Справа № 826/20470/14
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 квітня 2017 року № 826/20470/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось публічне акціонерне товариство «Судноплавна компанія «Укррічфлот» (далі - ПАТ «СК «Укррічфлот», позивач) до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.07.2014 № форми «Р», яким збільшено суму грошових зобов'язань з плати за землю в загальному розмірі 104 717,36 грн.; від 19.12.2014 № форми «Р», яким збільшено суму грошових зобов'язань з податку на додану вартість у загальному розмірі 53 014,50 грн.; від 19.12.2014 № форми «Р», яким збільшено суму грошових зобов'язань з податку на прибуток у загальному розмірі 2 514 607,50 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.02.2015 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

За результатами перегляду рішення суду першої інстанції 21.05.2015 Київським апеляційним адміністративним судом винесено постанову, якою постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.02.2015 скасовано, а позов задоволено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.11.2015 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.02.2015 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2015 у справі №826/20470/14 скасовано в частині позовних вимог ПАТ «СК «Укррічфлот» до ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.07.2014 №. Справу у цій частині направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. В решті вимог постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2015 у справі №826/20470/14 залишено без змін.

Суд касаційної інстанції зазначив, що вважає передчасними висновки судів щодо наявності або відсутності підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 30.07.2014 №, яким позивачу визначено грошові зобов'язання з податку на землю за період з липня по грудень 2012 року та 2013 рік, оскільки під час розгляду справи судами не перевірено документальне підтвердження посилань податкового органу про те, що зазначені земельні ділянки розміщені на територіях історико-культурного призначення місцевого значення, використання яких не пов'язано з функціональним призначенням цих територій. Задля вжиття належних заходів із метою встановлення відповідних обставин та правильного вирішення справи суду необхідно з'ясувати обставини та витребувати відповідні докази, які можуть підтвердити або спростувати доводи податкового органу щодо наявності порушень з боку платника податків, у зв'язку з чим у цій частині позовних вимог направив на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 07.12.2015 прийнято справу до свого провадження та призначено до судового розгляду.

В обґрунтування позову зазначено, що контролюючий орган неправомірно застосував коефіцієнт 1,5 при вирішенні питання про мінімальний розмір орендної плати, оскільки зазначені земельні ділянки не відносяться до територій та об'єктів історико-культурного призначення. Крім того, позивач вказує на те, що на жодну земельну ділянку у позивача не має оформленого права землекористування та проекту землеустрою, оскільки майже всі земельні ділянки вибули із права власності позивача в процесі оформлення прав власності на такі ділянки. Позивач сплачував плату за землю на підставі дозволів та згод Київської міської ради та технічної документації з нормативної грошової оцінки землі, що дозволяється. У ДЗК відсутні відомості щодо зазначених земельних ділянок, так як право власності на такі земельні ділянки не оформлено. Посилання відповідача на інформацію з Управління історико-культурної спадщини КМДА, ну думку позивача, є помилковим, оскільки такий орган не встановлює цільове призначення землі.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, в обґрунтування своєї позиції зазначив, що ним правомірно визначено розмір плати за земельні ділянки на коефіцієнт, передбачений пп. 276.3.3 п. 276.3 ст. 276 Податкового кодексу України, виходячи з того, що позивачем використовуються земельні ділянки на територіях та об'єктах історико-культурного призначення місцевого значення, використання яких не пов'язано з функціональним призначенням цих територій та об'єктів. Крім того, відповідач зазначив, що згідно витягів з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельних ділянок, виданих АСК «Укррічфлот», зазначаються функціональне використання земельних ділянок, зокрема, у межах заповідної території.

Виходячи з положень частини 4 статті 122 КАС України, за згодою сторін судом ухвалено про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ПАТ «СК «Укррічфлот» зареєстроване Подільською районною в м. Києві державною адміністрацією 11.11.1992 та взято на податковий облік в ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві від 03.11.1994 за № 42427.

В період з 15 квітня 2014 року по 23 червня 2014 року працівниками відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку фінансово - господарської діяльності ПАТ «СК «Укррічфлот» () з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 по 31.12.2013 відповідно до затвердженого плану перевірки, за результатами якої складено акт від 08.07.2014 № 3517/26-56-22-01-03/00017733.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки про встановлення порушень позивачем вимог податкового законодавства, 30 липня 2014 року відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення: № форми «Р», яким збільшено суму грошових зобов'язань з податку на прибуток у загальному розмірі 6 715 770,00 грн.; № форми «Р», яким збільшено суму грошових зобов'язань з збір за використання радіочастотного ресурсу у загальному розмірі 275,51 грн.; № форми «ПІ», яким збільшено суму грошових з ПДВ у загальному розмірі 8624,11 грн.; № форми «Р», яким збільшено суму грошових зобов'язань з податку на прибуток у загальному розмірі 3 956 581,00 грн.; № форми «Р», яким збільшено суму грошових зобов'язань з ПДВ у загальному розмірі 9 428 418,00 грн.; № форми «Р», яким збільшено суму грошових зобов'язань з ПДВ у загальному розмірі 155 296,00 грн.; № форми «У», яким збільшено суму пені у сфері ЗЕД на 170,00 грн.; № форми «Р», яким збільшено суму грошових зобов'язань з плати за землю в загальному розмірі 104 717,36 грн.; № форми «У», яким збільшено суму пені у сфері ЗЕД на 66,65 грн.; № форми «С», яким застосовано ШС (РРО) у сумі 1 310,00 грн.; № форми «Р», яким збільшено суму грошових зобов'язань з податку на прибуток іноземних юридичних осіб у загальному розмірі 2 479,05 грн.; № форми «Р», яким збільшено суму грошових зобов'язань з ПДФО у загальному розмірі 1 350,03 грн.; рішення № від 30.07.2014 р., яким визначено штрафні санкції з ЄСВ у загальному розмірі 819 124,87 грн.

В порядку адміністративного оскарження зазначених податкових повідомлень-рішень, під час розгляду первинної скарги позивача, ГУ Міндоходів у м. Києві доручено ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві провести документальну позапланову перевірку.

За наслідками проведення ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві документальної позапланової перевірки, згідно доручення ГУ Міндоходів у м. Києві, складено акт перевірки від 06.10.2014 №5594/26-56-22-01-03/00017733.

Згідно з висновками, викладеними в акті перевірки встановлено порушення позивачем вимог:

пп.14.1.27, пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, ст.39, пп.135.4.2 п.135.4 ст.135, пп.135.5.13, п.135.5 ст.135, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.146.14 ст.146, пп.153.2.1, пп.153.2.3 п.153.2 ст.153, п.153.8 ст.153 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування податком на прибуток в розмірі 43 031 603,00 грн.;

пп.14.1.27, пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, ст.39, п.146.14 ст.146, п.185.1 ст.185, п.186.1 ст.186, п.188.1 ст.188, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в загальному розмірі 6 389 143,00 грн.

Не погоджуючись із висновками, викладеними в акті перевірки, товариство подало до податкового органу заперечення на вказаний акт.

За наслідками розгляду заперечень на зазначений акт перевірки від 06.10.2014, відповідачем прийнято рішення від 16.10.2014 №10697/10/26-56-22-01-11, яким висновки акту залишені без змін.

В подальшому, у порядку адміністративного оскарження вищевказаних податкових повідомлень-рішень, рішенням ДФС України від 12.12.2014 №8589/6/99-99-10-01-25 скасовані податкові повідомлення-рішення, а податкове повідомлення-рішення № від 30.07.2014, яким збільшено суму грошового зобов'язання з плати за землю на загальну суму 104 717,36 грн. - залишено без змін.

Позивач вважає зазначене податкове повідомлення-рішення таким, що прийняте з порушенням вимог чинного законодавства та яке має бути скасованим.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спірне податкове повідомлення-рішення винесене на підставі порушень, встановлених податковим органом, щодо невірного визначення бази оподаткування платником з плати за землю на підставі інформації отриманої контролюючим органом від Головного управління охорони культурної спадщини Київської міської державної адміністрації щодо земельних ділянок, які розміщені на територіях історико-культурного призначення місцевого значення.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив, що ним застосовувалася загальна ставка податку за земельні ділянки (1% від нормативної грошової оцінки - стаття 274 Податкового кодексу України), з огляду на те, що згідно даних витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок: №Ю-04999/2007 (обліковий код 85:316:202, вул. Електриків, 8); №Ю-33850/2011 (обліковий код 85:320:118, вул. Електриків, 10); №Ю-05019/2007 (обліковий код 85:386:023, вул. Сагайдачного/Ігоревська, 10/5); №Ю-33946/2011 (обліковий код 85:386:018, вул. Петра Сагайдачного, 12); №Ю-33947/2011 (обліковий код 85:296:001, вул. Набережно-Лугова, 7); №Ю-33869/2011 (обліковий код 85:316:029, вул. Набережно-Лугова, 4, літ. «Г»); №Ю-05023/2007 (обліковий код 85:316:051, вул. Набережно-Лугова, 4) функціональне використання перелічених вище земельних ділянок встановлене як: землі транспорту, зв'язку; землі комерційного використання; землі громадського призначення; землі змішаного використання (транспорту, зв'язку), що, на думку позивача, не дозволяє застосовувати спеціальні ставки податку за земельні ділянки, які встановлені статтями 272, 273, 276 Податкового кодексу України.

Як вбачається з акту перевірки, податковий орган вираховуючи розмір плати за земельні ділянки збільшив на коефіцієнт, передбачений пп. 276.3.3 п. 276.3 ст. 276 Податкового кодексу України, тобто 1,5 (для земель місцевого значення на території та об'єкті історико-культурного призначення, використання якої не пов'язане з функціональним призначенням цієї території та об'єкту).

Відповідно до статті 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Починаючи з 01 січня 2011 року, законодавець систематизував правила адміністрування земельного податку та орендної плати за землю, як обов'язкового платежу, в розділі ХІІІ Податкового кодексу України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

У відповідності до положень статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і землекористувачі, а об'єктами оподаткування, згідно зі статтею 270 названого Кодексу є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У той же час, відповідно до пункту 287.1 статті 287 цього Кодексу власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (пункт 287.6 статті 287 Податкового кодексу України).

Аналіз наведених положень Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що обов'язок здійснювати оплату земельного податку виникає у осіб, які набули право власності на будівлю, споруду або їх частину саме з моменту реєстрації права власності на таке нерухоме майно.

Як підтверджується матеріалами справи, позивачу належав нежилий будинок - будівля адміністративного корпусу №2 за адресою: м. Київ, вул. Сагайдачного Петра/вул.Ігорівська, 10/5, літера «А» на праві колективної власності згідно свідоцтва про право власності, виданого Київською міською державною адміністрацією 14.10.2002.

Разом з тим, згідно рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2010 у справі 46/288, залишеного без змін постановою Вищого господарського суду України від 05.07.2011, право власності на приміщення, які використовуються Державним закладом «Республіканська клінічна лікарня Міністерства охорони здоров'я України» в нежитлових будівлях літери «А» та літери «Б» за адресою: вул. Сагайдачного/Ігорівська, 10/5, визнано за державою в особі Фонду державного майна України. Тобто з 05.07.2011 від позивача перейшло право власності на вказані приміщення, в тому числі вибули й земельні ділянки з власності, на яких розташовані нежитлові приміщення, за №85:386:023 та №85:386:004.

Крім того, згідно договору купівлі-продажу, укладеного 18.09.2013 між ПАТ «СК «Укррічфлот» та ПАТ «Перший експедиційний загін підводних та гідротехнічних робіт», позивач продав у власність майновий комплекс - гаражі, площею 393,40 кв.м., який розташований за адресою: м. Київ, вул. Сагайдачного, №12 (літ. Н, О, П, Р, С, Т, Ф).

Згідно акту прийому-передачі об'єкту продажу за Договором від 18.09.2013, від ПАТ «СК «Укррічфлот» перейшло право власності на вказаний об'єкт до ПАТ «Перший експедиційний загін підводних та гідротехнічних робіт», а відтак вибули й земельні ділянки з власності за №85:386:005 та №85:386:018.

Також, згідно договору купівлі-продажу від 29.10.2012, акту прийому-передачі об'єкта від 02.11.2012 та договору купівлі-продажу від 24.10.2013, акту прийому-передачі об'єкта 20.12.2013 перейшло право власності на об'єкт нерухомості по вул. Волоській, 62 та вул. Набережно-Луговій, 7, а відтак з цього моменту вибули земельні ділянки з власності за обліковими №85:325:001 та №85:296:001.

Беручи до уваги викладене та зазначені показники в акті перевірки, вбачається, що контролюючим органом здійснено розрахунок податкових зобов'язань по земельному податку за періоди з липня 2012 року по грудень 2012 року, за 2013 рік не враховуючи при цьому дати переходу права власності позивача по вказаним земельним ділянкам, що свідчить про неправильність обрахунку податковим органом спірної суми земельного податку.

Між тим, особливості встановлення ставок земельного податку врегульовані статтею 276 Податкового кодексу України, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин, згідно пункту 276.3 якої визначено, що податок за земельні ділянки (в межах населених пунктів) на територіях та об'єктах історико-культурного призначення, використання яких не пов'язано з функціональним призначенням цих територій та об'єктів, справляється у розмірі, обчисленому відповідно до статей 274 і 275 цього Кодексу із застосуванням таких коефіцієнтів: міжнародного значення - 7,5; загальнодержавного значення - 3,75; місцевого значення - 1,5.

Відповідно до пункту «д» статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, серед яких визначено землі історико-культурного призначення.

Порядок встановлення та зміни цільового призначення земельних ділянок врегульовано статтею 20 Земельного кодексу України. Так, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Згідно статті 53 Земельного кодексу України до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам'ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірні земельні ділянки належали до земель історико-культурного призначення, відповідачем до суду не надано.

Посилання відповідача на інформацію з Управління історико-культурної спадщини КМДА є помилковим, оскільки такий орган не встановлює цільове призначення землі.

Разом з тим, базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом (п. 271.1 ст. 271 Податкового кодексу України).

При цьому підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України).

Відповідно до пп. 14.1.42 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України дані державного земельного кадастру - це сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Згідно зі статтею 194 Земельного кодексу України призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Статтею 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що до ДЗК включаються такі відомості про земельні ділянки: цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель).

Згідно статті 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено, що статус відомостей ДЗК є офіційними.

Відповідно до витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок №Ю-04999/2007 (обліковий код 85:316:202, вул. Електриків, 8); №Ю-33850/2011 (обліковий код 85:320:118, вул. Електриків, 10); №Ю-05019/2007 (обліковий код 85:386:023, вул. Сагайдачного/Ігорівська, 10/5); №Ю-33946/2011 (обліковий код 85:386:018, вул. Петра Сагайдачного, 12); №Ю-33947/2011 (обліковий код 85:296:001, вул. Набережно-Лугова, 7); №Ю-33869/2011 (обліковий код 85:316:029, вул. Набережно-Лугова, 4, літ. «Г»); №Ю-05023/2007 (обліковий код 85:316:051, вул. Набережно-Лугова, 4), функціональне використання перелічених вище земельних ділянок встановлене як: землі транспорту, зв'язку; землі комерційного використання; землі громадського призначення; землі змішаного використання (транспорту, зв'язку).

Крім того, до матеріалів справи долучено акти перевірок дотримання вимог земельного законодавства та приписів по вказаним адресам із встановленою категорією землі: вул. Електриків, 8 - землі промисловості, вул. Електриків, 10 - землі промисловості, вул. Сагайдачного/Ігорівська, 10/5 - землі житлової та громадської забудови, вул. Петра Сагайдачного, 12 - землі житлової та громадської забудови, вул. Набережно-Лугова, 7 - землі житлової та громадської забудови, вул. Нижній Вал, 51 - землі житлової та громадської забудови.

З наданих позивачем скріншот із публічної кадастрової карти (http://map.land.gov.ua/kadastrova-karta), зазначено призначення розташованих поруч земельних ділянках, одні й ті ж об'єкти нерухомості, які розміщені на одних земельних ділянках мають призначення відмінне від історико-культурного.

Позивачем також надано прінт-скріни з офіційного сайту КМДА (http://mkk.kga.gov.ua/), МІАС ЗМД «Містобудівний кадастр Києва» щодо призначення земельних ділянок за кадастровими кварталами, функціональне призначення - це землі громадської, житлової забудови, землі промисловості.

З огляду на викладене, судом не встановлено, а відповідачем не надано жодних доказів того, що спірні земельні ділянки знаходяться на території та об'єкті історико-культурного призначення.

За змістом статті 1 Закону України «Про землеустрій», цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Саме офіційна інформація, що міститься в державному земельному кадастру стосовно використання земельної ділянки за призначенням, визначеним землевпорядною та іншою спеціальною документацією є підставою для визначення категорії цільового призначення земельної ділянки, цільового призначення її використання.

Як вбачається з наданих позивачем до матеріалів справи витягів з технічної документації земельних ділянок: код 85:316:202 по вул. Електриків, 8, код 85:320:118 по вул. Електриків, 10, код 85:386:023 по вул. Сагайдачного/Ігорівська, 10/5, код 85:386:018 по вул. Петра Сагайдачного, 12, код 85:296:001 по вул. Набережно-Лугова, 7, код 85:316:029 по вул. Набережно-Лугова, 4, літ. «Г», код 85:316:051 по вул. Набережно-Лугова, 4, землі промисловості, землі промисловості, землі житлової та громадської забудови, землі житлової та громадської забудови, землі житлової та громадської забудови, землі житлової та громадської забудови, коефіцієнт на функціональне використання землі становить 1, а не 1,5, як застосовано контролюючим органом при обрахунку суми земельного податку.

Таким чином, суд вважає також безпідставними доводи відповідача з приводу того, що земельні ділянки відноситься до природно-заповідних земель.

За таких обставин, суд дійшов до переконання, що оскільки внаслідок помилкового застосування контролюючим органом коефіцієнту 1,5, замість - 1, позивачу оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням необґрунтовано визначено податкове зобов'язання з плати за землю на загальну суму 104 717,36 грн.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки, і не довів правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення від 30.07.2014 № .

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно, беручи до уваги положення статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає присудженню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Керуючись ст.ст. . 69-71, 94, 122, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 30.07.2014 № форми «Р», яким збільшено суму грошових зобов'язань з плати за землю.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур