Справа № 802/3689/15-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/3689/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Альчук М.П.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

18 квітня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Совгири Д. І. Білоуса О.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3,

представника відповідача: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 27 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Луганської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним рішення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

в 2015 році ОСОБА_2 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позов до Луганської митниці Державної фіскальної служби України та до Державної фіскальної служби України.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 27 січня 2016 року провадження у справі закрито.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду І інстанції про закриття провадження у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

14 квітня 2016 року на адресу апеляційного суду надійшла заява від представника позивача про зменшення позовних вимог. Обгрунтовуючи заяву, представник позивача вказує, що оскільки позовні вимоги про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати стосуються лише Луганської митниці ДФС України, тому немає необхідності в участі у справі в якості відповідача Державної фіскальної служби України.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне задовольнити вказану заяву та виключити Державну фіскальну службу України як відповідача по даній справі.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та за обставин викладених в ній просив суд задовольнити її, а ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що наказом Державної митної служби України № 422-к від 29.02.2012 року "Про припинення перебування на державній службі", за порушення Присяги державних службовців, відповідно до вимог ст. 17, п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України "Про державну службу" припинено 29.02.2012 року перебування на державній службі в митних органах України ОСОБА_2, заступника начальника служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил - начальника відділу митної варти Луганської митниці (а.с. 88).

Підставою для видання даного наказу стало подання Луганської митниці, яке було винесено у зв'язку з порушенням 28.02.2012 року відносно ОСОБА_2 кримінальної справи за ознаками скоєння злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України. Припинення перебування позивача на державній службі відбулось за наказом голови Державної митної служби України, виданим наступного дня після порушення відносно нього кримінальної справи та затримання.

Судом першої інстанції було встановлено, що Вінницьким окружним адміністративним судом вирішено адміністративну справу № 802/248/15-а за позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, Луганської митниці Міністерства доходів і зборів України про визнання протиправним та скасування наказу ДМС України № 422-к від 29.02.2012 року, поновлення на посаді заступника начальника служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил - начальника відділу митної варти Луганської митниці та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 01.04.2015 року в адміністративній справі № 802/248/15-а вказану позовну заяву залишено без розгляду, у зв'язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду. Згідно ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20.05.2015 року рішення суду першої інстанції набрало законної сили.

У даній справі ОСОБА_2 повторно 21.09.2015 року звернувся із позовом до Державної фіскальної служби України та Луганської митниці ДФС України про визнання нечинним рішення відповідача про припинення його перебування на державній службі, поновлення на посаді заступника начальника служби боротьби з контрабандою та порушення митних правил начальника відділу митної варти Луганської митниці та зобовязання Луганської митниці ДФС виплатити на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою від 24.09.2015 року судом відмовлено у відкритті провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 109 КАС України, зокрема, у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили ухвала суду про залишення позовної заяви без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Позивач не погодився із таким рішенням суду, оскарживши його до Вінницького апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду 26.11.2015 року апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена, а ухвала Вінницького окружного адміністративного суду від 24.09.2015 року скасована, справа направлена до Вінницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 27 січня 2016 року провадження у справі закрито. Приймаючи дане судове рішшеня суд першої інстнації прийшов до висновку, що посилання позивача на положення ст. 233 КЗпП України, зокрема про початок обчислення строку звернення до суду з моменту отримання трудової книжки, є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Статтею 233 Кодексу Законів про Працю України (далі - КЗпП), передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Положення статті 233 КЗпП в частині звернення до суду у справах про звільнення передбачають дві альтернативні підстави, з яких повинен рахуватись строк звернення до суду, зокрема або з дня вручення наказу про звільнення, або з дня видачі трудової книжки. Тобто, вирішуючи питання щодо дотримання чи пропущення заявником строку звернення до суду в разі відсутності однієї підстави, наприклад неможливості визначення дати вручення копії наказу про звільнення, суд може враховувати іншу дату видачі трудової книжки.

В межах адміністративної справи № 802/248/15-а колегія суддів прийшла до висновків, про неможливість ситуації, при якій позивач, будучи звільненим з-під варти у вересні 2013 року і вважаючи себе таким, що продовжував працювати на Луганській митниці, до часу звернення до суду з адміністративним позовом у лютому 2015 року, на роботу не виходив, заробітної плати не отримував, гарантіями працівника (відпустки, лікарняні тощо) не користувався та питаннями, пов'язаними з його трудовими правами не цікавився. Таким чином, позивач вже тоді знав про те, що він звільнений з посади, однак законності свого звільнення не оскаржив.

Варто зауважити, що під час перебування під вартою позивач не був позбавлений можливості особисто або через свого захисника дізнатись про те, чи припинено його перебування на державній службі в митних органах України, а в подальшому, вже після звільнення з-під варти у вересні 2013 року, безпосередньо з'ясувати усі питання, що стосуються його перебуванням на посаді в Луганській митниці.

Отже, посилання позивача на те, що про порушення своїх прав внаслідок звільнення з публічної служби він дізнався лише через три роки після цього, а саме 26 січня 2015 року у зв'язку із отриманням листа ДФС України № 478/С/99-99-04-03-02-14 від 23.01.2015 року є надуманими та необгрунтованими.

Посилання позивача на те, що відповідач не надав суду доказів ознайомлення позивача із наказом про звільнення, а отже не довів, що він дізнався про нього раніше, ніж у січні 2015 року є необгрунтованими з огляду на таке.

Суд зауважує, що на території Луганської та Донецької областей проводиться антитерористична операція згідно з Указом в.о. Президента України ОСОБА_5 № 405/2014 від 14.04.2014 року "Про рішення ОСОБА_4 національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", а частина Луганської області знаходиться на тимчасово неконтрольованій території, в тому числі і частина території зони діяльності Луганської митниці.

Внаслідок цього адміністративна будівля Луганської митниці по вул. Оборонній, 34-а в м. Луганську, службові приміщення, матеріально-технічні цінності, майно та документація Луганської митниці захоплені чи зруйновані (знищені) незаконними збройними формуваннями. 24.02.2015 року за даним фактом СВ Старобільського РВ ГУ МВС України в Луганській області розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000235 за ознаками злочину, передбаченого ст. 341 КК України.

Таким чином, надання відповідачами повної інформації та документації з приводу проходження і припинення перебування на державній службі в митних органах України ОСОБА_2, в тому числі документального підтвердження належного повідомлення позивача про звільнення з роботи, на даний час є неможливим. Відтак, суд визнав поважними причини ненадання відповідачами вищезазначених доказів та вирішив справу на підставі наявних у ній доказів та встановлених обставин.

Отже, посилання позивача на положення ст. 233 КЗпП України, зокрема про початок обчислення строку звернення до суду з моменту отримання трудової книжки, є безпідставним.

Крім того, рішення щодо пропуску строку звернення до адміністративного суду набрало законної сили, а отже є преюдиційним рішенням, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 27 січня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 20 квітня 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7