Справа № 826/12729/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 квітня 2017 року письмове провадження № 826/12729/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання незаконним та скасування наказу і поновлення на службі

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання незаконним та скасування наказу Служби безпеки України в частині звільнення позивача зі служби у військовому резерві та про поновлення на службі у військовому резерві Служби безпеки України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що припинення контракту про проходження позивачем служби у військовому резерві суперечить вимогам чинного законодавства.

Позивач пояснив, що дізнався про своє звільнення із засобів масової інформації, проте сам не висловлював бажання про припинення контракту, строк його дії не сплинув, медичних висновків, які б свідчили про неналежний стан здоров'я позивача щодо останнього не складалося, дисциплінарні стягнення до позивача не застосовувалися, позивач не притягався до відповідальності за вчинення корупційного правопорушення, з позивачем не проводилися бесіди та його не попереджалося про звільнення, яке відбулося під час перебування позивача у службовому відрядженні.

Вказане незаконне звільнення позивача завдало останньому моральних страждань та шкоди у зв'язку із тим, що були порушені його життєві зв'язки та втрачено впевненість у завтрашньому дні.

У зв'язку з цим позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ Служби безпеки в частині звільнення зі служби у військовому резерві Служби безпеки України, поновити його на службі у військовому резерві та стягнути одну гривню завданої моральної шкоди.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на те, що позивача було звільнено за рішенням керівника підрозділу у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у зв'язку з чим було достроково припинено контракт. А також зазначив, що позивач не направлявся у відрядження до Великобританії та відповідний указ про це не видався. З огляду на це позовні вимоги є необґрунтованими, а підстави для їх задоволення відсутні.

Під час розгляду справи представник відповідача заявляв клопотання про залишення позову без розгляду у зв'язку із пропуском позивачем строку на звернення до суду.

Ухвалою суду від 19.04.2017 року у задоволенні вказаного клопотання відмовлено.

Розглянувши адміністративний позов та додані до нього докази, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, керуючись ч.6 ст.128 КАС України, суд встановив:

23.05.2014 позивач та відповідач уклали контракт про проходження громадянином України служби у військовому резерві Служби безпеки України.

Згідно з п.3 Контракту він укладений строком на п'ять років , набирає чинності з 24.05.2014 та припиняє дію 24.05.2019 або достроково з підстав та у порядку, визначених Положенням про проходження військової служби у військовому резерві Служби безпеки України.

13.01.2015 Службою безпеки України видано наказ № 80/ДСК Про зміни в штаті Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів Служби безпеки України. Згідно вказаного наказу було скорочено посаду офіцера з особливих доручень І категорії зі званням полковник резерву.

На підставі цього Наказу був виданий Наказ від 13.01.2015 № 10/84-ос По особовому складу по Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів Служби безпеки України, згідно з яким позивача звільнено зі служби у військовому резерві Служби безпеки України за п.п.1 п.40 (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) у запас Служби безпеки України.

Позивач вважає, що таке його звільнення зі служби у військовому резерві є незаконним.

Проаналізувавши викладене вище, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» громадяни України (крім тих, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації) в добровільному порядку можуть бути прийняті на службу у військовому резерві Збройних Сил України та інших військових формувань. Для цього вони мають пройти професійно-психологічний відбір, за станом здоров'я бути придатними до служби у військовому резерві та відповідати встановленим вимогам проходження служби у військовому резерві.

З особою, яка відповідає вимогам, зазначеним у частині першій цієї статті, укладається контракт про проходження служби у військовому резерві відповідно Збройних Сил України або інших військових формувань.

Резервісти, які проходять службу у військовому резерві, у разі закінчення строку контракту можуть укласти новий контракт про проходження служби у військовому резерві.

Особливості проходження служби у військовому резерві, в тому числі виконання резервістами обов'язків служби у військовому резерві, визначаються цим Законом та відповідними положеннями про проходження громадянами України служби у військовому резерві.

В даному випадку порядок проходження служби у військовому резерві Служби безпеки України врегульовано Положенням про проходження громадянами України служби у військовому резерві Служби безпеки України, затвердженим Указом Президента України від 05.05.2014 № 452/2014 (далі - Положення).

Відповідно до п.5 Положення проходження служби у військовому резерві полягає у виконанні резервістом службових обов'язків відповідно до займаної посади та інших завдань, покладених на підрозділ, орган, заклад Служби безпеки України, в якому він проходить службу у військовому резерві на відповідній посаді, згідно з вимогами законодавства та умовами контракту про проходження громадянином України служби у військовому резерві Служби безпеки України (далі - контракт).

Згідно з п.10 Положення резервісти вважаються такими, які виконують обов'язки служби у військовому резерві: а) під час перебування в підрозділі, органі, закладі Служби безпеки України під час підготовки або зборів, в іншому місці їх проведення протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); б) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; в) під час перебування поза межами підрозділу, органу, закладу Служби безпеки України, якщо перебування там відповідає обов'язкам резервіста або його було направлено туди за наказом відповідного керівника.

Відповідно до п.40 Положення звільнення резервістів із служби здійснюється: 1) у запас - якщо вони не досягли граничного віку перебування у запасі :а за станом здоров'я придатні до військової служби; 2) у відставку - якщо вони досягли граничного віку перебування у запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Згідно з п.п.4 п.41 Положення Контракт припиняється (розривається), а резервісти звільняються із служби у військовому резерві, зокрема у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі у військовому резерві.

Відповідно до п.42 Положення Контракт з резервістом припиняється (розривається): за рішенням керівника підрозділу, органу, закладу Служби безпеки України за наявності підстав, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 4, 6, 7, 8, 10, 11,12, 13, 14 пункту 41 цього Положення.

Згідно з абз.1 п.44 Положення припинення дії (розірвання) контракту є підставою для звільнення резервіста зі служби у військовому резерві. Резервісти звільняються зі служби у військовому резерві згідно з наказом керівника підрозділу, органу, закладу Служби безпеки України по особовому складу з наданням припису до СМТО, підрозділу мобілізації та територіальної оборони регіонального органу Служби безпеки України, в якому вони перебувають на військовому обліку.

Як видно з матеріалів справи дострокове розірвання з позивачем контракту та звільнення його зі служби у військовому резерві настало внаслідок організаційних змін, а саме скорочення посади, на якій перебував позивач. Разом з тим, згідно з Положенням такі організаційні зміни можуть бути підставою для звільнення резервіста зі служби у військовому резерві за умови, якщо їх використання на службі у військовому резерві є неможливим.

Відповідно до наданого відповідачем листа Управління роботи з особовим складом Служби безпеки України від 09.02.2016 № 11/5-1062к у період з 13.01.2015 по теперішній час у штатах підрозділів, органів, закладів, установ СБУ на мирний час, у тому числі й Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів СБ України, посади, які комплектуються резервістами, відсутні.

Таким чином, вказаний лист підтверджує неможливість використання позивача як резервіста на службі у військовому резерві Служби безпеки України, та як наслідок обґрунтованість рішення про його звільнення.

Щодо тверджень позивача та його представників про порушення вимог трудового законодавства під час дострокового припинення контракту з позивачем та його звільнення, то суд вважає їх помилковими. Такий висновок суду ґрунтується на положеннях зазначеного вище Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» проходження служби у військовому резерві регулюється окрім цього закону відповідним положенням, затвердженим Указом Президента. В даному випадку це Положення, на яке суд посилався раніше і вимоги якого щодо дострокового розірвання контракту з резервістом за ініціативи командування відповідачем було дотримано.

Стосовно доводів позивача про те, що останній на час його звільнення і до тепер перебуває у відрядженні у Великобританії на навчанні на курсі Британський військовий курс англійської мови (середній рівень) (а.с.101-102), а відтак його звільнення є незаконним, то суд звертає увагу на таке.

Відповідно до п.37 Положення резервісти можуть направлятися у службові відрядження, в тому числі у складі підрозділів, органів, закладів Служби безпеки України, у яких зони проходять службу у військовому резерві, з метою: а) додаткової підготовки за посадою, на якій вони проходять службу у військовому резерві або на яку будуть переведені, переміщені; б) в інших випадках, передбачених законодавством.

У складі підрозділів, органів, закладів Служби безпеки України резервісти направляються у службові відрядження, пов'язані з навчанням виконанням завдань, покладених на підрозділ, орган, заклад.

Згідно з п.38 Положення резервісти направляються у відрядження наказом керівника підрозділу, органу, закладу Служби безпеки України із зазначенням найменування пункту призначення, строку та мети відрядження.

Не зважаючи на те, що позивач обґрунтовує своє перебування у Великобританії під час проходження служби у військовому резерві Служби безпеки України службовим відрядженням, докази цього у справі відсутні. Зокрема, відповідний наказ про відрядження, його дата та мета такого відрядження. Наданий позивачем ОСОБА_2, що міститься в матеріалах справи (а.с.101-102) не є належним доказом відносно наведених вище обставин.

Натомість, відповідач надав докази того, що такі накази про відрядження позивача на проходження мовних курсів ним не видавалися (а.с.145).

Таким чином, підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими, а відтак не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення завданої моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідач у справі повністю спростував доводи викладені позивачем у позовній заяві.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Копії постанови направити (вручити) сторонам (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження

Суддя Р.О. Арсірій