Справа № 815/853/17
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2017-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/853/17
У Х В А Л А

14 квітня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

розглянувши у порядку письмового провадження клопотання представника ГУНП в Одеській області про залишення адміністративного позову без розгляду,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про зобов'язання Головне управління Національної поліції в Одеській області здійснити перерахунок стажу служби та страхового стажу ОСОБА_1 діани Андріївни з урахуванням того, що стаж служби ОСОБА_1 в поліції на 01.11.2016 року складає 09 років 02 місяці 07 днів.

Представник відповідача /ГУНП в Одеській області/ подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду (а/с. 27-28). В обгрунтування заявленої правової позиції вказав, що представник позивача 09.12.2016 р. звернувся із заявою стосовно встановлення стажу служби в поліції ОСОБА_1 до відділу кадрового забезпечення ГУНП в Одеській області, на яку 23.12.2016 р. за № 9/Л-2443 надано обґрунтовану відповідь.

У звязку із чим позивач повинен був звернутися до суду на протязі одного місяця, як встановлено приписами ч. 3 ст. 99 КАС України, тоді як звернувся до суду 09.02.2017 р., після спливу півтора місяця.

Отже, адміністративний позов повинен бути залишений без розгляду.

Розглянувши клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Виходячи з рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом як принципу здійснення правосуддя в адміністративних судах (п.3 ст. 7 КАС України), правила ст. 99 КАС України поширюються і на звернення до адміністративного суду особи з позовом у випадках, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом або іншими законами.

Приписами ч. 2 ст. 99 КАС України, визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що 09.12.2016 р. представник позивача ОСОБА_2 звернувся із заявою до відділу кадрового забезпечення ГУНП в Одеській області щодо встановлення стажу служби в поліції ОСОБА_1

23.12.2016 року за вих. № 9/Л-2443 надано відповідь на заяву від 09.12.2016 р., яка розглянута в повному обсязі та направлена на адресу заявника засобами поштового відправлення.

Крім того, згідно листа відділу кадрового забезпечення ГУНП в Одеській області на імя представника відповідача (ОСОБА_3М.) у відділу відсутня підтверджуюча інформація щодо ознайомлення ОСОБА_1 з наказом від 29.12.2016 р. № 1760 о/с. про встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки станом на 01 .11.2016 р., оскільки остання протягом листопада 2016 р. лютого 2017 року проходила навчання у ДУ «Одеський навчальний центр підготовки поліцейських».

Суд критично ставиться до підстав, які вказані в клопотанні, з огляду на наступне.

Конституційний Суд України своїм рішенням від 25.11.1997 року по справі №18/1148-97 за зверненням громадянки ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення ч.2 ст.55 Конституції України та ст.248-2 ГПК України, згідно якого Конституційний Суд України розяснив, що частину 2 статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дії чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

В своєму рішенні від 25.12.1997 року по справі №9-зп/1997 Конституційний Суд України зазначив, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Доказів ознайомлення позивача або її представника із відповіддю в місячний строк встановлений законом суду не надано.

Крім того, відповідач сам вказує, на порушення з боку ГУНП в Одеській області, яке полягає в не ознайомленні у встановленні строки із наказом від 29.12.2016 р. № 1760 о/с, про встановлення надбавки за вислугу років, що суперечить приписам чинного законодавства України.

З урахуванням викладеного у суду відсутні належні правові підстави для задоволення клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду.

Згідно рішення Європейського Суду з прав людини у справі ОСОБА_2 проти Туреччини, правило встановлення обмежень до суду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Згідно з частиною 1 ст. 17 Закону України Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

У справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet v. Fгаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Керуючись ст. ст. 99, 100, 133, 160, 165 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника ГУНП в Одеській області відмовити повністю.

Ухвала окремо від рішення по справі оскарженню не підлягає.

Суддя Потоцька Н.В.