Справа № 826/6322/16
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6322/16 Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О. Суддя-доповідач: Карпушова О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

05 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Аліменка В.О., Кобаля М.І., секретар судового засідання Тищенко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 січня 2017 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання незаконною та скасування постанови, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

09.06.2016р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання незаконною та скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Єжова Максима Валерійовича ВП № 42622813 від 26.06.2015р. про закриття виконавчого провадження з приводу виконання рішення Європейського суду з прав людини; про зобов'язання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Єжова Максима Валерійовича відновити виконавче провадження ВП № 42622813.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що державним виконавцем протиправно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Васильєв та інші проти України» яким задоволені його вимог не виконано у повному обсязі, оскільки сплатити лише справедливу компенсацію моральної шкоди не означає виконати в цілому рішення суду.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.01.2017 р. у задоволені позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином виконав вимоги нормативно-правових актів та правомірно закінчив виконавче провадження по примусовому виконанню рішення Європейського суду з прав людини у справі, оскільки чинним законодавством не передбачено вжиття державним виконавцем будь-яких інших заходів з метою виконання рішення Європейського суду з прав людини, крім визначених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.01.2017 р. через порушення норм матеріального права скасувати, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 21.03.2014р. про відкриття виконавчого провадження ВП № 42622813 було відкрито виконавче провадження на підставі заяви при примусове виконання від 18.03.2014р. щодо примусового виконання рішення № 29266/08, видане 13.02.2014 р. Європейським судом з прав людини у справі «Васильєв та 249 інших заяв проти України», де одним із заявників є позивач (а.с.103, 113).

Відповідно до вказаного рішення, Суд постановив: (а) упродовж трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних органів, ухвалені на користь заявників, які залишаються такими, що підлягають виконанню, та виплатити по 2000 (дві тисячі) євро кожному із заявників або їх правонаступників, зазначених у Додатку 1, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових та інших витрат плюс будь-які податки, що можуть нараховуватися заявникам на вищезазначені суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу; b) із закінченням зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на цю суму нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати до якої має бути додано три відсоткові пункти.

03.11.2014р. державним виконавцем була складена вимога № 14-1740/11 щодо виконання Міністерством юстиції України рішення Європейського Суду з прав людини у справі № 29266/08 (а.с.160).

Позивач згідно платіжного доручення № 4978 від 31.10.2014 р. отримав суду у розмірі 32758,29 грн. (еквівалент 2000 євро) (а.с. 150).

Іншим платіжним дорученням № 5365 від 26.11.2014 р. Міністерством юстиції України сплачена на користь позивача пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини у розмірі 478,17 грн. (а.с.161).

Крім того, державним виконавцем в межах примусового виконання була отримана інформацію з управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м.Києва, лист від 21.05.2014 р. № 7419/07, що рішення національного суду виконано. Управління Пенсійного фонду України повідомило, що згідно рішення суду № 29266/08 управління Пенсійного фонду України зобов'язано виконати рішення суду, отже, позивачу було нараховано та виплачено суму 16978,27грн. у липні 2011р. (а.с.128)

26.06.2015 р. державним виконавцем на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. (а.с.167).

Вищенаведені обставини, встановлені судом першої інстанції, перевірені і знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді справи, і не є спірними.

Як вже зазначалось вище, колегія суддів відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України переглядає судове рішення суду першої інстанції в даній справі в межах доводів апеляційної скарги позивача.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) рішення Суду підлягають виконанню державною виконавчою службою з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом та Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (надалі - Закон № 3477) регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону № 3477 порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

Згідно ст. 3 Закону № 3477 виконання Рішень здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до статей 7, 8, 9 Закону № 3477 на Державну виконавчу службу України покладено виконання рішень Європейського суду з прав людини в частині виплати Стягувачеві відшкодування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.03.2007 р. № 408 затверджено Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення платежів, пов'язаних з виконанням рішень закордонних юрисдикційних органів, прийнятих за наслідками розгляду справ проти України.

Конвертація коштів, присуджених Судом, оформлення платіжних документів (платіжного доручення) проводиться Міністерством юстиції України, як органом, відповідальним за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень, з урахуванням особливостей, вищезазначених нормативно-правовими актами та законодавством України, відповідно до затвердженого.

Виконання рішень здійснюється в добровільному (самостійному) порядку, без заходів примусового виконання, за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом направлення Департаментом планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України офіційного перекладу рішення, платіжного доручення та постанови про відкриття виконавчого провадження до Державної казначейської служби України для оплати на користь стягувача.

Процес виплати справедливої сатисфакції не є миттєвим і може тривати декілька тижнів, чи навіть місяців, що пов'язано з низкою різних факторів: отримання від заявника інформації, необхідної для проведення виплати, узгодження з загальними бухгалтерськими правилами, технічні затримки властиві банківським транзакціям, вибір способів перерахунку і таке інше.

Стаття 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на день виникнення спірних правовідносин) визначає підстави для закінчення виконавчого провадження, зокрема, п.8 ч.1 вказаної статті, у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Отже, наведені норми встановлюють порядок виплати стягувачу відшкодування за рішенням Європейського суду з прав людини та покладає обов'язок списання коштів на Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, на виконання рішення № 29266/08, видане 13.02.2014 р. Європейським судом з прав людини, отримав суми 32758,29 грн. (еквівалент 2000 євро) та у розмірі 478,17 грн. пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду з прав людини. Вказане підтверджено відповідними та належними доказами.

Крім того, не є спірним виконання Пенсійним органом України рішення національного суду щодо позовних вимог про перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки позивачу було нараховано та виплачено суму 16978,27 грн. у липні 2011р.

Крім того, в матеріалах справи у наявності лист Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 03.10.2014 р. № 43500-0-61-14/12.0.1, яким повідомлено, що Європейський суд у своїй ухвалі у справі «Великода проти України» у якій заявниця скаржилась на невиконання рішення, яким управління Пенсійного фонду України було зобов'язано здійснити перерахунок та виплачувати їй пенсію з 01.12.2008, визнав заяву неприйнятною як повністю необґрунтовану. Європейський суд дійшов висновку «що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 1 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19.01.2010 р., і таким чином для скарги немає підстав».

Таким чином, заходи примусового виконання рішення національного суду - зобов'язального характеру, яке підлягає виконанню в рамках рішення Суду, першочергово зобов'язаний вжити державний виконавець, на виконанні в якого перебувало рішення національного суду, а не державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Отже, виконання рішень Європейського суду з прав людини передбачає виплату стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального та загального характеру, проте, чинним законодавством не передбачено вжиття державним виконавцем будь-яких інших заходів з метою виконання рішення Європейського суду з прав людини, крім визначених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Враховуючи вищенаведені норми закону та встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог, оскільки відповідач належним чином виконав вимоги нормативно-правових актів та правомірно закінчив виконавче провадження по примусовому виконанню рішення Європейського суду з прав людини.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Всі наведені доводи апелянта не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, тому не заслуговують уваги.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для скасування постанови не вбачається.

Повний текс ухвали виготовлено 10.04.2017 року.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 січня 2017 р., залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 січня 2017 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання незаконною та скасування постанови, зобов'язання вчинити дії, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

В.О. Аліменко

М.І. Кобаль

Головуючий суддя Карпушова О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Аліменко В.О.