Справа № 820/6373/16
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 р.Справа № 820/6373/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

позивача - ОСОБА_1, представника відповідачів - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2017р. по справі № 820/6373/16

за позовом ОСОБА_1

до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці , Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1Г.) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці (далі по тексту відповідач-1, Ліквідаційна комісія УМВС України на Південній залізниці), Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі по тексту відповідач-2, ГУ НП в Харківській області), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці від 20 жовтня 2016 року №256 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України Про Національну поліцію та за пунктом 64 "г" (через скороченням штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 20 жовтня 2016 року;

- поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора з інформаційно-аналітичного забезпечення лінійного відділу на станції Гребінка Управління Міністерства Внутрішніх Справ України на Південній залізниці з 20 жовтня 2016 року;

- зобов'язати Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці зарахувати ОСОБА_1 вислугу років в органах внутрішніх справ з 10 вересня 2015 року по 20 жовтня 2016 року;

- зобов'язати Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці, Головне управління Національної поліції в Харківській області прийняти міри щодо обов'язкового працевлаштування ОСОБА_1;

- допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2017 року по справі № 820/6373/16 адміністративний позов ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці, Головного Управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково.

Скасовано наказ Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці від 20 жовтня 2016 року №256 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України Про національну поліцію та за пунктом 64 "г" (через скороченням штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 20 жовтня 2016 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора з інформаційно-аналітичного забезпечення лінійного відділу на станції Гребінка Управління Міністерства Внутрішніх Справ України на Південній залізниці з 20 жовтня 2016 року.

Зобов'язано Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці зарахувати ОСОБА_1 вислугу років в органах внутрішніх справ з 10 вересня 2015 року по 20 жовтня 2016 року.

Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора з інформаційно-аналітичного забезпечення лінійного відділу на станції Гребінка Управління Міністерства Внутрішніх Справ України на Південній залізниці з 20 жовтня 2016 року допущено до негайного виконання.

В іншій частині задоволення позовних вимог відмовлено.

Відповідач-1, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2017 року по справі № 820/6373/16 в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Представник відповідачів в обґрунтування вимог апеляційної скарги та у судовому засіданні вказує, що відповідачем-1 дотримано вимоги чинного законодавства щодо попередження ОСОБА_1 про звільнення у звязку з повною ліквідацією установи, а відтак наказ УМВС України на Південній залізниці від 20.10.2016 року № 256 о/с прийнято у відповідності до норм чинного законодавства. Щодо обовязку обрахування вислуги років ОСОБА_1 з 10.09.2015 року по 20.10.2016 року, з посиланням на положення постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів внутрішніх справ», вказує, що з набранням чинності з 07.11.2015 року Закону України «Про Національну поліцію», органи внутрішніх справ припинили своє існування, їхні установи як юридичні особи знаходяться в стадії ліквідації та всі посади в цих установах скорочені, а отже, вислуга років в органах внутрішніх справ позивачу може бути нарахована тільки за період з 10.09.2015 року по 07.11.2015 року, тобто до моменту припинення існування органів внутрішніх справ. Також зазначає, що судом безпідставно та необґрунтовано поновлено позивача на посаді інспектора з інформаційно-аналітичного забезпечення лінійного відділу на станції Гребінка Управління Міністерства Внутрішніх Справ України на Південній залізниці, оскільки ані посади, ані вказаного відділу фактично не існує. Таким чином, вважає рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню, а його апеляційній скарга - задоволенню.

Позивач у судовому засіданні, з викладених підстав, просила суд апеляційної інстанції, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції залишити без змін. Зокрема, зазначила, що наказ Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці від 20.10.2016 року №256 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ на підставі пунктів 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до п. "Г" ст. 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України з 20.10.2016 року є протиправним, прийнятим з порушенням конституційних прав позивача, а отже підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 необхідно поновити на займаній посаді.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в частині задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, позивача та представника відповідачів, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач, ОСОБА_1 з 14.08.2006 року проходила службу в органах внутрішніх справ.

З 07 жовтня 2011 року ОСОБА_1 працювала у лінійному відділі на станції Гребінка УМВС України на Південній залізниці на посаді інспектора з інформаційно-аналітичного забезпечення.

Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб, 19.07.2013 року зареєстровано шлюб ОСОБА_1 з ОСОБА_3 та змінено прізвище з Куц на Бондар.

Згідно наказу Управління МВС України на Південній залізниці № 227о/с від 02.10.2013 року старший лейтенант міліції ОСОБА_4 (Куц) з 06 вересня 2013 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відповідно до рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.07.2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 - задоволено. Шлюб, зареєстрований 19 липня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Скадовського районного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 61, укладений між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та Куц (після реєстрації шлюбу - ОСОБА_3) ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, - розірвано. Прізвище позивачу після розірвання шлюбу змінено на дошлюбне - Куц(а.с.16-17).

У зв'язку з прийняттям рішення про ліквідацію Управління, оформленого наказом МВС України від 08 червня 2015 року № 662 "Про ліквідацію Управління МВС України на Південній залізниці", наказом голови комісії з ліквідації - начальником полковником міліції ОСОБА_6 від 10.09.2015 року №166 о/с відповідно до п.64 "Г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4, інспектора з інформаційно-технічного забезпечення лінійного відділу на станції Гребінка звільнено з органів внутрішніх справ у запас через скорочення штатів.

Не погоджуючись із зазначеним наказом про звільнення позивач звернулась до Харківського окружного адміністративного суду.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2016 року по справі №820/1160/16 за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці, Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, третя особа: Головне управління Нацполіції у Харківській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді позовні вимоги позивача задоволено частково. Скасовано наказ Управління МВС України на Південній залізниці від 10.09.2015 року № 166 о/с "По особовому складу" в частині звільнення з органів внутрішніх справ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4 (М-221425), інспектора з інформаційно-аналітичного забезпечення лінійного відділу на станції Гребінка у запас за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) та поновлено старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-221425) на посаді інспектора з інформаційно-аналітичного забезпечення лінійного відділу на станції Гребінка Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці.

На виконання зазначеної постанови ОСОБА_4 наказом №241 о/с від 15.06.2016 року поновлено на посаді.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем отримано лист №36/8/263 від 15.08.2016 року за підписом заступника Голови ліквідаційної комісії УМВС України на Південній залізниці з пропозицією прибути до ліквідаційної комісії Управління для внесення змін до трудової книжки. А також зазначено про можливість подальшого проходження служби в лавах Національної поліції після створення поліцейських комісій та оголошення добору на службу в поліцію.

Між тим, наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці від 20.10.2016 року №256 о/с позивача звільнено згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та пункту 64 Г (у запас через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України у запас Збройних сил.

Не погодившись з вказаним рішенням відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобовязання вчинити певні дії.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості в частині задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Статтею 43 Конституції України закріплено право громадянина на працю та гарантії захисту від незаконного звільнення, а також створення умов та гарантування можливостей для громадян заробляти собі на життя працею, рівних можливостей у виборі професії та роду трудової діяльності, та забезпечення гарантій захисту працівника від незаконного звільнення.

Відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку відбуття змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, в тому числі звільнення, регулюється Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VІІІ та спеціальним законодавством, зокрема, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі Положення № 114).

Так, пунктом 8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» (опублікований в Голосі України 06.08.2015 року № 141-142, вступив в дію 07.11.2015 року) передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до п. 10,11 Розділу ХІ Закону України Про Національну поліцію, працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ. Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів внутрішніх справ» утворено як юридичні особи публічного права, територіальні органи Національної поліції за переліком згідно з додатком 1.

Пунктом 10 Положення № 114 визначено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Підпунктом "г" п. 64 Положення № 114 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Судовим розглядом встановлено, що прийняття оскаржуваного позивачем наказу Голови ліквідаційної комісії Управління МВС України на Південній залізниці заступника начальника ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 від 20.10.2016 року № 256 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 роботодавцем не було обґрунтовано відсутністю можливості подальшого використання позивача на службі, не враховано відсутності відмови позивача від проходження служби в поліції та не перевірено можливості реалізації його права на прийняття на службу до поліції, що є безумовною підставою для звільнення працівника за підпунктом "г" п. 64 Положення № 114.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 неодноразово зверталась до Голови ліквідаційної комісії Управління МВС України на Південній залізниці - заступника начальника ГУНП в Харківській області та т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області з листами щодо вирішення питання подальшого проходження служби .

Відповідно до п. 9 Розділу ХІ Закону України Про Національну поліцію, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Колегія суддів зауважує, що ОСОБА_1 з моменту опублікування Закону України "Про Національну поліцію" та після отримання судового рішення, яким було скасовано наказ Управління МВС України на Південній залізниці від 10 вересня 2015 року №166 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з 10 вересня 2015 року та до прийняття оскаржуваного в даному провадженні наказу про звільнення позивача за пунктом 64 "Г" (через скорочення штатів) від 20.10.2016 року № 256 о/с зверталась до відповідачів із заявою про прийняття на службу до органів Національної поліції, тобто виявила бажання проходити службу в поліції, проте їй не було запропоновано жодної посади (рівнозначної, вищої чи нижчої) в органах поліції, а також не було перевірено можливості її подальшого використання на службі та відповідності вимогам поліцейського, не вирішено питання про можливість реалізації права позивача на прийняття на службу до поліції.

При цьому, колегія суддів зазначає, що наказом № 241 о/с від 15.06.2016 р. в частині поновлення позивача на посаді, відповідачем не було відновлено порушене право на працю, передбачене Конституцією України.

Колегія суддів зауважує, що саме на Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці покладено обов'язок працевлаштувати позивача у спосіб, достатній для відновлення прав останнього, що передбачає можливість подальшого використання позивача на службі шляхом поновлення на посаді та, в подальшому проходження служби в лавах Національної поліції України відповідно до Закону України "Про Національну поліцію".

При цьому, слід також звернути увагу на те, що нормами діючого законодавства, а саме Кодексом законів про працю України передбачено гарантії для категорії осіб, до якої належить позивач.

Згідно з абзацом третім статті 184 Кодексу законів про працю України, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Зазначена норма надає гарантію щодо обмежень на звільнення для жінок, які мають дітей віком до трьох років. Так, звільнення жінок, зазначених у частині 3 статті 184 Кодексу законів про працю України має певні особливості, зокрема, таке звільнення можливе, проте власник зобов'язаний працевлаштувати жінку на цьому самому або іншому підприємстві відповідно до її спеціальності.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем-1 обов'язку щодо подальшого працевлаштування ОСОБА_1 виконано не було.

Між тим, колегія суддів зазначає, що наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці від 20.10.2016 року №256 о/с позивача було звільнено згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та пункту 64 Г (у запас через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України у запас Збройних сил.

Таким чином, виходячи зі змісту вказаного наказу доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для звільнення позивача через ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України є необґрунтованими оскільки позивача звільнено не у зв'язку з ліквідацією установи, а за скороченням штатів.

Так, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Наведене відповідає практиці Верховного Суду України, зокрема, викладеній у постанові від 28 жовтня 2014 року № 21-484а14.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 22.03.2012 року по справі "ОСОБА_8 проти Російської Федерації" зазначено, що по-перше, право на відпустку по догляду за дитиною належить всім громадянам без будь-яких відмінностей за ознаками статі або професії. Збройні сили, поліція та державні службовці не виключаються з числа користувачів цього фундаментального права.

По - друге, право на відпустку по догляду за дитиною має мінімальний зміст. Кінцева мета гармонізації праці, особистого та сімейного життя для працюючих батьків та рівності чоловіків та жінок у відношенні можливостей ринку праці та відношення на роботі повинні враховуватися при встановленні форми, тривалості та умов відпустки по догляду за дитиною. В кінці періоду відпустки по догляду за дитиною працівники мають право повернутися на ту ж роботу або, якщо це неможливо, на еквівалентну роботу, сумісну з їхнім трудовим контрактом або відносинами. Права, придбані або такі, що мають бути придбаними працівником на дату початку відпустки по догляду за дитиною, повинні зберігатися до кінця відпустки по догляду за дитиною.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 17.10.2011 року по справі № 21-327а11, де зазначено, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Так, оскільки Управління МВС України на Південній залізниці перебуває в стані припинення, то наявні підстави для поновлення позивачки на посаді в органі, з якого її було звільнено.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці зарахувати ОСОБА_1 вислугу років в органах внутрішніх справ з 10 вересня 2015 року по 20 жовтня 2016 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статті 181 КЗпП України, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Як вбачається з оскаржуваного наказу №256 о/с від 20.10.2016 року, а також з витягу з наказу №166 о/с від 10.09.2015 року, календарна вислуга років позивача становить 09 років 00 місяців 25 днів, а пільгова - 09 років 07 місяців 12 днів.

Відтак, період часу з дати поновлення позивача на посаді до дати повторного звільнення, тобто з 10.09.2015 року по 20.10.2016 року, не зарахований при обчисленні вислуги років.

З огляду на викладене, враховуючи те, що ОСОБА_1 перебувала у відпустці по догляду за дитиною та у звязку з тим, що позивача поновлено на роботі, колегія судів приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо зарахування ОСОБА_1 вислуги років в органах внутрішніх справ з 10.09.2016 року по 20.10.2016 року.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів правомірності дій та прийнятого рішення відповідачем-1 суду не надано.

У відповідності до ст. 159 КАС України, судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2017 року по справі № 820/6373/16 в частині задоволення позовних вимог відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача-1 колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2017р. по справі № 820/6373/16 залишити без змін в частині задоволення позовних вимог.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_9
Судді ОСОБА_10 ОСОБА_11
Повний текст ухвали виготовлений 18.04.2017 р.