Справа № 418/926/16-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чехов С.І.
Суддя-доповідач - Блохін Анатолій Андрійович
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2017 року справа №418/926/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Блохіна А.А., суддів: Гаврищук Т.Г., Сухарька М.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в Міловському районі Луганської області на постанову Міловського районного суду Луганської області від 22 грудня 2016 року у справі № 418/926/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Міловському районі Луганської області про визнання дій неправомірними та зобов`язати вчинити дії , щодо призначення та виплати пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру»,-

ВСТАНОВИВ:

07 грудня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача Управління Пенсійного фонду України в Міловському районі Луганської області, в якому просив визнати дії відповідача протиправними та скасувати його рішення № 322 від 22 листопада 2016 року про відмову в призначені йому пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 05 листопада 1991 року. Зобов`язати відповідача Управління Пенсійного фонду України в Міловському районі Луганської області призначити та виплачувати йому з 15 листопада 2016 року пенсію за вислугу років за наявності стажу роботи 21 рік 9 місяців 16 днів, у тому числі 18 років 1 місяць 28 днів стаж роботи на посадах прокурорів, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку без обмеження граничного розміру пенсії. Свої вимоги мотивує тим, що звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789 від 05 листопада 1991 року із змінами. На день звернення до відповідача за призначенням пенсії його вислуга років трудового стажу складав 21 рік 9 місяців і 16 днів у тому числі стаж , що дає право на пенсію , склав 18 років 1 місяць 28 днів роботи на прокурорських посадах. Однак відповідач відмовив в призначенні пенсії за вислугу років, обґрунтував тим, що на час його звернення його страховий стаж складає 20 років 1 місяць та 12 днів, в тому числі лі прокурорський стаж 15 років 02 місяця 07 днів, а відповідно до ст.50-1 Закону необхідно мати 23 роки, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років. Він вважає рішення відповідача є необґрунтованим оскільки у відповідності до ч.5 ст. 50-1 Закону до вислугу років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у ст. 56 цього Закону, у тому числі слідчими та на посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах. Стосовно його вислугу він з періоду 26 серпня 1996 року до 24 липня 2000 року, тобто 3 роки 10 місяців 28 днів проходив навчання в Луганському інституті внутрішніх справ. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про міліцію» в редакції 1990 року, що діяла на час вступу і закінчення ВУЗу час навчання прирівнюється до проходження військової служби, 23 серпня 2000 року по 21 серпня 2001 року тобто 11 місяців 29 днів служив на слідчих посадах в органах внутрішніх справ, з 27 серпня 2001 року до 05 вересня 2014 року тобто 13 років 10 днів працював на прокурорських посадах в органах прокуратури України. З 06 вересня 2014 року до 29 жовтня 2014 року тобто 1 місяць 23 дні перебував на військовій службі, яка відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є державною службою особливого характеру. На вказану службу його було направлено у відповідності з Указом Президента України та за весь час служби за ним зберігалось місце роботи. З 30 жовтня 2014 року до 01 вересня 2015 року тобто 10 місяців 2 днів брав участь в антитерористичній операції в особливий період. Відповідно до абзацу 4 п.3 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів № 283 від 03 травня 1994 року із змінами станом на 19 листопада 2014 року до стажу державної служби включається у трикратному розмірі час проходження військовослужбовцями військової служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції в особливий період. Таким чином зазначений календарний час 10 місяців 2 дні з урахуванням трикратного розміру дорівнює 30 місцям 6 дням або 2 рокам 6 місцям 6 дням перебування на військовій службі, яка зазначено у попередньому абзаці, є державною службою особливого характеру. З 04 вересня 2015 року до 15 листопада 2016 року на дату звернення із заявою до відповідача тобто 1 рік 2 місця 10 днів він знову працює на слідчо-прокурорських посадах в органах прокуратури України. Відповідачем помилково враховано лише календарний стаж військової служби, без врахування визначеного трикратного розміру військової служби, протягом якого він брав участь у АТО в особливий період.. Закон України «Про прокуратуру» не містить жодної норми про врахування страхового стажу в одинарному чи кратному розмірі. Постановою Міловського районного суду Луганської області від 22 грудня 2016 року у справі № 418/926/16-а позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано рішення Управління пенсійного фонду України в Міловському районі Луганської області №322 від 22 листопада 2016 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 05 листопада 1991 року.

Зобов`язано Управління пенсійного фонду України в Міловському районі Луганської області призначити з 15 листопада 2016 року та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років за наявним стажу роботи 21 рік 9 місяців 16 днів, у тому числі 18 років 1 місяць 28 днів, стажу роботи на посадах прокурорів, виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, який вказано у довідці прокуратури Луганської області №18-581 вих-16 від 20 вересня 2016 року з урахуванням довідки військової частини №23 від 22 січня 2016 року, без обмеження граничного розміру пенсії. Відповідач із таким судовим рішенням не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції неправомірно застосовано до спірних правовідносин норми Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, оскільки під час звернення позивача із заявою про призначення пенсії до Управління (15.11.2016 року) діяв Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, який набрав чинності з 15 липня 2015 року. На переконання апелянта, ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ (на підставі якої позивач просив призначити йому пенсію) втратила чинність, а тому немає законних підстав для скасування рішення Управління, оскільки вказане рішення є правомірним та таким, що ґрунтується на Законі. Крім того, апелянт посилається на п. 7 ч. 1 ст. 86 Закону № 1697-VII, відповідно до якого прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше 23 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років, а в даному випадку, загальний стаж роботи позивача складає 20 років 01 місяць 12 днів, у тому числі вислуга років 18 років 01 місяців 20 днів, з них на прокурорськослідчих посадах в органах прокуратури 15 років 02 місяці 07 днів, що позбавляє позивача права у даний час піти на пенсію за вислугу років. У зв`язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд апеляційної скарги проводиться в порядку письмового провадження. За правилами частини першої ст.. 195 кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів встановила наступне. З трудової книжки позивача вбачається, що він з 26 серпня 1996 року по 21 серпня 2001 року служив в органах внутрішніх справ України безперервно 04 роки 11 місяців 25 днів. З 27 серпня 2001 року до 05 вересня 2014 року працював на прокурорських посадах 13 років 10 днів в органах прокуратури України, з 06 вересня 2014 року до 29 жовтня 2014 року перебував на військовій службі, 1 місяць 23 дні., з 30 жовтня 2014 року до 01 вересня 2015 року брав участь у антитерористичній операції в особливий період. 10 місяців 2 дні, з 04 вересня 2015 року до 15 листопада 2016 року знову працює на слідчо-прокурорської посаді.(а.с.18-20). Згідно довідки з прокуратури Луганської області позивач дійсно працює на час подання позову в органах прокуратури, з 27 серпня 2001 року по 07 червня 2004 року помічником прокурора Кам`янобродського району м. Луганська Луганської області, з 08 червня 2004 року по 19 грудня 2004 року старшим помічником прокурора Кам`янобродського району м. Луганська Луганської області, з 20 грудня 2004 року по 09 жовтня 2006 року прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання та досудового слідства прокуратури Луганської області області, з 10 жовтня 2006 року по 14 жовтня 2013 року заступник прокурора м. Кіровська Луганської області, з 15 жовтня 2013 року по 14 грудня 2015 року прокурор Міловського району Луганської області, з 15 грудня 2015 року по цей час начальник Міловського відділу Старобільської місцевої прокуратури Луганської області. З урахуванням цього стаж його на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури складає 15 років 02 місяця 07 днів. 15 листопада 2016 року позивач звернувся до відповідача із завою про призначення пенсії за вислугу років згідно ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. №1789-ХІІ. Відповідачем, 22 листопада 2016 року прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії. Приймаючи вищезазначене рішення, відповідач зазначив, що станом на 15.11.2016 року (день звернення за пенсією) страховий стаж позивача складає 20 років 1 місяць та 12 днів, в тому числі лі прокурорський стаж 15 років 02 місяця 07 днів, в той час, як п. 7 ч. 1 ст. 86 Закону № 1697-VII встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше 23 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач має необхідний стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, а рішення відповідача є таким, що звужує зміст та обсяг існуючих прав позивача. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Як зазначалось вище, позивач звернулась до відповідача із завою про призначення пенсії за вислугу років згідно ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. №1789-ХІІ. В свою чергу відповідач, відмовляючи позивачу в призначенні пенсії послався на ту обставину, що ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (зі змінами та доповненнями) (на підставі якої позивач просив призначити йому пенсію) втратила чинність з 15 липня 2015 року у зв`язку з набранням чинності нового Закон України «Про прокуратуру» 14 жовтня 2014 року № 1697-VII. Колегія суддів зазначає, що зазначене рішення є правомірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства з огляду на наступне. Так, 15 липня 2015 року набрав силу Закон України «Про прокуратуру» 14 жовтня 2014 року № 1697-VII. Відповідно до пп. 1 п. 3 Прикінцевих положень Закону № 1697-VII, визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон України "Про прокуратуру", крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46 2, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50 1, частини третьої статті 51 2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року. Отже, приписи ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. № 1789-ХІІ щодо права на пенсійне забезпечення за вислугу років втратили чинність з 15.07.2015 р. Тобто, з 15.07.2015 р. статтею 86 Закону № 1697-VII визначено порядок пенсійного забезпечення працівників прокуратури. Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання суду першої інстанції на положення ст.50-1 Закону № 1789-ХІІ, які втратили силу. Враховуючи, що позивач реалізував своє право на звернення за призначенням пенсії 15.11.2016 року, питання щодо наявності у нього права на пенсійне забезпечення як працівника прокуратури має вирішуватись у відповідності до приписів чинної на цей час статті 86 Закону № 1697-VII, а не Закону № 1789-ХІІ.

Крім того, у заві позивача про призначення пенсії від 15.11.2016 року не зазначено за нормами якого закону він бажає отримувати пенсію.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до приписів ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду першої інстанції. На підставі викладеного,керуючись ст. 24, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в Міловському районі Луганської області - задовольнити. Постанову Міловського районного суду Луганської області від 22 грудня 2016 року у справі № 418/926/16-а - скасувати. Прийняти нову постанову. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Міловському районі Луганської області про визнання дій неправомірними та зобов`язати вчинити дії , щодо призначення та виплати пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» - відмовити. Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Колегія суддів : А.А. Блохін

Т.Г. Гаврищук

М.Г. Сухарьок