Справа № 428/3100/17
Суддя: Баронін Д. Б.
Дата ухвалення: 2017-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 428/3100/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2017 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі головуючого судді Бароніна Д.Б., за участю секретаря Бондаренко І.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання відмови в призначенні пенсії за вислугу років протиправною та зобов`язання призначити пенсію за вислугу років, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання відмови в призначенні пенсії за вислугу років протиправною та зобов`язання призначити пенсію за вислугу років.

В обґрунтування позову позивач вказує, що 30 вересня 2016 року він звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області для призначення йому пенсії. Відповідачем в призначенні йому пенсії за вислугу років було відмовлено через неможливість застосування норм статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014. Крім того, у рішенні є посилання на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213- VIII від 02.03.2015, яким з 1 червня 2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія (щомісячне грошове утримання) призначається відповідно до законів України «Про прокуратуру». Вказане рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку позивач вважає таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає скасуванню, оскільки Закон України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 набрав чинності 15.07.2015 та на цей час є чинним, а до статті 86 Закону України «По прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 ніякі зміни щодо скасування пенсії за вислугу років до теперішнього часу не внесені. Відмова у призначенні ОСОБА_1 пенсії була також обґрунтована і тим, що станом день подання заяви про призначення йому пенсії він не мав достатньої вислуги років. Відповідачем не було зараховано до вислуги років у трикратному розмірі час участі в антитерористичній операції, яку ОСОБА_1 брав під час роботи в органах прокуратури з 31 жовтня 2014 року до 02 вересня 2015 року (10 місяців, 02 доби). З аналізу пунктів 1, 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» вбачається, що для призначення пенсії ОСОБА_1 , вислуга років під час участі в антитерористичній операції, яку він брав під час роботи в органах прокуратури, зараховується на пільгових умовах, тобто один місяць служби за три місяці. Оскільки він брав участь в антитерористичній операції з 10 жовтня 2014 року до 02 вересня 2015 року, тобто 10 місяців 02 доби, то вислуга років для призначення пенсії за вказаний період за розрахунками позивача становить 2 роки 6 місяців 06 діб. Станом на 30.09.2016 року його стаж роботи на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури становить 13 років 06 місяців 01 день, а загальна вислуга років 23 роки 01 місяць 12 днів, що є достатнім для призначення йому пенсії згідно із Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII. У зв`язку із цим у вказаному позові ОСОБА_1 просить про наступне:

- визнати дії Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII неправомірними;

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 06.10.2016 № 4921/2016 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугою років на підставі Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсію за вислугу років в 23 роки 1 місяць та 12 днів, згідно зі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII з дня звернення з 30 вересня 2016 року.

Представник відповідача надала до суду письмові заперечення проти адміністративного позову, в яких зазначила, що за наслідками розгляду заяви позивача та документів було прийнято рішення про відмову йому в призначенні пенсії, тому що на час його звернення, набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015. Передбачена у законі вимога виконана не була, тобто до 1 червня 2015 року закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах прийнято не було. За таких обставин з 1 червня 2015 року набирають чинності обмеження, передбачені вищезазначеною нормою законодавства та з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищевказаними законами, не призначаються. Враховуючи, що позивач реалізував своє право на звернення за призначенням пенсії 30.09.2016 року, питання щодо наявності у нього права на пенсійне забезпечення як працівника прокуратури має вирішуватись у відповідності до приписів чинної на цей час ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року. Згідно ч. 1 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" (№ 1697-VII), прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років. За таких обставин рішення УПФУ в м. Сєвєродонецьку про відмову в призначенні пенсії прийнято з дотриманням положень діючого законодавства, правові підстави для скасування рішення відсутні, тому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні позивач присутній не був, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив.

Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_1 та копії довідки від 23.09.2016 за № 11/156вих-16, виданої Прокуратурою Луганської області, працював, зокрема, на таких посадах:

- з 21.06.2002 по 23.03.2003 слідчий прокуратури Лутугинського району Луганської області;

- з 24.03.2003 по 21.01.2004 прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та прикордонної охорони при проваджені оперативно-розшукової діяльності, дізнання та судового слідства прокуратури Луганської області;

- з 30.01.2004 по 18.05.2006 прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та прикордонної охорони при проваджені оперативно-розшукової діяльності, дізнання та судового слідства управління нагляду за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство прокуратури Луганської області;

- з 19.05.2006 по 19.03.2007 заступник Луганського транспортного прокурора Луганської області;

- з 20.03.2007 по 26.03.2007 виконувач обов`язків заступника прокурора міста Сєвєродонецька Луганської області;

- з 27.03.2007 по 17.03.2013 заступник прокурора міста Сєвєродонецька Луганської області;

- з 18.03.2013 по 01.12.2013 заступник прокурора Новоайдарського району Луганської області;

- з 02.12.2013 по 09.12.2013 прокурор відділу правозахисної діяльності, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту прокуратури Луганської області;

- з 10.12.2013 по 01.09.2015 заступник начальника відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Луганської області;

- з 02.09.2015 по 17.02.2016 заступник начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Луганської області;

- з 18.02.2016 по 19.09.2016 начальник відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Луганської області;

- з 20.09.2016 по цей час начальник відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Луганської області.

До вислуги років, що дає ОСОБА_1 право на пенсію відповідно до ч. 5 статті 86 Закону України «Про прокуратуру», згідно із вищенаведеною довідкою підлягають зарахуванню також періоди:

- з 24.09.1993 по 12.07.1997 половина строку навчання в Луганському інституті внутрішніх справ МВС України;

- з 13.07.1997 по 03.04.2000 служба в органах внутрішніх справ на посадах начальницького складу.

З військового квитка серії НОМЕР_2 , виданого 06.09.2014 року, вбачається, що ОСОБА_1 30.10.2014 року вибув у район виконання завдань за призначенням у зону проведення антитерористичної операції відповідно до наказу командира в/ч ппВ1913 від 24.10.2014р. № 9; 01.09.2015 року вибув з району виконання завдань за призначенням із зони проведення антитерористичної операції відповідно до наказу командиру по в/ч п/п НОМЕР_3 від 01.09.2015р.

Крім того, згідно з посвідченням серії НОМЕР_4 , ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

30.09.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру», що не заперечуються відповідачем.

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про відмову в призначенні пенсії № 4921/2016 від 06 жовтня 2016 року ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років згідно з Законом України «Про прокуратуру», виходячи з того, що на дату його звернення почав діяти Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014. Відповідно до підпункту 1 пункту 3 розділу XII Прикінцеві положення цього Закону, який набрав чинності 15 липня 2015 року, визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991. Таким чином, положення ст. 50-1 Закону № 1789-XII, які визначили право на призначення пенсії працівникам прокуратури, втратили чинність з дня набрання чинності Законом № 1697-VII, а саме з 15 липня 2015 року. Право на пенсію може бути реалізовано на підставі тих норм, які діють на час звернення за призначенням пенсії. Згідно ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення в період з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року при наявності стажу роботи за вислугу років 22 роки 6 місяців, в тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців. Стаж роботи ОСОБА_1 за вислугу років складає 18 років 11 місяців 01 день, що не відповідає вимогам ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», що відповідає вимогам ст. 86 Закону України «Про прокуратуру». Згідно змін, внесених з 01.04.2015 року Законом України № 213-VIII від 02.03.2015 року «з 1 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України». Тобто пенсії з 01 червня 2015 року та по теперішній час не призначаються.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд враховує, що спірне рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугу років мотивовано одночасно двома підставами:

1) Законом України № 213-VIII від 02.03.2015 року з 1 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру»;

2) у позивача відсутній необхідний стаж роботи за вислугою років.

Згідно із ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Відповідно до ч. 6, 8, 13 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема, час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів.

Право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.

Пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами.

01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України від 02 березня 2015 року № 213-VIII, пунктом 5 Прикінцевих положень якого передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

На час прийняття та набрання чинності вищевказаним Законом № 213-VIII, а також на час вступу в дію пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII, тобто станом на 01 червня 2015 року, діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII, яким серед іншого регулювалося питання пенсійного та соціального забезпечення прокурорів (стаття 50-1).

Згідно із ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В абзаці 3 пункту 3.1 Конституційний Суд України вказав, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

З огляду на викладене, безпідставне поширення норм пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII на Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, який набрав чинності після набрання чинності вищевказаним Законом № 213-VIII та після настання умов для реалізації пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII, є порушенням статті 58 Конституції України та принципу правової визначеності.

Суд також звертає увагу, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

Згідно ст.ст. 22, 64 Конституції України право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України (в тому числі і Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII), є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

З огляду на вищевикладене, при призначенні пенсії позивачу за вислугу років відповідач мав застосувати статтю 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII. Посилання відповідача у спірному рішенні на Закон України від 02 березня 2015 року № 213-VIII є необґрунтованим.

Разом з тим, за приписами частини 1 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

З огляду на викладене, для набуття права на пенсійне забезпечення за вислугу років станом на 30.09.2016, тобто на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії, стаж позивача за вислугою років мав становити 22 роки 6 місяців, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

З огляду на вищенаведені докази, вислуга років ОСОБА_1 , що дає йому право на пенсію згідно із статтею 86 Закону України «Про прокуратуру», станом на 23.09.2016 складала 18 років 10 місяців 18 днів, про що вказано у довідці від 23.09.2016 за № 11/156 вих-16, або станом на 30.09.2016 складала 18 років 11 місяців 01 день, про що вказано у оскаржуваному рішенні відповідача. Стаж роботи ОСОБА_1 на прокурорсько-слідчих посадах складає 14 років 03 місяці 03 дні, про що вказано у довідці від 23.09.2016 за № 11/156 вих-16, або 13 років 06 місяці 01 день про що вказано у оскаржуваному рішенні відповідача.

Таким чином, станом на 30.09.2016 вислуги років позивача було недостатньо для призначення йому пенсії за вислугу років згідно із Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014.

Посилання позивача у позові на Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та на постанову КМУ щодо Порядку обчислення стажу державної служби № 283 від 03.05.1994 року, на думку суду є повністю неспроможними.

По-перше, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» згідно із його преамбулою визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту. Тобто, вказаний Закон має правове значення для осіб, які звертаються за отриманням соціальних або пенсійних гарантій саме в якості військовослужбовців, а не якості прокурорів.

По-друге, Порядок обчислення стажу державної служби № 283 від 03.05.1994 року визначає саме обчислення стажу державної служби в той час як обчислення вислуги років, що дає право на пенсію згідно із Законом України «Про прокуратуру» № 1697-VII визначається спеціальним законодавством, тобто Законом № 1697-VII. Вказаний Закон не встановлює жодних особливостей щодо обчислення часу проходження військової служби в стаж вислуги років.

Суд також вважає необґрунтованими посилання позивача на п. 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затверджений постановою КМУ від 25 березня 2016 р. № 229, адже вказаний Порядок визначає механізм обчислення стажу державної служби, в той час як обчислення вислуги років, що дає право на пенсію згідно із Законом України «Про прокуратуру» № 1697-VII визначається спеціальним законодавством, тобто Законом № 1697-VII. Вказаний Закон не встановлює жодних особливостей щодо обчислення стажу роботи на посадах працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю.

Стосовно посилання позивача на необґрунтоване не зарахування до вислуги років в повному обсязі часу навчання в Луганському інституті внутрішніх справ МВС України з 24.09.1993 по 13.08.1997 року, суд зазначає, що відповідно до частини 6 статті 86 Закону № 1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання. Зазначене також підтверджується довідкою Прокуратури Луганської області від 23.09.2016 № 11/156вих-16. Отже, зарахування до вислуги років половини строку навчання відповідає вимогам спеціального законодавства про пенсійне забезпечення працівників прокуратури.

Таким чином, Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області під час прийняття оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугою років № 4921/2016 від 06.10.2016 дійшло правильного висновку про відсутність у позивача необхідного стажу роботи за вислугою років, який є необхідним для призначення пенсії згідно із ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII.

За таких обставин оскаржуване рішення скасуванню не підлягає, в той час як позовні вимоги є необґрунтованими і у їх задоволенні належить відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає, що оскільки у задоволенні позовних вимог було відмовлено, то сплачений судовий збір не підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, а отже судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 8, 11, 17, 86, 94, 118, 158-163, 171, 186, 254 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання відмови в призначенні пенсії за вислугу років протиправною та зобов`язання призначити пенсію за вислугу років.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня отримання копії постанови шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Д.Б. Баронін