Справа № 176/154/17(2--а/176/29/17)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"11" квітня 2017 р.Справа № 176/154/17(2--а/176/29/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В., суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

секретарі судового засідання: Федосєєвій Ю.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Пятихатського обєднанного Управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області на постанову Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2017 року у справі №176/154/17 за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до Пятихатського обєднанного Управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в інтересах неповнолітнього сина - ОСОБА_3 звернулась 02.02.2017 року до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом до Пятихатського обєднанного Управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області, в якому просила:

- визнати неправомірними дії Пятихатського обєднанного УПФУ Дніпропетровської області у відмові призначення пенсії по втраті годувальника на утримання неповнолітнього сина;

- скасувати протокол №54 комісії по вирішенню спірних питань по призначенню та виплаті пенсій відповідача від 28.12.2016 року в частині відмови призначення пенсії;

- зобовязати відповідача призначити пенсію по втраті годувальника на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2017 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Пятихатського обєднаного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_2 пенсії по втраті годувальника.

Визнано протиправним та скасовано рішення комісії по спірним питанням при призначенні та виплаті пенсії Пятихатського обєднаного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, оформлене протоколом №54 від 28.12.2016 року, про відмову ОСОБА_2 у призначенні пенсії по втраті годувальника.

Зобовязано Пятихатське обєднане управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області призначити ОСОБА_2 пенсію по втраті годувальника на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 17 листопада 2015 року.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції проти вимог апеляційної скарги заперечувала, просила залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обовязковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_2, є законним представником та діє в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9).

16.11.2015 року помер ОСОБА_4, який є батьком ОСОБА_3. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано в органах РАЦС 30.12.2009 року, актовий запис №197, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.19).

Неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом із матірю ОСОБА_2 та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сімї від 08.08.2016 року, виданої ЖРЕД №2 (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_4 у його сина ОСОБА_3 виникло право на пенсію по втраті годувальника.

Позивач 21.10.2016 року звернулась до Жовтоводського відділу з питань призначення та перерахунку пенсії Пятихатського обєднаного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії по втраті годувальника (а.с. 29).

На підтвердження страхового стажу померлого ОСОБА_4 позивачем до пенсійного органу надано договір №2155 від 01 березня 1993 року, згідно якого ОСОБА_4 працював у приватного підприємця ОСОБА_5 в період з 01.03.1993 року по 30.11.1997 року (а.с. 11).

Пенсійним органом на підставі поданих позивачем документів призначено ОСОБА_2 пенсію по втраті годувальника на утримання сина ОСОБА_3, починаючи з 17.11.2015 року, яка виплачувалась до 30.11.2016 року.

В грудні 2016 року виплата пенсії ОСОБА_2 припинена.

08.12.2016 року ОСОБА_2 звернулась з заявою до пенсійного органу за розясненнями причин не виплати їй пенсії (а.с.16).

Пенсійний орган листом від 21.12.2016 року повідомив позивача про те, що наданий трудовий договір від 01.03.1993 року №2155 про роботу ОСОБА_4 у приватного підприємця ОСОБА_5 в період з 01.03.1993 року по 30.11.1997 року викликає сумнів і необхідно провести перевірку стажу роботи за вказаний період (а.с.17).

Листом від 27.12.2016 року відповідач повідомив ОСОБА_2 про те, що за результатами перевірки не можливо перевірити стаж роботи годувальника, оскільки згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців, ФОП ОСОБА_5 в період з 01.01.1993 року по 14.12.2016 року на обліку не перебував, страхові внески не сплачував. Згідно наданих документів на момент смерті годувальник - ОСОБА_4 досяг віку 43 років, але страховий стаж складає 7 років 6 місяців 22 дні. Так як умови ст.32 Закону України «Про загальнообовязкове державне страхування» не виконуються, права на призначення пенсії по втраті годувальника ОСОБА_2 не має (а.с.18).

Комісією по вирішенню спірних питань по призначенню та виплаті пенсій Пятихатського обєднанного УПФУ Дніпропетровської області позивачу відмовлено у призначенні пенсії по втраті годувальника, що оформлено протоколом засідання комісії №54 від 28.12.2016 року (а.с.12).

Не погодившись з таким рішенням пенсійного органу, ОСОБА_2 оскаржила його до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не надав будь-яких доказів, які б підтвердили недостовірність договору від 01.03.1993 року №2155 про роботу ОСОБА_4 у ФОП ОСОБА_5 в період з 01.03.1993 року по 30.11.1997 року, а тому безпідставно виключив зазначений період зі стажу померлого і неправомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії по втраті годувальника на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.36 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-VІ (далі по тексту - Закон №1058) пенсія по втраті годувальника призначається непрацездатним членам сімї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності 3 групи. При цьому дітям пенсія по втраті годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Пунктом 2 частини 2 вказаної статті непрацездатними членами сімї вважаються діти померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

Як вбачається із свідоцтва про смерть, ОСОБА_4 помер у віці 43 років (а.с.8).

Згідно ч.1 ст.32 Закону № 1058 необхідним стажем для призначення пенсії по інвалідності 3 групи особам від 43 років до 45 років включно є 10 років.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_4 01.03.1993 року укладено трудовий договір, відповідно до умов якого ОСОБА_4 здійснював реалізацію товарів в магазині господарських товарів у ФОП ОСОБА_5 в м.Черкаси (а.с. 11).

Зазначений договір містить умову про його укладення на невизначений строк з умовами пролангації та містить запис про його розірвання з 30.11.1997 року. Зазначений запис свідчить про закінчення трудових відносин між роботодавцем ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_4 На час укладення вказаний договір відповідав вимогам ст.ст.21,22,23,24 КЗпП України і будь-яких відміток про його виконання не потребував.

В реквізитах ФОП ОСОБА_5, що містяться в даному трудовому договорі, зазначено два коди: один рукописний код - НОМЕР_1 та другий код, зазначений на печатці ФОП ОСОБА_5 - НОМЕР_2. Перевірка ФОП ОСОБА_5 проведена пенсійним органом за одним ідентифікаційним номером - НОМЕР_1. Згідно перевірки слідує, що за вказаним ідентифікаційним номером ФОП ОСОБА_5 в період з 01.03.1993 року по 30.11.1997 року зареєстрований не був.

Проте, пенсійним органом не перевірено реєстрацію ФОП ОСОБА_5 за вище вказаний період за іншим кодом НОМЕР_2, що зазначений у печатці. Адже в подальшому ФОП ОСОБА_5 значиться зареєстрованим як фізична особа-підприємець в органах пенсійного фонду за цим кодом з 22.05.1998 року.

Окрім того, в договорі від 01.03.1993 року №2155 зазначено, що ОСОБА_5 мав реєстраційне посвідчення підприємця №02859, видане виконкомом ОСОБА_6 народних депутатів 25 жовтня 1992 року, але ці відомості залишилися поза увагою пенсійного фонду під час проведення перевірки, що свідчить про неповну перевірку достовірності відомостей про наявність трудового стажу ОСОБА_4

З акту перевірки №790 від 16.12.2016 року, проведеної Управлінням ПФУ в м.Черкасах, слідує, що згідно даних АРМ ОССВ та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб - підприємців, ФОП ОСОБА_5 за період з 01.01.1993 року по 14.12.2016 року на обліку не перебував, страхові внески не сплачував. Проте, згідно даних (АРМ ОССВ) перебував на обліку в управлінні ПФУ в м.Черкасах ФОП ОСОБА_5 з 22.05.1998 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, за кодом ЕДРПОУ НОМЕР_2, тобто за тим кодом, який співпадає з кодом на печатці ФОП ОСОБА_5, та який міститься на трудовому договорі від 01.03.1993 року №2155 (а.с.31).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що перевірка достовірності відомостей про стаж роботи ОСОБА_4, якщо у пенсійного органу були сумніви щодо цього, проведена відповідачем поверхнево та неповно.

Так, орган пенсійного фонду не здійснив перевірку відомостей про реєстрацію ФОП ОСОБА_5 в органах виконавчої влади, адже на час укладення трудового договору Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців не існувало. Зазначена інформація знаходилась в органах виконавчої влади, оскільки на той час саме ці органи здійснювали державну реєстрацію фізичних осіб-підприємців.

Окрім того, відповідачем суду надано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з якого не можливо визначити про яку саме фізичну особу - підприємця запрошувались відомості про реєстрацію. Найменування ФОП ОСОБА_5 зазначений витяг взагалі не містить (а.с.33).

Крім того, пенсія по втраті годувальника ОСОБА_2 виплачувалась з 17.11.2015 року до 30.11.2016 року та на час призначення пенсії позивачу у пенсійного органу не виникало жодних сумнівів щодо достовірності поданих позивачем документів для призначення такої пенсії.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Пятихатським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області не доведено правомірність дій щодо відмови у призначенні ОСОБА_2 пенсії по втраті годувальника.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Згідно частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Пятихатського обєднанного Управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області на постанову Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2017 року у справі № 176/154/17 залишити без задоволення.

Постанову Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2017 року у справі № 176/154/17 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

В повному обсязі ухвалу складено 12 квітня 2017 року.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак