Справа № 191/5524/16-а
Суддя: Бондаренко Г. В.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 191/5524/16-а
Провадження № 2-а/191/34/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

судді - Бондаренко Г.В.,

при секретарі Силкіній О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Патрульної поліції ГУ Національної поліції у Дніпропетровській області про скасування постанови серії АР № 005029 про адміністративне правопорушення від 05 грудня 2016 року,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Патрульної поліції ГУ Національної поліції у Дніпропетровській області про скасування постанови серії АР № 005029 про адміністративне правопорушення від 05 грудня 2016 року, та просив провадження по справі закрити. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що згідно постанови по справі про адміністративне правопорушення 05 грудня 2016 року, близько 13 годині 35 хвилин, позивач, керуючи автомобілем « Kia Sрortage» державний номер ВА 7302, рухався по вулиці Запорізьке Шосе 68, в м. Дніпро, був зупинений інспектором ПП роти 2 батальйону 2 у м. Дніпро лейтенантом міліції ОСОБА_2

Інспектор звинуватив ОСОБА_1 у тому, що він керуючи т/з « Kia Sрortage» н/з ВА 7302 використовував засоби звязку тримаючи їх у руках, а саме мобільний телефон, тим самим порушив п. 2.9 ПДР.

Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. Вважає постанову незаконною, так як інспектором Патрульної поліції ГУ Національної поліції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 не надано доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, так як під час зупинки 05.12.2016 року, він інспектору повідомив, що має хворе вухо, тому тримає руку біля голови та попросив інспектора надати докази, що саме він користувався мобільним телефоном під час керування автомобілем, на що отримав відмову.

Інспектор після зупинення та отримання водійського посвідчення, видалився до свого службового автомобіля, а потім віддав позивачу постанову, при цьому йому ніхто не повідомляв, що буде розглядатись адміністративне правопорушення, ніякі права йому розяснені не були та інспектор не надав йому часу для звернення за правовою допомогою, подання заперечення на постанову, документів, які характеризують особу, інших доказів по справі, тим самим порушив його права, передбачені ст. 268 КУпАП, що підтверджується виправленнями, незрозумілими скороченнями в постанові та викликає сумнів у достовірності постанови та суперечить передбаченим законом вимогам, постанова не містить відомостей, яким саме технічним засобом було здійснено фото або відеозапис правопорушення.

Позивач вважає що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП є незаконним та необґрунтованим. Так як жодних доказів того, що саме він порушив правила дорожнього руху інспектор Патрульної поліції йому не надав, та що постанова серії АР №005029 про адміністративне правопорушення від 05 грудня 2016 року винесена з порушеннями його прав та чинного законодавства України, є необґрунтованою та незаконною, і підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, під час розгляду врахувати , як судову практику, Постанову ВАСУ від 26.10.2016 року .

Представник Патрульної поліції ГУ Національної поліції у Дніпропетровській області звернувся до суду із письмовим запереченням, в якому зазначив що розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови відбулось у відповідності до вимог КУпАП та просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. В судові засідання на 02.03.2017 року та на 18.04.2017 року не зявився, причини неявки не повідомив, хоча був належним чином сповіщений про час слухання справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Суд вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що інспектором ПП роти №2 батальйону №2 у м. Дніпро лейтенантом поліції ОСОБА_2, 05.12.2016 року винесено постанову серії АР №005029 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, а саме 05.12.2016 року о 13 год. 35 хв. в м. Дніпро по вул. Запорізьке Шосе 68, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Kia Sрortage» державний номер ВА 7302, користувався засобами звязку тримаючи їх у руках а саме мобільним телефоном, чим порушив п. 2.9 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Щодо вимог позивача про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 005029 від 12 грудня 2016 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст.70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, відповідачем на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП доказів, в тому числі і автоматичної відео фіксації правопорушення, до цієї постанови не додавалося.

Тобто, фактично відсутні будь-які докази, які б вказували на вчинення позивачем правопорушення, зазначеного у постанові серії АР №005029 від 05.12.2016 року.

Саме по собі описання відповідачем в оскаржуваній постанові складу адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб'єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, передуванню якому і є фіксування цього правопорушення.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим, відповідач зазначеного обов'язку не виконав.

Так, законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (тяготіє до кримінального), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що постанову серії АР №005029 від 05 грудня 2016 року, по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 необхідно скасувати.

Щодо вимог позивача про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Отже, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними ст.2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень. Єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Отже, під дискреційним повноваженням слід розуміти таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, що визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Суд є правозастосовуючим органом та не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Так, питання закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення віднесено до виключної компетенції відповідача.

За таких обставин суд, дотримуючись принципів законності, поділу влади, а також компетенції, визначеної Конституцією та законами України, не має права перебирати на себе повноваження суб'єкта владних повноважень у відповідних правовідносинах, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно ч.5 ст.94 КАС України, судові витрати компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

На підставі вищевикладеного, керуючись Правилами дорожнього руху України, ст.ст.251, 254, 280 КУпАП, ст.ст. 2, 6, 8, 9, 69-71, 94, 100, 104, 159, 160, 163 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Патрульної поліції ГУ Національної поліції у Дніпропетровській області про скасування постанови серії АР № 005029 про адміністративне правопорушення від 05 грудня 2016 року задовольнити частково.

Скасувати постанову серії АР № 005029 від 05.12.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн., винесену інспектором Патрульної поліції роти 2 батальйону 2 у м. Дніпро ГУ Національної поліції у Дніпропетровській області ОСОБА_2.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена сторонами до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: ОСОБА_3