Справа № 810/3506/16
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2017-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

810/3506/16

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2017 року м.Київ 810/3506/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., у розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства “Кондитерська фабрика “Лагода” до Білоцерківської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю спірного рішення контролюючого органу, прийнятого на підставі встановленого під час проведення перевірки факту порушення ПрАТ “Кондитерська фірма “Лагода” строків надходження на валютні рахунки позивача виручки за зовнішньоекономічним договором.

Так, позивач вважає, що відповідачем було неправомірно включно до розрахунку граничного строку повернення валютної виручки календарний день її фактичного отримання, оскільки останнім днем строку нарахування пені має бути день, що передує фактичному надходженню валютної виручки на розподільчий банківський рахунок відповідного суб’єкта господарювання.

При цьому, позивач не погоджується з доводами податкового органу про те, що датою надходження коштів в іноземній валюті є дата їх зарахування на відповідний поточний рахунок підприємства, оскільки такою датою слід вважати дату зарахування коштів на розподільчий валютний рахунок, а подальший рух коштів з розподільчого на поточний рахунок юридичної особи не може вважатись первинним надходженням грошових коштів внаслідок виконання відповідного зовнішньоекономічного контракту.

Також позивач не погоджується з позицією податкового органу щодо того, що моментом експорту товару, та, відповідно, початком перебігу строку для здійснення розрахунків у сфері ЗЕД, є дата оформлення митної декларації, оскільки таким моментом слід вважати дату фактичного перетину експортованим товаром митного кордону України.

Крім того, позивач зазначив про те, що відповідно до Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” строк здійснення розрахунків за експортованими товарами становить 180 днів. У зв’язку з цим, позивач вважає, що застосування відповідачем на підставі постанов Національного банку України 90-денного строку для зарахування грошових коштів за експортовану продукцію суперечить вимогам чинного законодавства.

Також позивач зазначив про те, що при нарахуванні пені за несвоєчасне надходження валютної виручки від нерезидента ТОВ «Глобал Бридж» податковим органом було зупинено строк розрахунків з 05.05.2015 – дати постановлення Господарським судом Київської області ухвали про порушення провадження у справі, у той час як відповідною датою має бути 29.04.2015 – дата надходження до суду відповідної позовної заяви згідно відмітки суду.

01.02.2017 на адресу суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі №01/02-2017 від 01.02.2017 (вх.№1417/17 від 01.02.2017), які були долучені судом до матеріалів справи.

Присутній у судовому засіданні 30.01.2017 представник позивача заявив клопотання про здійснення розгляду справи у порядку письмового провадження.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача проти вказаного клопотання представника позивача не заперечував.

Вказане клопотання позивача було задоволено судом, про що було постановлено усну ухвалу із занесенням до журналу судового засідання.

Згідно з ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

У зв’язку з тим, що учасники судового процесу були належним чином проінформовані про дату, час і місце судового розгляду, та враховуючи заявлене представником позивача клопотання, суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження – розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 11 листа Вищого адміністративного суду України від 30.11.2009 р. № 1619/10/13-09 під час вирішення справи у порядку письмового провадження його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки в такому разі не проводиться судове засідання і, відповідно, справа розглядається без участі секретаря.

На підставі цього, справа розглядається без проведення судового засідання.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

З 25.04.2016 по 29.04.2016 Миронівською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Приватного акціонерного товариства “Кондитерська фабрика “Лагода” (код ЄДРПОУ 32967502) з питань дотримання вимог валютного законодавства за період з 01.08.2014 по 31.08.2015, за результатами якої було складено акт від 11.05.2016 №107/22-011/32967502.

Як вбачається з акта, перевіркою були виявлені порушення вимог ст.1 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”, п.1 Постанови правління Національного банку України від 20.08.2014 №515 “Про врегулювання ситуації на валютному ринку України”, п.1 Постанови правління НБУ від 01.12.2014 №758 “Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України”, в результаті чого позивачем було порушено строки розрахунків в іноземній валюті за експортними контрактами №6/МН від 22.04.2013, №9/ВР від 28.10.2013, №05/КР від 08.10.2014 та №03/КЗ від 23.10.2014.

Вказані висновки були засновані на тому, що позивачем не були дотримані встановлені постановами правління Національного банку України 90-денні строки для надходження валютної виручки на рахунки позивача за вищевказаними експортними контрактами, укладеними з ТОВ “Глобал Бридж”, ТОВ “Реалторг”, ТОВ “Рустель” та ТОВ “Флавер”.

Так, зокрема, податковим органом було зазначено про те, що вказане порушення стосується експортних операцій за наступними митними деклараціями:

- митна декларація №125130007/2014/618037 від 21.08.2014, за якою сума залишку заборгованості (валютної виручки) становить 546318,82 рос. рублів та мала бути отримана позивачем 19.11.2014, у той час як фактично кошти у сумі 250 000,00 рос. рублів надійшли 17.11.2014, а у сумі 296318,82 рос. рублів – 08.12.2014;

В акті перевірки відповідачем вказано на те, що порушення позивачем строків надходження валютної виручки передбачає застосування у відповідності до положень Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки в іноземній валюті.

Так, у вказаному рішення ДФС України було зазначено про те, що в силу положень ч.4 ст.4 Закону №185/94-ВР у разі прийняття судом рішення про задоволення позову про стягнення боргу пеня за порушення строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, не сплачується з дати прийняття позову до розгляду судом.

ДФС України дійшов висновку про те, що підставою для зупинення строків, передбачених ст.1 і ст.2 Закону №185/94-ВР, є факт прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, а підставою для несплати пені за порушення відповідних строків – рішення суду про задоволення позову.

Також, аналогічні наслідки мають наставати у разі, коли провадження у справі припиняється за заявою резидента про відмову від позову у зв’язку з тим, що нерезидент виконав зобов’язання за експортно-імпортним контрактом після подання позовної заяви до суду, Міжнародного комерційного арбітражного суду чи Морської арбітражної комісії при торгівельно-промисловій палаті України, що є підтвердженням правомірності поведінки резидента.

Отже, підстава для нарахування пені за порушення термінів має визначатись з урахуванням причин припинення провадження у справі. Зокрема, якщо провадження у справі припинено за заявою позивача про відмову від позовних вимог у зв’язку з виконанням відповідачем умов контракту, що свідчить про порушення відповідних строків нерезидентом, підстав для поновлення строків та нарахування резиденту пені немає.

Не погодившись з вищевказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом про визнання його протиправним та про його скасування, з приводу чого суд зазначає наступне.

22.04.2013 між Приватним акціонерним товариством “Кондитерська фабрика “Лагода” (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Глобал Бридж” (Покупець) було укладено контракт поставки №6/МН, за умовами якого постачальник зобов’язався поставити, а покупець прийняти на умовах даного контракту кондитерські вироби в асортименті, відповідно до Специфікацій (Додатків) на кожну партію товару, та оплатити їх.

Відповідно до п.1.2 контракту найменування, кількість і ціна товару кожної партії погоджується сторонами і фіксується в Додатках (Специфікаціях) до даного контракту, який підписується обома сторонами і є невід’ємною частиною даного контракту.

Пунктом 4.1 контракту передбачено, що ціна одиниці виміру кожної партії товару зазначається в Додатках (Специфікаціях) на кожну партію товару.

Загальна вартість контракту на момент його підписання орієнтовно становить 500 000,00 (п’ятсот тисяч) доларів США (п.4.2 контракту).

Відповідно до п.5.1 контракту покупець здійснює 100% передоплату за товар банківським переказом у повному розмірі протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту погодження з постачальником специфікації.

Валютою платежу по даному контракту є долар США (п.5.2 контракту).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог вказаного контракту, позивачем було здійснено поставку товару (печиво сухе та вафлі) за наступними митними деклараціями (електронне декларування):

Зі змісту повідомлень Харківської митниці Міністерства доходів та зборів України про фактичне вивезення товарів вбачається, що датами перетину кордону товаром за вказаними митними деклараціями є:

- за митною декларацією від 29.08.2014 №125130007/2014/618176 – 06.09.2014;

- за митною декларацією від 27.01.2015 №125130007/2015/614208 – 03.02.2015.

Судом встановлено, що ТОВ “Глобал Бридж” було перераховано на рахунки ПрАТ “Кондитерська фабрика “Лагода” валютні кошти за поставлений у відповідності до вказаних митних декларацій позивачем товар, що підтверджується банківськими виписками по рахунках позивача.

28.10.2013 між Приватним акціонерним товариством “Кондитерська фірма “Лагода” (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Реалторг” (Замовник) було укладено контракт поставки №9/ВР, за умовами якого постачальник зобов’язався поставити на умовах даного контракту кондитерські вироби в асортиментів, відповідно до Специфікації (Додатку) на кожну партію товару, а покупець зобов’язався прийняти і оплатити цей товар.

Відповідно до п.1.2 контракту найменування, кількість і ціна товару кожної партії, яка постачається, погоджується сторонами і фіксується в Додатках (Специфікаціях) до даного контракту, які підписуються обома сторонами і є невід’ємною частиною даного контракту.

Відповідно до п.4.1 контракту ціна одиниці виміру кожного товару зазначається в Додатках (Специфікаціях) на кожну партію товару. Ціна встановлюється на умовах СРТ – Тамбов.

Пунктом 4.2 контракту визначено, що загальна вартість контракту на момент його підписання орієнтовно складає 30 000 000 (тридцять мільйонів) російських рублів.

Згідно з п.5.1 контракту замовник здійснює оплату за товар банківським переказом в полому розмірі протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту завершення митного оформлення товару на території Росії, яке має бути завершено не пізніше п’яти днів з моменту прибуття товару на митний склад.

Валютою платежу по даному контракту є російський рубль (п.5.2 контракту).

З метою виконання умов вказаного контракту позивачем було здійснено поставку товару (печиво солодке сухе) за митною декларацією №125130007/2014/618037 від 21.08.2014, за якою було поставлено товар на загальну суму 623 942,77 рос. рублів.

Зі змісту повідомлення Сумської митниці Міністерства доходів та зборів України про фактичне вивезення товарів вбачається, що датою перетину кордону товаром за вказаною митною декларацією є 22.08.2014.

Судом встановлено, що ТОВ “Реалторг” було перераховано на рахунки ПрАТ “Кондитерська фабрика “Лагода” кошти в сумі 546 318,82 рос. рублів за поставлений відповідно до вказаної митної декларації товар наступним чином:

08.10.2014 між Приватним акціонерним товариством “Кондитерська фірма “Лагода” (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Рустель” (Покупець) укладено контракт поставки №05/КР, за умовами якого постачальник зобов’язався поставити, а покупець прийняти та оплатити на умовах даного контракту кондитерські вироби (товар) в асортименті, відповідно до Специфікацій (Додатків) на кожну партію товару, яка є невід’ємною частиною даного контракту.

Найменування, кількість і ціна товару кожної партії, що постачається, погоджується сторонами і фіксується в Додатках (Специфікаціях) до даного контракту, які підписуються обома сторонами і є невід’ємною частиною даного контракту.

Відповідно до п.4.1 контракту ціна одиниці виміру кожного товару зазначається в Додатках (Специфікаціях) на кожну партію товару.

Пунктом 4.2 контракту визначено, що загальна вартість контракту на момент його підписання орієнтовно складає 500 000 USD (п’ятсот тисяч доларів США). Сума контракту може бути як збільшена, так і зменшена по бажанню сторін.

Згідно з п.5.1 контракту замовник здійснює оплату за товар банківським переказом в полому розмірі протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту завершення митного оформлення товару на території Киргизької Республіки.

Валютою платежу по даному контракту є долар США (п.5.2 контракту).

Пунктом 5.4 договору встановлено, що датою оплати за отриманий покупцем товар вважається день надходження грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

З метою виконання умов вказаного контракту позивачем було здійснено поставку товару (печиво солодке сухе та вафлі) за митною декларацією №125130007/2014/618985 від 13.10.2014, за якою було поставлено товар на загальну суму 37 526,49 доларів США.

Зі змісту повідомлення Харківської митниці Міністерства доходів та зборів України про фактичне вивезення товарів вбачається, що датою перетину кордону товаром за вказаною митною декларацією є 20.10.2014.

23.10.2014 між Приватним акціонерним товариством “Кондитерська фірма “Лагода” (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Флавер” (Замовник) було укладено контракт поставки №03/КЗ, за умовами якого постачальник зобов’язався поставити на умовах даного контракту кондитерські вироби в асортиментів, відповідно до Специфікації (Додатку) на кожну партію товару, а замовник зобов’язався прийняти і оплатити цей товар.

Відповідно до п.1.2 контракту найменування, кількість і ціна товару кожної партії, яка постачається, погоджується сторонами і фіксується в Додатках (Специфікаціях) до даного контракту, які підписуються обома сторонами і є невід’ємною частиною даного контракту.

Відповідно до п.4.1 контракту ціна одиниці виміру кожного товару зазначається в Додатках (Специфікаціях) на кожну партію товару.

Пунктом 4.2 контракту визначено, що загальна вартість контракту буде складати суму всіх поставлених партій товару відповідно до специфікацій до даного контракту і буде складати 95 000,00 (дев’яносто п’ять тисяч,00) доларів США.

Згідно з п.5.1 контракту замовник здійснює оплату за товар протягом 45 (сорока п’яти) календарних днів з моменту митного оформлення товару на території України.

Валютою платежу по даному контракту є долар США (п.5.2 контракту).

Зі змісту повідомлення Сумської митниці Міністерства доходів та зборів України про фактичне вивезення товарів вбачається, що датою перетину кордону товаром за вказаною митною декларацією є 01.11.2014.

Відповідно до ст. 1 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” від 23.09.1994 №185/94-ВР (далі – Закон №185/94, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин) виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Відповідальність за порушення строків зарахування валютної виручки на рахунки резидентів встановлена частиною 1 ст. 4 Закону №185/94, якою обумовлено, що порушення резидентами, крім суб’єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

В свою чергу, згідно з ч.4 ст.1 Закону №185/94 Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Так, зокрема, відповідно до п.1 Постанови правління Національного банку України “Про врегулювання ситуації на валютному ринку України” №515 від 20.08.2014, яка була чинною у період з 21.08.2014 по 21.11.2014, розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”, здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Аналогічне положення закріплено в постанові Правління Національного банку України “Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України” №758 від 01.12.2014, яка була чинна у період з 03.12.2014 по 03.03.2015.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що Національний банк України має право встановлювати інший, ніж передбачений в Законі № 185/94, строк надходження валютної виручки при здійсненні розрахунків у сфері ЗЕД, це право закріплено на законодавчому рівні, що спростовує відповідні твердження позивача про відсутність у НБУ таких повноважень.

Щодо моменту початку відліку 90-денного строку для зарахування валютної виручки, суд звертає увагу на те, що Закон №185/94 пов’язує початок обчислення такого строку саме з моментом митного оформлення продукції (виписки вивізної вантажної митної декларації).

На виконання Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" постановою Правління Національного банку України від 24 березня 1999 №136 була затверджена Інструкція про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої (в подальшому – Інструкція №136), пунктом 2.2 якої передбачено, що відлік законодавчо встановленого строку розрахунків банк починає з наступного календарного дня після дня оформлення МД або підписання акта, рахунку (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних, страхових послуг.

Відповідно до частини 5 статті 255 Митного кодексу України митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа затверджений Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №631, пунктом 4.9 якого визначено, що під час завершення митного оформлення посадовими особами ПМО виконуються, зокрема, такі митні формальності:

- п.4.9.6 - Завершення митного оформлення шляхом:

проставлення у МД згідно з порядком заповнення митних декларацій на бланку ЄАД відбитка особистої номерної печатки посадової особи ПМО, яка завершила митне оформлення, у графі D/J кожного аркуша форми МД-2, в нижній частині додаткових аркушів форми МД-3, доповнень форми МД-6 та специфікацій форми МД-8 (у разі подання МД на паперовому носії);

зазначення у графі D/J аркуша з позначенням "1/6" МД форми МД-2 часу завершення митного оформлення, прізвища й особистого підпису посадової особи ПМО, яка завершила митне оформлення (у разі подання МД на паперовому носії);

внесення за допомогою АСМО до ЕК МД (ЕМД) відмітки про завершення митного оформлення та номера особистої номерної печатки посадової особи ПМО, яка завершила митне оформлення;

приведення інших відомостей граф ЕК МД у відповідність із відомостями граф оформленої МД;

передавання в установлений строк ЕК МД та ЕК ДМВ або ЕМД та ЕДМВ до ЄАІС органів доходів і зборів України;

вчинення у разі потреби відповідних записів та відміток на оригіналах документів, виданих відповідно до законодавства державними органами для здійснення митного оформлення товарів, зокрема згідно з пунктом 1.10 розділу І цього Порядку.

Таким чином, початок відліку 90-денного строку для зарахування валютної виручки при здійсненні розрахунків у сфері ЗЕД припадає на наступний день після завершення митного оформлення продукції, що, в свою чергу, підтверджується внесенням посадовою особою митного органу відповідної відмітки до митної декларації.

У зв’язку з цим суд не погоджується з позицією позивача про те, що перебіг такого строку починається після перетину товаром кордону, оскільки такі твердження не відповідають вищенаведеним положенням Закону №185/64 та Інструкції №136.

Суд звертає увагу на те, що графи D/J всіх електронних митних декларацій позивача містять відповідні відмітки про завершення митного оформлення продукції, із зазначенням номера особистої номерної печатки (ОНП) посадової особи ПМО, яка завершила митне оформлення, у зв’язку з чим початок відліку 90-денного строку для зарахування валютної виручки є наступним:

- за митною декларацією №125130007/2014/618176 від 29.08.2014 – з 30.08.2014;

- за митною декларацією №125130007/2015/614208 від 27.01.2015 – з 28.01.2015;

- за митною декларацією №125130007/2014/618037 від 21.08.2014 – з 22.08.2014;

- за митною декларацією №125130007/2014/618985 від 13.10.2014 – з 14.10.2014;

- за митною декларацією №125130007/2014/619354 від 31.10.2014 – з 01.11.2014.

При цьому, суд зауважує, що вимоги постанови правління НБУ щодо 90-денного строку зарахування валютної виручки починають діяти з моменту набрання чинності вказаним актом, а тому якщо авансовий платіж за імпортним договором або поставка товару за експортним договором здійснюються в період дії постанови Правління Національного банку України, то на такі операції розповсюджуються вимоги щодо завершення цих операцій у 90-денний строк.

Таким чином, якщо експортні або імпортні операції відбувалися в період чинності відповідних постанов НБУ, то на розрахунки за вказаними експортними, імпортними операціями поширюється 180-денний (90-денний) строк розрахунків.

Судом встановлено, що всі експортні операції відбувалися в період чинності постанов правління Національного банку України №515 від 20.08.2014 та №758 від 01.12.2014, у зв’язку з чим валютна виручка мала надійти на валютний рахунок позивача впродовж 90 днів.

Таким чином, валютна виручка за вищенаведеними експортними операціями мала надійти позивачеві у такі строки:

- за митною декларацією №125130007/2014/618176 від 29.08.2014 – до 27.11.2014 включно;

- за митною декларацією №125130007/2015/614208 від 27.01.2015 – до 27.04.2015 включно;

- за митною декларацією №125130007/2014/618037 від 21.08.2014 – до 19.11.2014 включно;

- за митною декларацією №125130007/2014/618985 від 13.10.2014 – до 11.01.2015 включно;

- за митною декларацією №125130007/2014/619354 від 31.10.2014 – до 29.01.2015 включно.

Щодо посилань позивача на необхідність врахування в якості дати надходження валютної виручки день її зарахування саме на розподільчий, а не поточний рахунок, суд зазначає наступне.

Пунктом 2 Постанови Правління Національного банку України “Про врегулювання ситуації на валютному ринку України” №515 від 20.08.2014 встановлено вимогу щодо обов’язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із-за кордону на користь юридичних осіб, які не є уповноваженими банками, фізичних осіб-підприємців, іноземних представництв (крім офіційних представництв), на рахунки, відкриті в уповноважених банках для ведення спільної діяльності без створення юридичної особи, а також надходжень в іноземній валюті на рахунки резидентів, відкриті за межами України на підставі індивідуальних ліцензій Національного банку України.

Надходження в іноземній валюті, зазначені в абзаці першому цього пункту, підлягають обов'язковому продажу на міжбанківському валютному ринку України, у тому числі безпосередньо Національному банку України, у розмірі 75 відсотків. Решта надходжень в іноземній валюті залишається в розпорядженні резидентів та нерезидентів і використовується ними відповідно до правил валютного регулювання.

Уповноважений банк зобов’язаний попередньо зараховувати надходження в іноземній валюті, на які згідно з абзацом першим цього пункту поширюється вимога щодо обов’язкового продажу, на окремий аналітичний рахунок балансового рахунку 2603 “Розподільчі рахунки суб’єктів господарювання” (далі - розподільчий рахунок).

Уповноважений банк зобов'язаний здійснити обов'язковий продаж надходжень в іноземній валюті відповідно до вимог цього пункту: без доручення клієнта; виключно на наступний робочий день після дня зарахування таких надходжень на розподільчий рахунок.

Аналогічні за змістом положення закріплені в п.2 Постанови правління Національного банку України “Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України” №758 від 01.12.2014.

Пунктом 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі-Інструкція №492, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки.

Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

До поточних рахунків також належать: рахунки за спеціальними режимами їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Згідно Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої постановою Правління Національного банку України №280 від 17.06.2004 (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин), розподільчі рахунки є рахунками виключно суб'єктів господарювання, на яких знаходяться кошти таких суб'єктів - клієнтів банку (Клас 2 - Операції за розрахунками, наданими кредитами та залученими вкладами (депозитами), підклас 26 "Кошти клієнтів банку", підклас 2603 "Розподільчі рахунки суб'єктів господарювання").

Отже, аналітичний рахунок балансового рахунку 2603 (розподільчий рахунок) є частиною поточного рахунку підприємства, але зі спеціальним режимом використання, відповідно день надходження грошових коштів на нього в іноземній валюті є датою надходження валютної виручки, як виручки резидента в розумінні ст. 1 ЗУ “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”. Подальший обов'язковий продаж частини валютної виручки банком без згоди клієнта є порядком розподілу цієї виручки, яка здійснюється, згідно нормативних актів НБУ, який не впливає на дату надходження цих коштів на рахунок резидента від нерезидента.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13 липня 2016 року у справі №813/4770/15.

Таким чином, розподільчі рахунки підприємств в установах банку нерозривно пов'язані з поточними рахунками та не можуть відкриватись без відкриття поточних рахунків і функціонувати самостійно від них. Розподільчі рахунки призначені виключно для цілей внутрішньобанківського аналітичного бухгалтерського обліку і виконують суто технічну функцію контролю чи розподілу коштів підприємства, що зараховуються на його поточний рахунок.

Отже, датою зарахування валютної виручки за експортною операцією є день надходження грошових коштів саме на розподільчий рахунок, який є частиною поточного валютного рахунку суб’єкта господарювання, у зв’язку з чим відповідна позиція позивача, відображена ним у позовній заяві, відповідає положенням чинного законодавства України.

Позивач також посилається на те, що податковим органом було безпідставно враховано день надходження валютної виручки на відповідний рахунок у складі кількості днів прострочення. На думку позивача, останнім днем прострочення слід вважати той день, що передує надходженню грошових кошів на рахунок ПрАТ Кондитерська фабрика “Лагода”.

Проте, суд не приймає зазначені твердження позивача, у зв’язку з наступним.

Так, відповідно до ст. 4 Закону України №185/94 пеня стягується «за кожний день прострочення», у зв’язку з чим день несвоєчасного отримання коштів за експортований товар (тобто не в межах 90-денного строку з дня, наступного за днем завершення митного оформлення товару) також слід вважати днем прострочення.

Крім того, відповідно до п. 2.3 Інструкції №136 банк знімає експортну операцію резидента з контролю після зарахування виручки за цією операцією на поточний рахунок останнього.

Таким чином, день зарахування виручки за поточний рахунок резидента має бути включений у період розрахунку пені.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 29.04.2015 Приватне акціонерне товариство “Кондитерська фабрика “Лагода” звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою від 29.04.2015 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Глобал Брідж” заборгованості у сумі 64 106,19 доларів США, про що свідчить відбиток штемпелю суду на позовній заяві.

Ухвалою Господарського суду Київської області порушено провадження у справі №911/1914/15 від 05.05.2015 за позовом Приватного акціонерного товариства “Кондитерська фірма “Лагода” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Глобал Брідж” про стягнення заборгованості у сумі 64 106,19 дол. США.

Відповідно до положень статті 4 Закону №185/94 у разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.

У разі прийняття судом рішення про відмову в позові повністю або частково або припинення (закриття) провадження у справі чи залишення позову без розгляду строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, поновлюються і пеня за їх порушення сплачується за кожний день прострочення, включаючи період, на який ці строки було зупинено.

У разі прийняття судом рішення про задоволення позову пеня за порушення строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, не сплачується з дати прийняття позову до розгляду судом.

При цьому, днем прийняття позову судом вважається день його вручення безпосередньо канцелярії суду або день поштового відправлення позовної заяви на адресу суду, згідно штемпеля поштового відділення тощо, в наслідок чого зупиняється нарахування пені за порушення строків здійснення розрахунків у іноземній валюті, встановлених Законом України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" і пеня за їх порушення не сплачується.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 07.02.2011 (справа №21-63а10), яка підлягає обов’язковому врахуванню у спірних правовідносинах згідно зі статтею 244-2 КАС України.

У вказаному рішення ДФС України дійшла висновку про те, що підставою для зупинення строків, передбачених ст.1 і ст.2 Закону №185/94-ВР, є факт прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, а підставою для несплати пені за порушення відповідних строків – рішення суду про задоволення позову.

На думку ДФС України, аналогічні наслідки мають наставати у разі, коли провадження у справі припиняється за заявою резидента про відмову від позову у зв’язку з тим, що нерезидент виконав зобов’язання за експортно-імпортним контрактом після подання позовної заяви до суду, Міжнародного комерційного арбітражного суду чи Морської арбітражної комісії при торгівельно-промисловій палаті України, що є підтвердженням правомірності поведінки резидента.

Суд погоджується з твердженням позивача про те, що вказана позиція контролюючого органу не відповідає вищенаведеним положенням чинного законодавства та правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 07.02.2011 (справа №21-63а10), у зв’язку з чим днем зупинення строку нарахування пені слід вважати саме 29.04.2015.

Враховуючи викладене, розрахунок пені за порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 Закону №185/94, має бути наступним.

За митною декларацією №125130007/2014/618176 від 29.08.2014.

Враховуючи валютний курс Національного банку України на 28.11.2014 (день виникнення заборгованості) на рівні 1496,9269 грн. за 100 доларів США, гривневий еквівалент пені складає 38 435,99 грн. (2567,66 х 14,969269).

За митною декларацією №125130007/2014/614208 від 27.01.2015.

Враховуючи валютний курс Національного банку України на 28.04.2015 (день виникнення заборгованості) на рівні 2289,8565 грн. за 100 доларів США, гривневий еквівалент пені складає 4 403,85 грн. (192,32 х 22,898565).

За митною декларацією №125130007/2014/618037 від 21.08.2014.

Як зазначено вище, валютна виручка за експортований за цією МД товар в сумі 546 318,82 рос. рублів (частина боргу) мала надійти позивачеві у строк до 19.11.2014 включно, у той час як вказана сума грошових коштів надійшла на розподільчий рахунок позивача: 14.11.2014 - у сумі 250 000,00 рос. рублів, 05.12.2014 - у сумі 296 318,82 рос. рублів.

Отже, кількість днів прострочення надходження валютної виручки у розмірі 296 318,82 рос. рублів становить 16 днів (з 20.11.2014 по 05.12.2014).

У зв’язку з цим, сума пені за період з 20.11.2014 по 05.12.2014 становить 14 223,30 рос. рублів (296 318,82 рос. рублів (сума заборгованості) х 0,3% (розмір пені за кожний день прострочення) х 16 (кількість днів прострочення)).

За митною декларацією №125130007/2014/618985 від 13.10.2014.

Як зазначено вище, валютна виручка за експортований за цією МД товар в сумі 37 526,49 доларів США мала надійти позивачеві у строк до 11.01.2015 включно, у той час як вказана сума грошових коштів надійшла на розподільчий рахунок позивача 16.01.2015, внаслідок чого кількість днів прострочення становить 5 днів (з 12.01.2015 по 16.01.2015).

У зв’язку з цим, сума пені за період з 12.01.2015 по 16.01.2015 становить 562,90 доларів США (37 526,49 доларів США (сума заборгованості) х 0,3% (розмір пені за кожний день прострочення) х 5 (кількість днів прострочення)).

Враховуючи валютний курс Національного банку України на 12.01.2015 (день виникнення заборгованості) на рівні 1575,7965 грн. за 100 доларів США, гривневий еквівалент пені складає 8 870,16 грн. (562,90 х 15,757965).

За митною декларацією №125130007/2014/619354 від 31.10.2014.

Враховуючи валютний курс Національного банку України на 30.01.2015 (день виникнення заборгованості) на рівні 1615,7817 грн. за 100 доларів США, гривневий еквівалент пені складає 3 135,75 грн. (194,07 х 16,157817).

Отже, загальний розмір пені, яку має сплатити позивач за порушення строків надходження валютної виручки від експортних операцій, дорівнює 59 426,51 грн. (38 435,99 грн. + 4 403,85 грн. + 4 580,76 грн. + 8 870,16 грн. + 3 135,75 грн.), а не 92 011,65 грн., як визначено контролюючим органом в спірному податковому повідомленні-рішенні.

При розгляді цієї справи суд, відповідно до частини 2 статті 161 та частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, враховує висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 04.11.2014 у справі №21-543а14 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 41970917), відносно того, що порушення статті 1 Закону №185/94 є порушенням валютного законодавства, що підпадає під визначення порушення, за яке застосовуються адміністративні-господарські санкції, передбачені статтею 238 Господарського кодексу України, і на них не поширюються штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначається податковим законодавством, а тому строк застосування таких санкцій має визначатися відповідно до статті 250 Господарського кодексу України (шість місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення).

Однак, суд вважає за необхідне відступити від цієї правової позиції з наступних підстав.

Так, дійсно, частиною 1 статті 250 Господарського кодексу України передбачено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Водночас, Законом України від 02.12.2010 №2756-УІ статтю 250 ГК України було доповнено частиною другою такого змісту:

"2. Дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби та митні органи".

Станом на 12.10.2016, тобто на момент прийняття відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення, частина 2 статті 250 ГК України мала наступну редакцію:

«Дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України, Законом України "Про банки і банківську діяльність" та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів».

Відповідно до п. 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України (в редакції станом на 12.10.2016) контролюючі органи виконують такі функції:

- здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб'єктами господарювання установлених законодавством обов'язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів (п.п.19-1.1.4);

- забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов'язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (п.п.19-1.1.34);

- здійснюють інші функції, визначені законами України (п.п.19-1.1.46).

Згідно з частиною 6 статті 4 Закону №185/94 органи доходів і зборів вправі за наслідками документальних перевірок безпосередньо стягувати з резидентів пеню, передбачену цією статтею.

Таким чином, оскільки здійснення контролю за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, а також застосування відповідних санкції у разі порушення цих норм віднесено до повноважень ДФС України, положення частини 1 статті 250 Господарського кодексу України не поширюються на спірні правовідносини.

За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 цієї статті закріплено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Судом встановлено, що позивачем за заявлену позовну вимогу було сплачено судовий збір в розмірі 1 380,19 грн., у той час як належний до сплати розмір судового збору становить 1 380,17 грн. (1,5% ціни позову).

Враховуючи задоволення судом позовної заяви майнового характеру на суму 32 585,14 грн. при загальній ціні позову 92 011,65 грн., сума судового збору, яка підлягає стягненню на користь позивача з Білоцерківської ОДПІ ГУ Державної фіскальної служби у Київській області, складає 488,78 грн. (32 585,14 грн. х 1 380,17 грн. : 92 011,65 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

3. В іншій частині в позові відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Дудін С.О.