Справа № 607/12060/16-а
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року Справа № 876/3320/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Мікули О.І., Курильця А.Р.

з участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Тернопільського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 лютого 2017р. по справі №607/12060/16-а за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

25.10.2016р. позивач звернувся до суду з позовом про визнання нечинним рішення Управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі згідно якого: пенсія позивача обмежена сумою в розмірі 9490,00 грн.; з пенсії стягуються податок в розмірі 15%, відповідно до Розділу XIX Прикінцевих положень Податкового кодексу України та військовий збір в розмірі 1,5% відповідно до абз.1 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України; зобов'язання відповідача проводити нарахування та виплату пенсії без вищенаведених обмежень та стягнення податків; стягнути з відповідача невиплачену частину пенсії, за період з початку стягнення до моменту вступу рішення в законну силу, а також моральну шкоду в сумі в розмірі 10 000,00 грн. та 10 000,00 грн. судових витрат.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до документів, які знаходяться в пенсійній справі позивача, пенсія яка йому нараховується і повинна бути виплачена, складає суму біля 14000,00 грн. в місяць згідно з розпорядженням відповідача №369/Б-11 від 12 вересня 2016 року. Однак, вказаним розпорядженням пенсійного органу його пенсія обмежена (в розмірі 10 прожиткових мінімумів) сумою в розмірі 9 490,00 грн. та з неї стягувалися податки. Підставою для обмеження та стягнення податків зазначено Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи». Крім цього, на пенсію позивача нараховується податок на доходи від фізичних осіб в розмірі 15% відповідно до Розділі XIX Прикінцевих положень Податкового кодексу України та військовий збір в розмірі 1,5% відповідно до абз.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України. Вважає зазначене обмеження розміру пенсії та нарахування податку незаконними, таким що, порушує його гарантовані Конституцією України соціальні права, а тому підлягає скасуванню.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди позивач зазначає, що виходить з турбування про стан свого фізичного здоров'я, яке сягнуло якості хворобливого іпохондричного розладу, який, в свою чергу, супроводжувався підсиленням психологічних страждань, страхом смерті, функціональних розладів з боку серцево-судинної системи (періодичні піднесення артеріального тиску, прискоренням серцебиття, суб'єктивним відчуттям нехватки повітря при вдиху, розладами кишечника функціонального характеру), що як наслідок призвело до неодноразового звертання до лікарів, проходження обстежень; які завдали йому низку моральних страждань на розмір 10 000,00 грн.

Для захисту своїх прав і інтересів підписав договір на правову допомогу, згідно з умовами якого ним проведена оплата послуг адвоката на суму 10 000,00 грн., які просить стягнути з відповідача.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 лютого 2017р. позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо обмеження розміру пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами. Зобов'язано Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області здійснити нарахування та виплату позивачу пенсії відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 лютого 2016 року у справі №607/6498/15-а, виходячи із заробітної плати одержаної в зоні відчуження у 1986 році на підставі дубліката довідки про заробітну плату від 03 вересня 2007 року №3/982 за період з 27 квітня 1986 року по 30 квітня 1986 року, виданої УМВС України в Тернопільській області, без обмеження розміру десятьма прожитковими мінімумами, починаючи з 12 вересня 2016 року. Звернуто до негайного виконання постанову в частині виплати пенсії в межах платежу за один місяць. Стягнуто із Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області в користь позивача 2 000,0 грн. грошового відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Пенсійний орган оскаржив дану постанову, з підстав не врахування усіх істотних обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Зазначає, що зазначений Закон, який регулює спірні правовідносини, не передбачає можливості відшкодування моральної шкоди.

Просить скасувати постанову та прийняти нову про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, який просить залишити без змін рішення суду, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є інвалідом 2-ї групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що стверджується посвідченням (а.с.13).

Управлінням Пенсійного фонду України в м.Тернополі з 2007 року позивачу призначена та виплачується пенсія по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи як інваліду 2-ї групи, виходячи із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження у 1986 році.

Листом ТОУ ПФУ ТО за 369/Б-11 від 12 вересня 2016 року, відповідач повідомив позивачу, що на виконання постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 лютого 2016 року №607/6498/15-а, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2016 року №876/2849/16 проведено перерахунок його пенсії з 15 квітня 2014 року виходячи із заробітної плати, одержаної в зоні відчуження у 1986 році на підставі дублікату довідки про заробітну плату від 03 вересня 2007 року №2/982 за період з 27 квітня 1986 року по 30 квітня 1986 року, виданої УМВС України в Тернопільській області. Розмір пенсії обчислено із середньомісячного заробітку 13 973,66 грн. Пенсійна виплата з 15 жовтня 2014 року склала 9 490,00 грн., з 01 вересня 2015 року - 10 740,00 грн., з 01 травня 2016 року - 10 740, грн., а саме: 10 480,25 - основний розмір пенсії (13 973,66 грн.* 75%, де 75% - ступінь втрати професійної працездатності у відсотках); 38,20 грн. - підвищення відповідно до п.2 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; 452,00 грн. - підвищення інваліда армії прирівняного до інваліда війни 2-ї групи; 379,60 грн. - додаткова пенсія інвалідам 2-ї групи внаслідок Чорнобильської катастрофи; 50,00 грн. - щомісячна грошова допомога на прожиття інвалідам війни; 660,05 грн. сума відрахування, що забезпечує максимальний розмір пенсії, що стверджується копіями розпоряджень про нарахування пенсії за №203890 від 06 вересня 2016 року (а.с.7 10).

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправними дії Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо обмеження розміру пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами та зобов»язання вчинити дії, виходячи з наступного:

ОСОБА_1 заявлено вимоги про визнання нечинним рішення Управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі і позивачем позовні вимоги не змінювались, а, навпаки, підтримав в судовому засіданні (а.с.1 6, 25) і суд першої інстанції в описовій та мотивувальній частині оскаржуваної постанови суду, вирішуючи даний спір виходив саме з позовних вимог про нечинність оскаржуваного рішення пенсійного органу, а тому колегія суддів зазначає наступне:

Встановлені статтями 105, 162 КАС України способи захисту порушеного права не є вичерпними. Разом з тим, деякі із встановлених способів захисту порушеного права носять обмежений характер і не можуть бути застосовані при виникненні будь-якого спору у сфері публічних правовідносин. Так, вимога, про визнання нечинним акта може стосуватися лише нормативно-правового акта, а про визнання протиправним індивідуального акта.

Нечинним нормативно-правовий акт стає з дати набрання відповідним рішенням суду законної сили, а протиправність індивідуального акта виникає, у разі набрання рішенням суду про задоволення адміністративного позову законної сили, з моменту прийняття такого акта субєктом владних повноважень (вчинення дії або бездіяльності). Вимога про визнання протиправним (недійсним, незаконним, неправомірним, скасування) індивідуальних актів не містять різних способів захисту, а є одним і тим же способом, сформульованим у різних словесних формах.

Таким чином, у тих випадках, коли предметом спору є індивідуальний акт, дія або бездіяльність позовною вимогою за правилами КАС України має бути визнання такого акта, дії чи бездіяльності протиправними (недійсними, незаконними, неправомірними, скасування такого акту), а в разі оскарження нормативно-правового акта визнання його нечинним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в позові про визнання нечинним рішення відповідача, слід відмовити, а відповідно й у вимозі про проведення, з тих же підстав, перерахунку.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п.4 ст.202, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Тернопільського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області задоволити.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 лютого 2017р. по справі №607/12060/16-а скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: М.П.Кушнерик

Судді: О.І.Мікула

ОСОБА_2

Повний текст виготовлено 21.04.17р.