Справа № 815/362/17
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2017-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/362/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши у приміщені суду в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на боці позивача ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації права власності,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернулась ОСОБА_1 до ОСОБА_2 державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на боці позивача ОСОБА_3 про зобовязання ОСОБА_2 державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради скасувати державну реєстрацію право власності: реєстраційний номер майна 35643829, тип майна житловий будинок, адреса нерухомого майна: Одеська область, м.Одеса, провулок Амбулаторний, будинок №10, загальна площа 58,8 кв.м., житлова площа 34,8 кв.м., площа земельної ділянки 583 кв.м. Датою прийняття рішення про державну реєстрацію 23.12.2011 року датою прийняття рішення 23.12.2011 року ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) та внести відповідні відомості в державний реєстр прав власності на нерухоме майно.

В судовому засіданні 31.03.2017 року позивачем та представником позивача були підтримані позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача ОСОБА_2 державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради заперечив поти задоволення позовних вимог з підстав правомірності відмови позивачу у здійснення реєстраційної дії припинення права власності. Третя особа на боці відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору була сповіщена належним чином про день, час та місце слухання справи, в минулому судовому засіданні визнала заявлені позовні вимоги, але не зявилась в судове засідання без поважних причин, а тому, відповідно до положень ч.6 ст.128 КАС України, суд ухвалив рішення щодо розгляду справи в порядку письмового провадження 21.04.2017 року за наявними в справі письмовими доказами та запереченнями.

Дослідивши наявні в справі письмові докази суд встановив наступні факти та обставини:

Відповідач ОСОБА_2 державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, на підставі ст.6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є місцевим підрозділом центрального органу державної виконавчої влади і її посадовою особою, які згідно ст.ст.4,8,15,16,19 цього ж Закону здійснюють повноваження щодо реєстрації речових прав на об`єкти нерухомого майна, а тому його рішення, дії чи бездіяльність з цього приводу на підставі ст.55 Конституції України, ч.1, п.2 ч.1 ст.17, ст.104 КАС України можуть бути оскаржені до суду в порядку адміністративного судочинства.

При розгляді справи судом встановлено, що 31.08.2011 року, Апеляційний суд Одеської області прийняв рішення, згідно якого було визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом: на ? частину земельної ділянки, площею 0,0589 га, розташованої по провулку Амбулаторному, 10 у місті Одесі; на частину будинку №10 по провулку Амбулаторний у місті Одесі, який складається з одного камяного будинку житловою площею 13,4 кв. та надвірних споруд: сарай «Б», сарай «В» навіс «Г», душ «Р», вбиральня «Г», огорожа №1-4, мостіння І-ІІІ.

Згідно інформації з реєстру прав власності нерухоме майно міститься наступна інформація: реєстраційний номер майна: 35643829, тип майна - житловий будинок, адреса нерухомого майна: Одеська область, м. Одеса, провулок Амбулаторний, будинок 10, Загальна площа (кв.м.) 58.8, Житлова площа (кв.м.) 34.8 площа земельної ділянки (кв.м.) 583. Датою прийняття рішення про державну реєстрацію - 23.12.2011 року власник - ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) є власником ? зазначеного житлового будинку, підстава виникнення права власності: рішення суду справа № 22ц-2632/11 від 31.08.2011 року Апеляційний суд Одеської області.

Отже інформація яка значиться в реєстрі прав власності на нерухоме майно не відповідає документу ( рішення суду справа № 22ц-2632/Ц від 31.08.2011) згідно якого і виникло право власності ОСОБА_3

Крім того, згідно рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.03.2016 року по справі №520/15461/15-ц, ОСОБА_3 втратила право власності на ? частину будинку №10 по провулку Амбулаторний у місті Одесі, який складається з одного камяного будинку житловою площею 13,4 кв., уклавши мирову угоду з ОСОБА_1 щодо поділу в натурі спільної часткової власності.

Третя особа на боці відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 в судовому засіданні 01.03.2017 року визнала позовні вимоги ОСОБА_1 та погодилась зі скасуванням наявної у неї права власності на зазначене нерухоме майно.

Позивач звернулась до відповідача із заявою від 02.03.2017 року про проведення реєстрації припинення права власності ОСОБА_3 у добровільному порядку, однак рішенням державного реєстратора на нерухоме майно ОСОБА_4 від 09.03.2017 року №34195734 у проведенні вказаної реєстрації було відмовлено.

Наявність реєстрації права власності за ОСОБА_3 порушує права ОСОБА_1 як власника, оскільки остання позбавлена права зареєструвати право власності на будинок, що - побудований її чоловіком на законних підставах та на земельній ділянці власником якої я являюся.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд погоджується з позицією позивача про наявність підстав для зобовязання орган державної реєстрації скасувати реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_3 з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права.

Відповідно до положень ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно положень ч.2 ст.8 КАС України визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейська Конвенція про захист прав і основних свобод людини (далі Конвенція) була підписана 04.11.1950 року в Римі десятьма європейськими державами. Відтоді вона стала фундаментом усього комплексу міжнародно-правового регулювання в галузі прав людини, її законних інтересів та потреб, відправною точкою на шляху цивілізованих європейських держав до втілення в життя загальнолюдських цінностей. Ратифікувавши Конвенцію про права людини 17.07.1997 року, Україна визнала не лише право на «мирне володіння майном», а й згідно із положеннями ст.1 Протоколу №1 до Конвенції визнала право на звернення фізичних та юридичних осіб до Європейського суду з прав людини за захистом своїх порушених прав та охоронюваних Конвенцією свобод, пов'язаних з реалізацією права власності.

Основною метою ст.1 Протоколу №1 до Конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та іншим порушенням принципу безперешкодного користування своїм майном, до яких часто вдаються або схильні вдаватися на практиці уряди держав.

Названа стаття проголошує: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Попередні положення, однак, ніяким чином не обмежують право держави запроваджувати такі закони, які, на її думку, необхідні для здійснення контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків або інших зборів чи штрафів».

На відміну від більшості положень Конвенції, ст.1 Протоколу №1 захищає права не лише фізичних, а й юридичних осіб, наприклад, компаній. Цей аспект даної статті має важливе значення, оскільки економічна система держав-учасниць Конвенції заснована на праві приватної власності й праві вільно створювати такі економічні одиниці, як «юридичні особи»: неурядові організації, релігійні органи, засоби масової інформації тощо.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання у право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Протоколу №1 забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів. Втручання має бути законним, тобто здійснено на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (forseable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та у осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв'язку із застосуванням закону.

Відповідно до ч.2 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 6 цього ж Закону зазначено, що система органів державної реєстрації складає спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань державної реєстрації прав - Міністерство юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та його територіальні органи, які є органами державної реєстрації прав.

Держателем Державного реєстру прав є спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань державної реєстрації прав - Міністерство юстиції України.

Статтею 8 Закону передбачено, що орган державної реєстрації прав: проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; забезпечує ведення Державного реєстру прав; надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону держана реєстрація прав здійснюється на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 (далі - Порядок) визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обовязки субєктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно з п.6 Порядку документи, що подаються для проведення державної реєстрації прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, повинні відповідати вимогам, що встановлені законом, цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами. Відповідальність за достовірність відомостей, які містяться у документах, поданих для проведення державної реєстрації прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, несе заявник.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що наявність реєстрації права власності за ОСОБА_3 у Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень та відмова органу державної реєстрації прав скасувати вказане рішення та провести державну реєстрацію прав власності ОСОБА_3 порушує право власності позивача на майно, гарантовані державою Україна ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року та ст.41 Конституції України, що є неприпустимим у правовій державі, в звязку із чим позовні вимоги про зобовязання відповідача вчини певні дії підлягають задоволенню на підставі положень ч.2 ст.162 КАС України.

Судові витрати розподілити у відповідності до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.94,158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Зобовязати ОСОБА_2 державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради скасувати державну реєстрацію право власності: реєстраційний номер майна 35643829, тип майна житловий будинок, адреса нерухомого майна: Одеська область, м.Одеса, провулок Амбулаторний, будинок №10, загальна площа 58,8 кв.м., житлова площа 34,8 кв.м., площа земельної ділянки 583 кв.м. Датою прийняття рішення про державну реєстрацію 23.12.2011 року датою прийняття рішення 23.12.2011 року ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) та внести відповідні відомості в Державний реєстр прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання повного тексту постанови.

Суддя Єфіменко К.С.