч вимогам статтей 53 та 54 Митного кодексу України не було вказано, в чому конкретно полягають сумніви митного органу щодо впливу вказаної розбіжності на визначену декларантом митну вартість товару, не зазначено причин неможливості перевірки розрахунку митної вартості на підставі наданих декларантом документів, а також не зазначено, які саме складові митної варості товару повинні підтвердити дані витребуваних додаткових документів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що під час проведення процедури консультації з декларантом відповідач не дотримався вимог чинного законодавства вказавши про необхідність подання додаткових документів.

У свою чергу, відповідно до правової позиції викладеної в рішеннях Верховного Суду України від 29.05.2012 у справі № 21-91а12 та від 11.09.2012 у справі № 21-262а12, а також Вищого адміністративного суду України, зокрема, від 19.11.2015 у справі № К/800/35791/15, від 14.01.2016 у справі № К/800/34834/15 за умови не наведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості. А ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом коригування митної вартості.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач не мав жодних правових підстав коригувати заявлену позивачем митну вартість товару посилаючись на те, що у наданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження митної вартості, зокрема, коносаменті № ВКК-OSDI1607-0117 від 04.07.2016 зазначено напис «FRTIGHT COLLECT», а у митній декларації зазначено умови поставки - «СРТ Одеса».

Надаючи правову оцінку іншим доводам митного органу вказаних в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару, суд зазначає про таке.

Як вже зазначалось, підставами для прийняття рішення про коригування заявленої позивачем митної вартості товару стало в тому числі і те, що на думку митного органу в додатково наданих документах для підтвердження митної вартості також містяться розбіжності, а саме: термін дії прайс-листа від виробника до березня 2016 року, а рахунок-проформа про здійснення платежів третім особам на користь продавця виставлений квітнем місяцем 2016 року, тобто наданий прайс-лист не був чинним на дату здійснення зовнішньоекономічної операції. Декларантом на вимогу митниці подано не всі додаткові документи, що не дає змоги підтвердити заявлені складові митної вартості товарів.

Водночас, суд звертає увагу, що як вже було встановлено судом, жодних законних та обґрунтованих підстав для витребування у декларанта додаткових документів відповідач взагалі не мав.

Крім того, суд погоджується з доводами позивача та зазначає, що встановлена контролюючим органом невідповідність у датах між прайс-листом виробника та рахунком-проформою не створює жодних перешкод у визначені митної вартості товару за основним методом, оскільки вказані документи не є обовязковими за своєю правовою природою та підтверджують лише факт виникнення зобов'язань між виробником та постачальником, а не між постачальником та покупцем.

Суд також зауважує, що як вбачаться зі змісту електронного повідомлення, прайс-лист виробника не був вказаний відповідачем серед переліку додаткових документів, які витребовувались субєктом владних повноважень на підтвердження заявленої митної вартості товару.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що посилання відповідача в якості підстави для коригування митної вартості товару на те, що наданий прайс-лист не був чинним на дату здійснення зовнішньоекономічної операції є також безпідставним та необгунтованим.

Щодо доводів відповідача відносно того, що декларантом на вимогу митниці подано не всі додаткові документи, то суд зазначає, що законом чітко встановлено умови, за наявності яких у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмови у митному оформленні.

Такими імперативними умовами є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

Проте, як вже зазначалось, сумніви відповідача у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є необгрунтованими, а ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом коригування митної вартості

При цьому, суд зауважує, що відповідач під час розгляду справи також не повідомив суду жодних обставин та не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач у декларації митної вартості зазначив не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів та/або вніс до декларації недостовірні або неточні відомості.

У свою чергу, в ході розгляду справи судом не встановлено існування обмежень для визначення митної вартості задекларованих товарів за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Таким чином, відповідачем не було доведено суду законних та обґрунтованих підстав для витребовування у декларанта додаткових документів, перелік яких наведений у частині 3 статті 53 Митного кодексу України.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що митним органом не надано доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, а тому рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості є необґрунтованим та протиправним.

Щодо застосування відповідачем резервного методу визначення митної вартості товару, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статті 64 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Як встановлено судом, позивачем для підтвердження митного оформлення товару подано всі документи, які підтверджують вартість товару та всі складові митної вартості.

Проте, в оскаржуваному рішенні не зазначено, яка з перелічених у частині 2 статті 58 Митного кодексу України підстав у даному випадку стала причиною неможливості застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Суд звертає увагу, що відповідачем не обґрунтовано в оскаржуваному рішенні, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що в своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, а також не навів обставин, які мали б бути підтверджені додаткового витребовуваними митним органом документами.

При цьому, посилання відповідача на ту обставину, що декларантом не надано додаткові документи за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом коригування митної вартості товару.

Отже, у відповідача під час прийняття рішення про коригування митної вартості товарів не було підстав для незастосування основного методу визначення митної вартості товарів позивача за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операцій).

Як було встановлено судом, під час коригування митної вартості товару відповідачем було використано резервний метод визначення митної вартості.

Проте, як вже зазначалось, відповідно до умов МК України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього кодексу.

Таким чином, з наведеного слідує, що до прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару та застосування резервного методу відповідач зобовязаний був провести всі можливі дії в межах своїх повноважень щодо можливості застосування кожного з другого по пятий метод, щоб у подальшому така можливість була обґрунтовано виключена.

Так, зокрема, згідно з частиною 4 статті 57 Митного кодексу України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Відповідно до вимог графи 33 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів у графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59 - 61 кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

У графі 33 оскаржуваного рішення зазначено, що процедура консультацій проведена в усному порядку.

Проте, відображення даного факту в оскаржуваному рішенні не є достатнім та беззаперечним доказом проведення консультації в разі заперечення цього факту декларантом, оскільки консультація проводиться до прийняття рішення.

Так, митне оформлення товарів здійснювалось шляхом електронного декларування. При цьому, ніякої іншої інформації, крім вимоги про надання додаткових документів та прийнятого рішення про коригування митної вартості до позивача не надходило, що свідчить про відсутність зі сторони митного органу будь-якої спрямованості на діалог з декларантом з метою визначення основи митної вартості.

При цьому, у графі 33 оскаржуваного рішеннях не зафіксовано результати проведеної консультації, а лише вказані причини, через які не можуть бути застосовані попередні методи визначення митної вартості товарів.

Верховний Суд України неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів. Так, Верховний Суд України зазначає, що у разі незгоди митного органу із митною вартістю імпортованого товару він відповідно до вимог статті 266 МК України зобов'язаний провести процедуру консультацій, у ході яких мав би дійти висновків щодо застосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів (постанови Верховного Суду України від 14.05.2013 у справі № 21-130а13, від 21.01.2011 у справі № 21-56а10, від 07.02.2011 у справі № 21-76а10, від 14.11.2011 у справі № 21-213а11, від 06.02.2012 у справі № 21-418а11, від 03.07.2012 у справі № 21-197а12).

Так, суд вказує, що відповідно до частини 7 статті 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Проте, відповідачем при невизнанні митної вартості, заявленої ТОВ АТ Дистирбюшін, та визначенні митної вартості за іншим, відмінним від першого, методом, не вказано належних причин неможливості застосування першого методу визначення митної вартості.

Отже, судом встановлено, що оскаржуване рішення містить лише формальне посилання на неможливість застосування попередніх методів.

Крім того, суд зазначає, що згідно графи 33 розділу 2 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (ст. 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Як вбачається з матеріалів справи в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості також міститься посилання на митні декларації МД від 25.07.2016 № 100270002/2016/292731 та МД від 28.07.2015 № 100250002/2015/57517. Проте, вказаних декларацій відповідач суду не надав, а тому неможливо проаналізувати розрахунок митної вартості та встановити, яким способом проводилося коригування.

У свою чергу, суд звертає увагу, що згідно графи 33 розділу 2 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за №883/21195, посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов'язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Проте, відповідачем не надано пояснень щодо коригувань на обсяг партії, умов поставки, комерційних умов тощо.

Таким чином, в оскаржуваному рішенні відсутня докладна інформація та джерела, які використовувались митним органом при визначенні митної вартості товарів.

Разом з цим, судом встановлено, що оскаржуване рішення також не містить обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митницею у рішенні, що доводило б обґрунтованість рівня скоригованої нею митної вартості товару та не розкриває конкретних фактів, які вплинули на таке коригування, що вказує на його невідповідність вимогам частини 2 статті 55 Митного кодексу України.

З огляду на зазначене та враховуючи встановлені під час вирішення спору обставини, а також відповідно до наведених норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що згідно наданих відповідачу документів разом із митною декларацією 08.09.2016 № 125130013/2016/549782, у митного органу не було підстав вважати надану інформацію необ'єктивною, документально непідтвердженою та такою, що не піддається обчисленню або має якісь розбіжності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів рішення про коригування митної вартості товарів № 125130013/2016/610027/2 від 12.09.2016, прийнято відповідачем безпідставно та підлягає скасуванню.

При цьому, картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 125130013/2016/47622 від 12.09.2016 також визнається судом протиправною та підлягає скасуванню, з урахуванням безпідставності прийняття митним органом рішення про коригування митної вартості товарів № 125130013/2016/610027/2 від 12.09.2016.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, законодавець в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, покладає саме на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності, спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів та довести його недобросовісність.

Проте, відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження позиції щодо правомірності застосуваних контролюючим органом норм митного законодавства, а відтак, не доведено суду правомірності прийняття оскаржуваних рішень.

З огляду на зазначене та враховуючи достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київська митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів № 125130013/2016/610027/2 від 12.09.2016

3. Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 125130013/2016/47622 від 12.09.2016.

4. Стягнути з Державного бюджету України за рахунок асигнувань Київської митниці Державної фіскальної служби на користь Товариства з обмеженою "АТ Дистрибюшін" судовий збір у сумі 2756 (дві тисячі сімсот пятдесят шість) грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 19 грудня 2016 р.