Справа № 819/199/17
Суддя: Білоус І.О.
Дата ухвалення: 2017-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/199/17

10 квітня 2017 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Білоус І.О.

при секретарі судового засідання Порплиці Т.В.

за участю: позивачаДублянко О. Й., представників: позивача ОСОБА_1, відповідача Вонятівської О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС в Тернопільській області про скасування рішення про застосування фінансових санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Тернопільській області, в якому просить скасувати рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області від 31.01.2017 р. про застосування фінансових санкцій № 000005/19-00-40/НОМЕР_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем безпідставно зроблено висновок про порушення позивачем статті 15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" №481/95-ВР від 19.12.1995 р. (у редакції чинній, на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №481/95-ВР), у зв'язку з чим протиправно застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн. відповідно до статті 17 Закону №481/95-ВР згідно рішенням від 31.01.2017 р. № 000005/19-00-40/НОМЕР_1. Протокол про адміністративне правопорушення від 28.11.2016 р. № АА 007497, яким зафіксовано продаж слабоалкогольних напоїв неповнолітній особі, складений на ОСОБА_5, яка в трудових відносинах із позивачем не перебувала. Факт реалізації саме товару ОСОБА_3 не підтверджено жодним доказом. Як приватний підприємець, позивач здійснює діяльність з реалізації товарів через належним чином зареєстрований Реєстратор розрахункових операцій. Разом з тим, розрахунковий документ, що є саме тим документом, що підтверджує факт продажу товарів, - відсутній.

В судовому засіданні допитано в якості свідка позивача ОСОБА_3, яка пояснила, що зареєстрована як фізична особа-підприємець, основним видом економічної діяльності є роздрібна торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами, що здійснюється за наявності відповідних ліцензій в магазині-кафе за адресою АДРЕСА_1. Так, 02.02.2017 р. ОСОБА_3 отримала рішенням від 31.01.2017 р. № 000005/19-00-40/НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн., проте про вказане в ньому правопорушення їй не було відомо. Вищезазначене рішення прийняте на підставі протоколу від 28.11.2016 р. № АА 007497, складеного на ОСОБА_5, яка не знаходиться у трудових відносинах з ОСОБА_3, однак також здійснює підприємницьку діяльність в магазині-кафе за адресою АДРЕСА_1 як фізична особа-підприємець.

Позивач та представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, наведених в адміністративному позові, та просили їх позовні задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала з підстав, наведених у запереченні проти адміністративного позову від 17.03.2017 р. (а. с. 18-19) та пояснила наступне. Згідно отриманих матеріалів від Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, 12.11.2016 р. близько 17: 00 год. ОСОБА_5, перебуваючи на робочу місці в магазині-кафетерії за адресою АДРЕСА_1, де здійснює свою підприємницьку діяльність також фізична особа-підприємець ОСОБА_3, продала неповнолітньому ОСОБА_4 слабоалкогольний напій "Сидр", чим порушила статтю 15-3 Закону №481/95-ВР. Встановлений факт порушення підтверджується: рапортом інспектора Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області майора поліції ОСОБА_6 від 12.11.2016 р., поясненнями ОСОБА_4 від 15.11.2016 р., поясненнями ОСОБА_5 від 25.11.2016 р., протоколом про адміністративне правопорушення від 28.11.2016 р. № АА 007497, постановою адміністративної комісії виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 5 від 11.01.2017 р. по справі про адміністративне правопорушення. За таких обставин, представник відповідача вважає оскаржуване рішення про застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн. відповідно до статті 17 Закону №481/95-ВР правомірним та просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні допитано в якості свідка інспектора Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області майора поліції ОСОБА_6, яким виявлено факт правопорушення. Згідно показів свідка, ним 12.11.2016 р. виявлено факт продажу продавцем ОСОБА_5 в магазині-кафетерії за адресою АДРЕСА_1, неповнолітньому ОСОБА_4 слабоалкогольний напій "Сидр", про що цього ж дня інспектор доповів рапортом т.в.о. начальника Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області підполковнику поліції ОСОБА_7 В подальшому, 25.11.2016 р. ним особисто відібрано пояснення у ОСОБА_5, в яких зазначено, що документи, які засвідчують повноліття, у ОСОБА_4 не запитувала, та 28.11.2016 р. складено протоколом про адміністративне правопорушення № АА 007497 за частиною другою статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що також здійснює підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець в магазині-кафетерії за адресою АДРЕСА_1, в трудових відносинах із ОСОБА_3 не перебувала. Стверджує, що займається роздрібною торгівлею іншими продуктами харчування до яких алкогольні напої та тютюнові вироби не відносяться. Щодо продажу алкогольних напоїв неповнолітній особі заперечувала, а пояснення від 25.11.2016 р. отриманні інспектором Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області майором поліції ОСОБА_6 оманним шляхом.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_5, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при постановленні рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що позивач ОСОБА_3 зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа.

Відповідно до ліцензії серії АЖ № 053786 від 30.03.2016 р. ОСОБА_3 має право здійснювати роздрібну торгівлю алкогольними напоями у тому числі сидром та перрі (без додання спирту) в магазині-кафе за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 10).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно із рапортом від 12.11.2016 р. інспектора Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області майора поліції ОСОБА_6, 12.11.2016 р. близько 17: 00 год. в магазині-кафетерії, що за адресою АДРЕСА_1, виявлено факт продажу алкогольних напоїв, а саме слабоалкогольного напою марки "Сидр" неповнолітньому ОСОБА_4 Даний слабоалкогольний напій продала продавець магазину ОСОБА_5, чим порушила вимоги частини другої статті 156 КУпАП (а. с. 22).

За фактом продажу алкогольних напоїв неповнолітній особі, інспекторами Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області відібрано пояснення: 15.11.2016 р. у ОСОБА_4 (а. 25-26) та 25.11.2016 р. у ОСОБА_5 (а. с. 23-24), згідно якими ОСОБА_5 не запитувала документи, які засвідчують повноліття, у ОСОБА_4

28.11.2016 р. відносно ОСОБА_5 складено протоколом про адміністративне правопорушення № АА 007497 за частиною другою статті 156 КУпАП (а. с. 21).

Постановою адміністративної комісії виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 5 від 11.01.2017 р. по справі про адміністративне правопорушення визнано ОСОБА_5 винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП, та накладено штраф, в межах санкцій даної статті у розмірі 510 грн. (а. с. 13).

Листом від 24.07.2017 р. № 1102 Тернопільським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області направлено на адресу Головного управління ДФС в Тернопільській області для розгляду та прийняття рішення згідно чинного законодавства, матеріали щодо застосування фінансових санкцій відносно приватного підприємця ОСОБА_3 (а. с. 20).

На підставі матеріалів перевірки Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення від 28.11.2016 р. № АА 007497, Головним управління ДФС в Тернопільській області винесено рішення № 000005/19-00-40/НОМЕР_1, яким до ОСОБА_3 застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу на суму 6800 грн. за порушення статті 15-3 Закону №481/95-ВР згідно частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР (а. с. 12).

Предметом судового розгляду в даній адміністративній справі є позовні вимоги про скасування такого рішення про застосування фінансових санкцій.

Оскаржуване рішення перевірялося судом на відповідність критеріям, визначеним у частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), що певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, якої повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владні суб'єкти.

Зокрема, чи оскаржуване рішення прийняте суб'єктом владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в межах своєї компетенції, не виходячи за межі прав та обов'язків, встановлених законами; обґрунтовано; добросовісно. Так, прийняття рішення обґрунтовано зобов'язує суб'єкта владних повноважень врахувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації, уникаючи висновків, що базуються на припущеннях. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

При вирішенні справи та прийнятті постанови суд враховує наступні обставини та застосовує такі положення чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами визначені в Законі України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" №481/95-ВР від 19.12.1995 р. (у редакції чинній, на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №481/95-ВР).

Згідно зі статтею 1 Закону №481/95-ВР роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

За приписами пункту 2 частини першої статті 15-3 Закону №481/95-ВР забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років.

Відповідно до статі 17 №481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі порушення вимог статті 15-3 цього Закону - 6 800 гривень.

Із матеріалів справи вбачається, що висновки про порушення позивачем вимог статті 15-3 Закону №481/95-ВР Головним управлінням ДФС у Тернопільській області зроблено на підставі матеріалів, які надійшли до відповідача від Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, а саме: рапорту інспектора Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області майора поліції ОСОБА_6 від 12.11.2016 р., пояснень ОСОБА_4 від 15.11.2016 р., пояснень ОСОБА_5 від 25.11.2016 р., протоколу про адміністративне правопорушення від 28.11.2016 р. № АА 007497, постанови адміністративної комісії виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 5 від 11.01.2017 р. по справі про адміністративне правопорушення, згідно яких встановлено наступне: 12.11.2016 р. близько 17: 00 год. в магазині-кафетерії, за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_5 здійснила продаж слабоалкогольного напою "Сидр" неповнолітньому ОСОБА_4

Суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення від 28.11.2016 р. № АА 007497 складено відносно ОСОБА_5, яка у трудових відносинах з ОСОБА_3 не знаходиться, однак також здійснює підприємницьку діяльність в магазині-кафе за адресою АДРЕСА_1 як фізична особа-підприємець згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а. с. 39) та перебуває на обліку в Тернопільській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області як платник податків відповідно до витягу з Реєстру платників податків (а. с. 38). Наявність у позивача ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями у тому числі сидром та перрі (без додання спирту) в магазині-кафе за адресою АДРЕСА_1 не пов'язує застосування фінансових санкцій за порушення порядку продажу слабоалкогольних напоїв особам, які не досягли 18 років, саме до ОСОБА_3

Водночас, сам факт реалізації алкогольного напою особі, яка не досягла 18 років та належність його позивачу не підтверджено жодним письмовим доказом. також суд звертає увагу на те, що у матеріалах відсутні будь-які відомості щодо суб'єкта господарювання фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

В ході судового розгляду, судом встановлено та представником відповідача не заперечувалося, що як приватний підприємець, позивач здійснює діяльність з реалізації товарів через належним чином зареєстрований Реєстратор розрахункових операцій.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначені Закон України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 р.№265/95-ВР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №265/95-ВР).

За визначенням, наведеним у статті 2 Закону №265/95-ВР реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг). До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, комп'ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо.

За приписами статті 3 Закону №265/95-ВР суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані, зокрема:

проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

При цьому, відповідно до статті 2 Закону №265/95-ВР розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

З системного аналізу вищевказаних норм, суд дійшов висновку, що факт купівлі вважається закінченим з моменту проведення розрахунку в касі і отримання покупцем розрахункового документу (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція), при цьому, розрахунковий документ є саме тим документом, що підтверджує факт продажу товарів.

Однак, в матеріалах справи відсутній розрахунковий документ, який би підтверджував факт реалізації 12.11.2016 р. близько 17: 00 год. в магазині-кафетерії за адресою АДРЕСА_1, слабоалкогольного напою "Сидр", із зазначенням дати такої реалізації.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що висновок, зроблений відповідачем про порушення позивачем статті 15-3 Закону №481/95-ВР, є необґрунтованим та недоведеним, у зв'язку з чим оскаржуване рішення про застосування фінансових санкцій від 31.01.2017 р. № 000005/19-00-40/НОМЕР_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Частиною першою статті 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Суд, відповідно до статті 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З метою з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами судом допитано в якості свідків: позивача фізичну особу-підприємця ОСОБА_3, до якої застосовано фінансові санкції оскаржуваним рішенням, інспектора Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області майора поліції ОСОБА_6, яким виявлено факт правопорушення, та фізичну особу-підприємця ОСОБА_5, відносно якої складено протоколом та винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення за частиною другою статті 156 КУпАП. Однак, суд критично оцінює покази свідків, які були попереджені судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, оскільки зазначені показання носять суперечливий характер між собою та не є послідовними.

Як встановлено частиною першою, другою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відтак, враховуючи встановлені судом обставини справи та наведені положення чинного законодавства, суд приходить до висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів факт вчинення позивачем порушення вимог статті 15-3 Закону № 481/95-ВР та правомірність оскаржуваного в даній адміністративній справі рішення про застосування фінансових санкцій. Таким чином, позовні вимоги про скасування рішення від 31.01.2017 р. № 000005/19-00-40/НОМЕР_1 про застосування фінансових санкцій є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до приписів частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, то до відшкодування ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Тернопільській області підлягає сума судового збору у розмір 1 600 грн.

Керуючись статтями 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Скасувати рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області від 31.01.2017 р. про застосування фінансових санкцій № 000005/19-00-40/НОМЕР_1.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Тернопільській області на користь ОСОБА_3 1600 (одну тисячу шістсот грн.) сплаченого судового збору.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

У повному обсязі постанова складена 14.04.2017 року.

Головуючий суддя Білоус І.О.

копія вірна

Суддя Білоус І.О.