Справа № 549/28/17
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2017-04-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2017 р.Справа № 549/28/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Кононенко З.О.

Суддів: Бондара В.О. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Лохвицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Чорнухинського районного суду Полтавської області від 22.03.2017р. по справі № 549/28/17

за позовом ОСОБА_1

до Лохвицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

31.01.2017 року позивач, ОСОБА_1, звернулася до Чорнухинського районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Лохвицького обєднаного Управління пенсійного фонду України Полтавської області, в якому просила суд:

- поновити ОСОБА_1 строк на звернення до адміністративного суду;

- визнати протиправними дії Лохвицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо припинення з 01 квітня 2015 року виплати пенсії ОСОБА_1;

- зобовязати Лохвицьке обєднане управління Пенсійного фонду України в Полтавській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1, починаючи з 01 квітня 2015 року;

- встановити місячний строк для подання Лохвицьким об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області звіту про виконання постанови, яка вимагає вчинення певних дій.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про нотаріат»» від 01.10.2008 року та Указу Президента України від 23.08.1996 року № 932/98 державні нотаріуси в частині оплати праці та пенсійного забезпечення прирівнюються до державних службовців відповідних категорій. Стаж роботи завідувачів та державних нотаріусів у державних нотаріальних конторах зараховується до стажу державної служби.

Постановою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 22.03.2017 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду із позовними вимогами до Лохвицького обєднаного Управління пенсійного фонду У країн Полтавської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання відновлень виплати призначеної пенсії за віком.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Лохвицького обєднаного Управління пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій неправомірними та зобовязання відновлення виплати призначеної пенсії за віком задоволено частково.

Визнано дії Лохвицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відновлення з 01 травня 2016 року виплату пенсії, призначено ОСОБА_1 пенсії за віком, протиправними.

Зобов'язано Лохвицьке об'єднане Управління Пенсійного фонду України Полтавської області відновити з 01.05.2016 року ОСОБА_1 виплату пенсії за віком.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не зявилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідно до трудової книжки ОСОБА_1, позивач була прийнята на посаду нотаріуса Чорнухинської нотаріальної контори 21.10.1974 року.

12.05.1994 року ОСОБА_1 була переведена на посаду завідувача Чорнухинської державної нотаріальної контори, де працює на даний час.

03 вересня 2010 року позивачу призначено пенсію за віком згідно закону України «Про державну службу».

Стаж роботи склав 36 років 04 місяці. Пенсію призначено із розрахунку 90% від заробітку .

В січні 2017 року позивачка звернулась до відповідача з заявою про поновлення виплати призначеної пенсії через відсутність правових підстав для її невиплати.

Заступник начальника Лохвицького обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області листом від 27 січня 2017 року № 1/К-ОЗ відмовив позивачці в поновленні виплати пенсії з посиланням на ОСОБА_2 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року .

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що посадові особи Лохвицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, відмовляючи позивачу у поновленні виплати пенсії, діяли необгрунтовано, безпідставно, не на підставі ст. 19 Конституції України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Конституцією України встановлено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України (ч.2 ст.6). Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.2 ст.19).

На час призначення позивачу пенсії, відповідно до Указу Президента України «Про врегулювання діяльності нотаріату в Україні» № 932/98 від 23.08.1998 працівники державних нотаріальних контор прирівнюються до державних службовців.

Згідно п. 5 Прикінцевих положень Закону України № 614-VI від 01.10.2008 «Про внесення змін до Закону України «Про нотаріат» державні нотаріуси в частині оплати праці та пенсійного забезпечення прирівнюються до державних службовців відповідних категорій. Стаж роботи державних нотаріусів у державних нотаріальних конторах зараховується до стажу державної служби.

Відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 р. N 283 ( далі постанова № 283) до стажу державної служби зараховується робота (служба)на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв'язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно Законами України.

Так, з 01.04.2015 року набрав чинності ОСОБА_2 України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ (далі по тексту ОСОБА_2 № 213-VІІІ).

Пунктом 4 Закону № 213-VІІІ статтю 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" викладено у новій редакції «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється».

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону № 213-VШ від 02.03.2015 р. порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015 внесені зміни до ст. 47 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" відповідно до яких тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Окрім того, 01 січня 2016 року набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 року, відповідно до якого у ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» абзаци другий і третій викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Цим же законом були внесенні зміни також в ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 року, які полягали в тому, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Вказані вище норми Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також Закону № 213-VІІІ є чинними, не були скасовані іншим законом або визнані неконституційними, а відтак, підлягають обовязковому застосуванню органами Пенсійного фонду України та всіма органами державної влади на території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі Ейрі проти Ірландії констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено у рішенні цього суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 21.10.2004 року (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

В рішенні від 03 червня 2014 року (Заява N 43331/12, справа "ОСОБА_3 проти України") Суд зауважив на змінюваності законодавства про соціальне забезпечення, а також наголосив на тому, що положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення… та не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі.

Суд також зазначив, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансовими труднощами, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, які є предметом спору, та економічною політикою. Суд не вважає, що таке зменшення є непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 р. № 20-рп/2011, визначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадянина та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2,1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть, бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Проте, 01.05.2016 набрав чинності ОСОБА_2 України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889 (далі ОСОБА_2 №889) та постанова Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229 ( далі постанова №229), згідно якої постанова № 283 втратила чинність. Законом № 289 та постановою № 229 зарахування до стажу державної служби на вказаних вище посадах не передбачено.

Таким чином, аналізуючи наведені нормативно-правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що виплата пенсії позивачу підлягає поновленню з 01.05.2016 року.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача, стосовно строків звернення до адміністративного суду передбачених ст. 99 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 100 КАС України визначено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788 - XII суми пенсії, неодержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь - яким строком.

Зазначена норма регулює відносини щодо строку виплати нарахованих сум.

Аналогічна норма містися в ч.2 ст.46 Законі України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в якій визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наведені нормативно-правові акти, колегія суддів дійшла висновку, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» вбачається, що у період з 1 квітня 2015 року саме призупинено виплату пенсій або довічного грошового утримання, а не їх нарахування.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, колегія суддів не вбачає підстав застосування наслідків пропуску строку звернення до суду визначених ст. 100 КАС України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що припиняючи виплату пенсії за віком відповідач діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без зясування необхідних обставин, що мали значення, чим порушено законні інтереси позивача.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Чорнухинського районного суду Полтавської області від 22.03.2017 року відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 1 ст. 41, ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Лохвицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Чорнухинського районного суду Полтавської області від 22.03.2017р. по справі № 549/28/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст ухвали виготовлений 21.04.2017 р.