Справа № 806/2255/15
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" квітня 2017 р. м. Київ К/800/40323/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Штульман І.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, Житомирського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, третя особа Житомирський обласний комітет професійної спілки атестованих працівників органів внутрішніх справ України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 14 липня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив: визнати незаконними та скасувати накази Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області № 112 від 04 лютого 2015 року та № 35 о/с від 10 лютого 2015 року; поновити позивача на посаді слідчого слідчого відділу Житомирського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області; стягнути з Житомирського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 лютого 2015 року по день поновлення на роботі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що звільнення є безпідставним та проведено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки в діях позивача відсутній склад дисциплінарного проступку, а службове розслідування проведено з порушеннями, оскільки письмові пояснення у позивача не відбирались. До того ж, при звільненні відповідачами не враховано тяжкості проступку, обставин, за яких його скоєно, заподіяної шкоди, попередньої поведінки позивача, визнання чи не визнання порушником вини, ставлення до виконання службових обов'язків, рівня кваліфікації.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 14 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. В обґрунтування доводів касаційної скарги зазначає, що відповідачем не доведено факт скоєння позивачем вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, а отже відсутні й підстави для застосування до позивача звільнення за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 року

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, оскаржувані судові рішення не відповідають вказаним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судами попередніх інстанцій, позивач з лютого 2013 року проходив службу в органах внутрішніх справ.

04 лютого 2015 року наказом управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області № 112 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників СВ Житомирського МВ» за порушення вимог Закону України «Про звернення громадян», статті 214 КПК України та наказу Міністерства внутрішніх справ України від 19 листопада 2012 № 1050 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події та положень про комісії» слідчого слідчого відділу Житомирського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області лейтенанта міліції ОСОБА_4 звільнено з органів внутрішніх справ відповідно до пункту 66 (як особу, яка скоїла вчинок, що дискредитує звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 року (далі - Положення).

Зазначений наказ реалізовано шляхом видання Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області наказу № 35 о/с від 10 лютого 2015 року про звільнення позивача з органів внутрішніх справ за пунктом 66 (як особу, яка скоїла вчинок, що дискредитує звання рядового і начальницького складу) Положення.

Підставою для звільнення ОСОБА_4 став висновок службового розслідування, затверджений 04 лютого 2015 року т.в.о начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області.

Так, в ході службового розслідування встановлено, що позивач не прийняв від громадянки ОСОБА_5 заяву про скоєння злочину з посиланням на те, що викрадений у неї телефон коштує недорого, та не вжив заходів щодо розкриття вказаного злочину. Також ОСОБА_4 не прийняла від громадянки ОСОБА_6 повідомлення про те, що чоловік останньої потрапив у полон в Донецькій області у зв'язку з тим, що на розгляді в Управлінні СБУ в Житомирській області перебуває аналогічна заява цієї громадянки, за якою проводяться слідчі дії.

На запит суду первинна профспілкова організація атестованих працівників міліції Житомирського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області надала згоду на звільнення позивача за п. 66 Положення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що службовим розслідуванням доведено факт дискредитації позивачем звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України та органів внутрішніх справ в цілому, порядок проведення звільнення дотримано.

Проте, повністю погодитися з вказаними висновками судів не можна.

Порядок проходження та припинення служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки регулюються Законом України «Про міліцію», Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі - Статут), та Положенням.

Статтею 1 Статуту визначено, що службовою дисципліною є дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів МВС, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги.

За змістом статті 7 Статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку тощо.

Види дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни наведені в статті 12 Статуту, найсуворішим з яких є звільнення з органів внутрішніх справ, що застосовується як крайній захід дисциплінарного впливу.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу врегульовано статтею 14 Статуту.

Зокрема, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органів внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Підстави звільнення зі служби осіб рядового і начальницького складу, в тому числі за порушення дисципліни, вчинення адміністративного чи кримінального правопорушення, встановлені пунктами 63- 65 Положення.

Окремо пунктами 66 і 67 Положення передбачені підстави звільнення зі служби за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, та за вчинення злочину або адміністративного корупційного правопорушення.

Дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за своєю суттю межує з адміністративним або кримінальним правопорушенням і полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

При цьому, чинне законодавство України не містить нормативного визначення поняття «вчинок, що дискредитує звання рядового і начальницького складу», відтак, таке поняття є оціночним та пов'язане із невиконанням чи неналежним виконанням службових обов'язків, порушенням вимог чинного законодавства України, що в обов'язковому порядку повинно дискредитувати високе звання рядового начальницького складу органів внутрішніх справ, а тому у кожному конкретному випадку звільнення працівника міліції за скоєння такого вчинку, з урахуванням усіх обставин справи, необхідно перевіряти законність звільнення працівника міліції з такої підстави.

Отже, звільнення за пунктом 66 Положення є найсуворішою санкцією відповідальності працівника органів внутрішніх справ і може мати місце лише тоді, коли достеменно доведено, що особа скоїла проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на неї обов'язкам, підриває довіру до неї як носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання особою своїх обов'язків.

Однак, ухвалюючи рішення, поза увагою судів попередніх інстанцій залишились вимоги статей 11, 159 Кодексу адміністративного судочинства України, які зобов'язують суд до активного вжиття заходів щодо з'ясування усіх обставин справи, та щодо законності і обґрунтованості ухваленого судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звільнення позивача з органів внутрішніх справ стало порушення вимог Закону України «Про звернення громадян», статті 214 КПК України та наказу Міністерства внутрішніх справ України від 19 листопада 2012 № 1050 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події та положень про комісії», що виразилось у неприйнятті заяви про скоєння злочину та неприйнятті повідомлення про потрапляння в полон.

Проте, судами першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору залишилось нез'ясованим, які саме дії позивача, що стали підставою для звільнення, є дискредитацією звання, що несумісне з подальшим перебуванням на службі в органах внутрішніх справ, та чи не підпадають такі під поняття порушення службової дисципліни, за яке може бути накладене дисциплінарне стягнення відповідно до статті 12 Статуту.

Не встановлення в судовому процесі зазначених вище обставин як таких, що мають суттєве значення у справі, призвело до передчасних та необґрунтованих належним чином висновків щодо прав і обов'язків сторін у даному спорі, та відповідно до положень частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень.

Згідно частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, зокрема статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового судового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 14 липня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.І. Мойсюк

І.В. Штульман