Справа № 757/47776/16-а
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
У Х В А Л А

Іменем України

12 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції у м. Житомирі на постанову Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Житомирі в особі патрульного поліції Мельниченко Андрія Володимировича про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою патрульного поліції Управління патрульної поліції у м. Житомир Мирошниченка А.В. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 321523 від 24 вересня 2016 року притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом, про його скасування.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на відеозаписі відсутня подія здійснення обгону позивачем та перетин дорожньої розмітки, що свідчить про відсутність достатніх доказів вини водія у порушенні вимог п.14.6 Правил дорожнього руху.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР).

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: <…> правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, <…> частини перша, друга і третя статті 122 <…>.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Частиною 4 ст. 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Аналіз викладених норм, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення ПДР (ст. 122 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.

По суті зафіксованого в оскаржуваній постанові правопорушення апеляційний суд звертає увагу на таке.

Відповідно до п. 14.6 (г) ПДР обгін заборонено у кінці підйому, на мостах, естакадах, шляхопроводах, крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості.

Відповідно до р. 33 ПДР, дорожній знак 3.25 «Обгін заборонено» означає заборону обгону усіх транспортних засобів (крім поодиноких, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год).

У відповідності до п. 1.1. р. 34 ПДР вузька суцільна лінія - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в'їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

Згідно з п. 1.10 ПДР випередження - рух транспортного засобу із швидкістю, що перевищує швидкість попутного транспортного засобу, що рухається поряд по суміжній смузі; обгін - випередження одного або кількох транспортних засобів, пов'язане з виїздом на смугу зустрічного руху.

Так, в оскаржувані постанові зазначено, що 24.09.2016 о 09-35 год на 145 км автодороги Київ-Чоп позивач, керуючи автомобілем Тауоtа Саmrу, державний номерний знак НОМЕР_1, здійснив обгін на мосту, перетнувши тонку суцільну лінію дорожньої розмітки, виїхавши на смугу руху призначену для руху транспортних засобів в зустрічному напрямку в зоні дії знаку 3.25 (обгін заборонено), чим порушив вимоги п. 14.6 (г) ПДР.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі - КАС) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідач у справі зобов'язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.

Так, обґрунтовуючи свою позицію, відповідач та третя особа посилаються на те, що порушення позивачем ПДР підтверджується відео з відеореєстратора поліцейського, яке було долучено до матеріалів справи.

Дослідивши вказане відео, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що з нього неможливо встановити порушення ПДР саме позивачем. Так, з відео (файл .mov) не можливо розпізнати ні державні номерні знаки автомобілів, що рухаються ні їх марку, модель чи водіїв. На відео (файл .mov) відображено спілкування поліцейського з водієм (позивачем). Це відео не містить подію здійснення позивачем обгону з порушенням ПДР, окрім того, той факт, що на запитання поліцейського позивач відповідач, що поспішає, не свідчить про те, що позивачем визнавалося порушення ним ПДР. Окрім того, відповідач жодним чином не спростовує доводи позивача про те, що маневр обгону було розпочато на дозволеній для цього ділянці автодороги.

Таким чином, з наданих відповідачем доказів неможливо встановити, що описане в оскаржуваній постанові порушення було вчинене позивачем, тобто неможливо стверджувати, що 24.09.2016 о 09-35 год на 145 км автодороги Київ-Чоп позивач, керуючи автомобілем Тауоtа Саmrу, державний номерний знак НОМЕР_1, було порушено вимоги п. 14.6 (г) ПДР.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав на задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції управління патрульної поліції у м. Житомирі залишити без задоволення, а постанову Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року - без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржене до суду касаційної інстанції в порядку та строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Сорочко Є.О.

Земляна Г.В.