Справа № 324/1281/16-а (2-а/324/34/2016)
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

11 квітня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого адміністративного суду України Мойсюк М.І., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 9 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Запорізької області про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Запорізької області, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що рішенням суб'єкта владних повноважень порушено її права, а тому ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги.

Постановою Пологівського районного суду Запорізької області від 19 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 9 березня 2017 року скасовано рішення суду першої інстанції, прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Позивач подала касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції залишивши в силі рішення суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити враховуючи наступне.

За правилами частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому, згідно з положеннями частини 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд апеляційної інстанції виходив наступного.

Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статей 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною 1 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункт 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження»).

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 6 травня 2016 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 315/1302/15-а від 21 квітня 2016 року, виданого Пологівським районним судом про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Гуляйпільському районі Запорізької області поновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії за віком з 1 червня 2015 року та виплатити належні суми пенсії.

23 травня 2016 року Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області отримано повідомлення Управління Пенсійного фонду України в Гуляйпільському районі Запорізької області про проведення перерахунку.

Листом Управління Пенсійного фонду України в Гуляйпільському районі Запорізької області № 1991/10 від 31 травня 2016 року надано докази виплати позивачу перерахованої суми та зазначено про фактичне виконання рішення суду.

Постановою про закінчення виконавчого провадження від 30 червня 2016 року виконавче провадження закінчено у зв'язку з фактичним повним виконанням рішення згідно з виконавчим документом.

З урахуванням викладеного, висновки суду апеляційної інстанції про правомірність дій та рішення суб'єкта владних повноважень та відсутність підстав для задоволення позовних вимог є правильними.

Такий висновок суду узгоджується з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на неправильне застосування судами норм матеріального права при вирішенні справи або порушення норм процесуального права.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що судом неправильно застосовано норми матеріального або порушили норми процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Запорізької області про визнання протиправною та скасування постанови, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 9 березня 2017 року, відмовити.

Матеріали касаційної скарги повернути скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого адміністративного

суду України (підпис) М.І. Мойсюк