Справа № 808/2033/15
Суддя: Матяш Ольга Віталіївна
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року , о 15:45 годині,Справа № 808/2033/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого-судді Матяш О.В., розглянувши у порядку письмового провадження в м. Запоріжжя справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Токмацької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області про визнання нечинною та скасування вимоги про сплату боргу,

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, зазначивши в заяві, що за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання нею вимог податкового та іншого законодавства й документального підтвердження фінансово-господарських відносин з самозайнятою особою ОСОБА_2 та з КП «Токмаксоцбуд» Токмацької міської ради, результати якої викладені в акті перевірки №139/172/НОМЕР_1 від 26.03.2015, відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-124/У зі сплати єдиного внеску в розмірі 25747,71 гривень. Не погоджуючись із прийнятою вимогою, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки висновок контролюючого органу про необхідність сплати єдиного внеску ґрунтується на хибних припущеннях про здійснення нею виду діяльності, який не зазначений в заяві про застосування спрощеної системи оподаткування. Проте, при проведенні процедури державної реєстрації як фізичної особи-підприємця вона в заяві зазначала одним із видів діяльності «надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого майна (КВЕД 68.20.). Аналогічний вид діяльності зазначався й у заяві про застосування строщеної системи оподаткування.

Позивач просить визнати нечинною і скасувати вимогу Токмацької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області про сплату боргу №Ф-124/У від 26.03.2015.

В судове засідання представник позивача не зявився, до його початку надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши до його початку клопотання про розгляд справи без його участі, позов не визнає. В матеріалах справи наявні письмові заперечення, які обґрунтовані висновками вищевказаного акту перевірки. Зокрема, в запереченнях зазначено, що за результатами перевірки встановлено заниження чистого оподаткованого доходу за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 на загальну суму 74201 гривень, в результаті чого не сплачено єдиного внеску на 25747,71 гривень. В ході перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 включено до складу валових витрат витрати на поліпшення основних фондів - власного нерухомого майна (торгівельних павільйонів), що призвело до заниження чистого оподаткованого доходу. Також ФОП ОСОБА_1 отримала дохід від надання в оренду власного нерухомого майна, проте цей вид діяльності не зазначений в реєстрі платників єдиного податку. Представник відповідача просить відмовити в позові.

Згідно із ч.4 ст.122 КАС України, «особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами». У звязку з наведеним суд розглянув справу в порядку письмового провадження. Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши наявні у справі докази, надавши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що з 16.03.2015 по 19.03.2015 співробітниками Токмацької ОДПІ, на підставі наказу від 16.03.2015 № 84, у відповідності до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 ПКУ й у звязку з отриманням постанови старшого слідчого відділу прокуратури Запорізької області від 03.03.2015 про призначення перевірки по кримінальному провадженню №0000390 від 12.11.2014, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка самозайнятої особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства і документального підтвердження фінансово-господарських відносин з самозайнятою особою ОСОБА_2 й КП «Агро-Токмак» Токмацької міської ради за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт перевірки № 139/172/НОМЕР_1 від 26.03.2015, далі - Акт (а.с. 8-37).

Як вбачається із висновків Акту, перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог, зокрема, статей 7, 8, 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», в результаті чого не сплачено (не перераховано) єдиний внесок за період з 01.01.2013 по 31.12.2013 на 25747,71 гривень, у тому числі по податковим періодам: з 01.01.2013 по 30.06.2013 - 19626,29 гривень, з 01.10.2013 по 31.12.2013 - 6121,42 гривень.

Вказаний висновок обґрунтований тим, що позивач з 01.07.2013 по 31.12.2013 здійснювала діяльність, не зазначену в реєстрі платників єдиного податку, тому втратила право перебування на спрощеній системі оподаткування й повинна була перейти на загальну систему. Крім того, витрати на поліпшення власного нерухомого майна (торгівельних павільйонів) підлягають амортизації й не можуть бути віднесені до складу витрат.

На підставі Акту контролюючим органом винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-124/У від 26.03.2015 на 25747,71 гривень.

Надаючи оцінку правомірності оскаржуваної вимоги, суд виходить із наступного: під час розгляду справи судом встановлено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду у повязаній справі (постанова від 16.12.2015 у справі №808/2279/15, залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2016, за позовом ФОП ОСОБА_1 до Токмацької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області про скасування податкових повідомлень-рішень) надано правову оцінку висновкам Акту щодо здійснення ОСОБА_1 з 01.07.2013 по 31.12.2013 діяльності, не зазначеної в реєстрі платників єдиного податку, та неправомірності віднесення до складу витрат витрат на поліпшення власного нерухомого майна (торгівельних павільйонів), які підлягають амортизації. Так, суд зазначив, що 10.04.2013 між позивачем (замовник) та ФОП ОСОБА_3 (підрядник) укладено договір підряду № 10/04, відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобовязання виконати наступні види робіт: монтаж комплекту металевого покрівельного матеріалу. Роботи виконуються з матеріалів замовника, строк виконання договору 10.05.2013. Оплата робіт здійснюється в пятиденний строк з моменту їх виконання шляхом готівкового розрахунку, вартість виконаних робіт становить 24500 гривень. По виконанню робіт сторони складають двохсторонній акт здачі-приймання робіт. На підтвердження виконання умов вказаного договору позивач надав накладну №10/04 від 10.04.2013 на одержання металевого покрівельного матеріалу за ціною 32060 гривень, без ПДВ, квитанції до прибуткового ордеру, акт здавання-приймання виконаних робіт, відповідно до якого роботи, згідно з договором підряду № 10/04 від 10.04.2013 з монтажу комплекту металевого покрівельного матеріалу, виконані якісно та відповідно до вимог будівельних норм, ціна за договором становить 24500 гривень.

Витрати на придбання металевого покрівельного матеріалу й оплату послуг по мон- тажу такого комплекту покрівельного матеріалу, наданих ФОП ОСОБА_3, у загальному розмірі 56560 гривень були віднесені позивачем до складу валових витрат.

Згідно з п. 176.1 «а» ст. 176 ПК, платники податку зобов'язані, серед іншого, вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Статтею 177 ПК визначено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця. До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно з пп. 139.1.5 п. 139.1 ст. 139 ПК, не включаються до складу витрат витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням (виготовленням) нематеріальних активів, які підлягають амортизації згідно зі статтями 144-148 цього Кодексу, з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу;

Пунктом 138.1 ст.138 ПК визначено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу.

Згідно з п. «г» пп. 138.8.5 п. 138.8 ст. 138 ПК, до складу загальновиробничих витрат включаються витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Як встановлено судом, та підтверджується Актом, понесені позивачем протягом 2013 року витрати на придбання металевого покрівельного матеріалу й оплату послуг по його монтажу, наданих ФОП ОСОБА_3, прямо повязані з господарською діяльністю позивача, що, зокрема, зазначено в Акті, в якому наведено перелік обєктів, де здійснюється господарська діяльність ОСОБА_1, а також підтверджуються наданими до перевірки первинними документами, що підтверджують господарські операції з придбання покрівельного матеріалу й надання послуг по його монтажу.

Посилання в Акті на пп. 139.1.5 п. 139.1 ст. 139 ПК і зроблений у звязку з цим висновок, що вказані витрати не включаються до складу витрат, суд вважає неправомірними з тих підстав, що позивач здійснив поточний ремонт основних засобів (заміна покриття торгівельних павільйонів), і такі витрати не є реконструкцією, модернізацією або поліпшенням основних засобів, а спрямовані лише на утримання майна в належному стані.

Також суд зазначив, що висновки акту перевірки про те, що ФОП ОСОБА_1, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, за період з 01.07.2013 по 31.12.2013 здійснювала вид діяльності «68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна», який не зазначений в реєстрі платників єдиного податку, у звязку з чим втратила право перебувати на спрощеній системі оподаткування, та, починаючи з 01.10.2013, повинна була перейти на загальну систему оподаткування, також є необґрунтованими.

Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 в період з 01.07.2013 по 31.12.2013 перебувала на спрощеній системі оподаткування, була платником єдиного податку другої групи, ставка єдиного податку складала 20% розміру мінімальної заробітної плати, від надання в оренду власного нерухомого майна у цей період отримала дохід у сумі 20265,4 гривень.

Згідно з пп. 298.1.1 п. 298.1 ст. 298 ПК, для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб'єкт господарювання подає до контролюючого органу заяву, яка подається за вибором платника податків особисто або уповноваженою на це особою, надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення, або засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством. А відповідно до пп. 298.1.4, суб'єкт господарювання, який є платником інших податків і зборів відповідно до норм цього Кодексу, може прийняти рішення про перехід на спрощену систему оподаткування шляхом подання заяви до контролюючого органу не пізніше ніж за 15 календарних днів до початку наступного календарного кварталу. Такий суб'єкт господарювання може здійснити перехід на спрощену систему оподаткування один раз протягом календарного року.

Пунктом 298.3 ст. 298 ПК визначено, що у заяві зазначаються такі обов'язкові відомості: 1) найменування суб'єкта господарювання, код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи-підприємця, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків); 2) дані документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичної особи або фізичної особи - підприємця відповідно до закону; 3) податкову адресу суб'єкта господарювання; 4) місце провадження господарської діяльності; 5) обрані фізичною особою-підприємцем першої та другої груп види господарської діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2010; 6) обрані суб'єктом господарювання група та ставка єдиного податку або зміна групи та ставки єдиного податку; 7) кількість осіб, які одночасно перебувають з фізичною особою-підприємцем у трудових відносинах, та середньооблікова чисельність працівників у юридичної особи; 8) дата (період) обрання або переходу на спрощену систему оподаткування.

Згідно з положеннями статті 299 ПК, свідоцтво платника єдиного податку видається суб'єкту господарювання, який подав до контролюючого органу заяву щодо обрання або переходу на спрощену систему оподаткування. Бланк свідоцтва платника єдиного податку є документом суворого обліку. Облік бланків свідоцтв платників єдиного податку здійснюється контролюючими органами. У свідоцтві платника єдиного податку зазначаються такі відомості: 1) найменування суб'єкта господарювання, код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - підприємця, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків); 2) дані документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичної особи або фізичної особи- підприємця відповідно до закону; 3) податкова адреса суб'єкта господарювання; 4) місце провадження господарської діяльності; 5) обрані фізичною особою-підприємцем першої та другої груп види господарської діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2010; 6) дата (період) обрання або переходу на спрощену систему оподаткування; 7) ставка єдиного податку та група платника податку; 8) дата виписки свідоцтва.

У разі відмови у видачі свідоцтва платника єдиного податку контролюючий орган зобов'язаний надати протягом 10 календарних днів з дня подання суб'єктом господарювання заяви письмову вмотивовану відмову, яка може бути оскаржена суб'єктом господарювання у встановленому порядку.

Таким чином, реєстрація субєкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку. На підставі поданої фізичною особою-підприємцем заяви про застосування спрощеної системи оподаткування до реєстру платників єдиного податку вносяться відомості про обрані фізичною особою-підприємцем першої та другої груп види господарської діяльності, за умови, що ці види діяльності дають право застосовувати спрощену систему оподаткування. Тобто Податковим кодексом України не передбачено обмежень для фізичних осіб-підприємців першої та другої груп щодо кількості видів діяльності, які можуть бути внесені до реєстру платників єдиного податку.

Суд зазначив, що як вбачається із поданої ФОП ОСОБА_1 до Токмацької ОДПІ заяви про застосування спрощеної системи оподаткування від 14.06.2013, фізична особа-підприємець зазначила види діяльності, за якими бажала здійснювати підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування: 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 46.90 неспеціалізована оптова торгівля, 47.99 інші види роздрібної торгівлі поза магазинами.

Перевіривши вказану заяву на відповідність нормам Податкового кодексу України, відповідач мав видати платнику податків свідоцтво платника єдиного податку або відмовити у його видачі.

20.06.2013 контролюючим органом видано Свідоцтво платника єдиного податку, серії Б № 707319, в якому в графі 7 «Вид або види господарської діяльності», в порушення норм п. 299.11 ст. 299 ПК, зазначено лише два види господарської діяльності позивача з тих, які зазначала ОСОБА_1 в своїй заяві про застосування спрощеної системи оподаткування від 14.06.2013.

Згідно зі статтею 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Позивач виконав передбачені чинним законодавством вимоги щодо переходу на спрощену систему оподаткування та надав відповідним чином заповнену заяву до контролюючого органу із обраними видами діяльності, які бажала здійснювати ФОП ОСОБА_1, та не може нести відповідальність за дії інших осіб, внаслідок яких до Свідоцтва платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 не було внесено даних щодо здійснення виду діяльності «68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна».

У звязку з викладеним суд дійшов висновку, що висновки акту перевірки про допущені порушення податкового законодавства, які зроблені на підставі тієї обставини, що ФОП ОСОБА_1 здійснювала діяльність, не зазначену в реєстрі платників єдиного податку, є протиправними та не відповідають встановленим обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Наведеною нормою КАС України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною першою статті 72 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Отже, за змістом частини першої статті 72 КАС України, учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Водночас передбачене частиною першою статті 72 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні.

Для спростування преюдиційних обставин, передбачених ч. 1 ст. 72 КАС України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 86 КАС України (лист Вищого адміністративного суду України «Щодо застосування статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України» № 2379/12/13-12 від 14.11.2012).

Відповідачем на наведено відповідних обставин та не додано доказів на спростування преюдиційних обставин, встановлених судовим рішенням у повязаній адміністративній справі.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.3 ст.2 КАС України).

При розгляді справи встановлено, що при винесенні оскаржуваної вимоги відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У ч. 2 ст. 71 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України відповідачем як субєктом владних повноважень не доведено правомірності оскаржуваної вимоги.

З огляду на вищевикладене суд вважає за необхідне задовольнити позов.

Відповідно до ст. 94 КАС України, присудженню на користь ФОП ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають здійснені нею документально підтверджені судові витрати: судовий збір у розмірі 182,70 гривень (квитанція від 03.04.2015 (а.с.6).

Керуючись ст.ст.17,158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Токмацької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-124/У від 26.03.2015, винесену у відношенні фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, на суму 25747 (двадцять пять тисяч сімсот сорок сім) гривень 71 копійку.

Присудити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Токмацької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області судові витрати у розмірі 182 (ста восьмидесяти двох) гривень 70 копійок.

Постанова може бути оскаржена у Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд через Запорізький окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання постанови шляхом подання апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, що її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Матяш