Справа № 743/504/17
Суддя: Сташків В. Б.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/504/17
Провадження № 2-а/743/75/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді СТАШКІВА В.Б.,

при секретарі НЕРУС Н.І.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в смт. Ріпки адміністративну справу, без фіксування її технічними засобами,

за позовом Василівського районного відділу Управління Державної

міграційної служби України в Запорізькій області

до громадянина ОСОБА_1 Казахстан НОВІКОВА ОСОБА_2

Миколайовича

про продовження строку затримання, -

В С Т А Н О В И В :

7 квітня 2017 р. Василівський РВ УДМС України в Запорізькій області звернулось до Ріпкинського районного суду Чернігівської області, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті, з позовом до громадянина ОСОБА_1 Казахстан ОСОБА_2 про продовження строку затримання на три місяці.

Обґрунтування позову зводилось до того, що:

- постановою Василівського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2016 року примусово видворено за межі України громадянина ОСОБА_1 Казахстан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та розміщено його в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців;

- додатковою постановою Василівського районного суду Запорізької області від 6 жовтня 2016 року визначено спосіб виконання постанови Василівського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2016 року: затримання громадянина ОСОБА_1 Казахстан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні;

- 25.10.2016 р. Василівським РВ УДМС в Запорізькій області, на підставі протоколу № 468 про адміністративне затримання від 25.10.2016 р., з метою встановлення особи, з'ясування обставин адміністративного правопорушення,на підставі додаткової постанови Василівського районного суду Запорізької області від 6 жовтня 2016 року, був затриманий громадянин ОСОБА_1 Казахстан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2;

- 26.10.2016 р. громадянин ОСОБА_1 Казахстан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно Акту № 1621 приймання-передавання іноземця або особи без громадянства, переданий до Чернігівського ПТПІ;

- згідно Листів від 14.12.2016 р. № 2301/03-1885 та від 10.02.2017 р. № 2322/230 Василівський РВ УДМС України в Запорізькій області зверталось до Консульського відділу посольства ОСОБА_1 Казахстан про підтвердження громадянства ОСОБА_1 Казахстан такої особи, як ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2;

- на даний час неможливо забезпечити примусове видворення громадянина ОСОБА_1 Казахстан ОСОБА_2, 10 березня 1957 за межі України, так як особа відповідача не ідентифікована.

Василівський РВ УДМС України в Запорізькій області та громадянин ОСОБА_1 Казахстан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в поданих суду заявах просили розглядати справу у їх відсутність, а отже, в силу ч. 8 ст. 183-7 КАС України /доповненої згідно Закону України від 19 травня 2016 року № 1379-VIII/, суд має право розглянути справу у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

У підпункті "f" п. 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: "законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Європейський суд з прав людини у п. 42 рішення від 26 червня 2014 року у справі „Ливада проти України зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 111 рішення від 23 жовтня 2008 року у справі "Солдатенко проти України", Європейський суд з прав людини зазначив, що встановлюючи, що будь-яке позбавлення свободи має здійснюватися "відповідно до процедури, встановленої законом", пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не просто відсилає до національного закону ... він також стосується "якості закону", вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права ... При цьому "якість закону" означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість позбавлення свободи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму

застосуванні - для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Верховною Радою України 19.05.2016 року прийнято Закон України № 1379-VIII«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень судового захисту іноземців та осіб без громадянства і врегулювання окремих питань, повязаних з протидією нелегальній міграції», який набрав чинності 18.06.2016 року, яким передбачено низку змін до Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» з питань забезпечення примусового видворення іноземців.

Так, частиною 7 ст. 183-7 КАС України /доповненої згідно Закону України від 19 травня 2016 року № 1379-VIII/ передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців. Про продовження строку затримання не пізніш як за пять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні три місяці подає відповідний адміністративний позов. Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення, є:

- відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

- неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Виходячи з правового аналізу ст. 183-7 КАС України /доповненої згідно Закону України від 19 травня 2016 року № 1379-VIII/ можна стверджувати, що інститут продовження строку затримання застосовується адміністративним судом, ВИКЛЮЧНО, уразі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк, якими є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

По справі встановлено, що:

- постановою Василівського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2016 року примусово видворено за межі України громадянина ОСОБА_1 Казахстан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та розміщено його в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців;

- додатковою постановою Василівського районного суду Запорізької області від 6 жовтня 2016 року визначено спосіб виконання постанови Василівського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2016 року: затримання громадянина ОСОБА_1 Казахстан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні;

- 25.10.2016 р. Василівським РВ УДМС в Запорізькій області, на підставі протоколу № 468 про адміністративне затримання від 25.10.2016 р., з метою встановлення особи, з'ясування обставин адміністративного правопорушення,на підставі додаткової постанови Василівського районного суду Запорізької області від 6 жовтня 2016 року, був затриманий громадянин ОСОБА_1 Казахстан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2;

- 26.10.2016 р. громадянин ОСОБА_1 Казахстан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно Акту № 1621 приймання-передавання іноземця або особи без громадянства, переданий до Чернігівського ПТПІ;

- згідно Листів від 14.12.2016 р. № 2301/03-1885 та від 10.02.2017 р. № 2322/230 Василівський РВ УДМС України в Запорізькій області зверталось до Консульського відділу посольства ОСОБА_1 Казахстан про підтвердження громадянства ОСОБА_1 Казахстан такої особи, як ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Слід зауважити, що згідно п. 1 Розділу 2 "Документи, що посвідчують особу, їх види" Правил документування населення ОСОБА_1 Казахстан, затверджених Постановою Уряду ОСОБА_1 Казахстан від 12 липня 2000 року № 1063, документом, що посвідчує особу на території ОСОБА_1 Казахстан являється паспорт громадянина ОСОБА_1 Казахстан, а не паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року.

В даному випадку, паспорт громадянина СРСР (серії VІІІ-АР № 628852), що виданий 23 серпня 1979 року на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 не являється належним документом, що посвідчує особу громадянина ОСОБА_1 Казахстан.

Враховуючи те, що на даний час, Василівським РВ УДМС України в Запорізькій області не одержано інформації з Консульського відділу посольства ОСОБА_1 Казахстан про належність до громадянства ОСОБА_1 Казахстан такої особи, як ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто інформації необхідної для його ідентифікації, зважаючи на те, що в додатковій постанові Василівського районного суду Запорізької області від 6 жовтня 2016 року не вказано ані початкового, ані кінцевого строку затримання, що не є чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні, а ст. 183-7 КАС України /доповнена згідно Закону України від 19 травня 2016 року № 1379-VIII/та ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачають, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців, не може перевищувати шести місяців, суд приходить до висновку, що слід продовжити строк затримання громадянина ОСОБА_1 Казахстан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 12 квітня 2017 року до 11 липня 2017 року включно, задовольнивши позов частково.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 256 КАС України, постанову слід допустити до негайного виконання.

Керуючись ст.ст. 11, 70, 71, 86, 106-163, ч. 2 ст. 256 КАС України, ст. 183-7 КАС України /доповненої згідно Закону України від 19 травня 2016 року № 1379-VIII/, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позов Василівського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області до громадянина ОСОБА_1 Казахстан ОСОБА_2 про продовження строку затримання задовольнити частково.

Продовжити строк затримання громадянина ОСОБА_1 Казахстан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 12 квітня 2017 року до 11 липня 2017 року включно.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанову допустити до негайного виконання.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в п'ятиденний строк з дня її проголошення.

Суддя В.Б. Сташків