Справа № 414/20/17
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Безкровний І.Г.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року справа №414/20/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Ястребової Л.В., суддів Компанієць І.Д., Сухарьок М.Г., розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному Департаменту патрульної поліції на постанову Кремінського районного суду Луганської області від 08 лютого 2017 року у справі № 414/20/17 за позовом ОСОБА_2 до інспектора роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному Департаменту патрульної поліції рядовий поліції ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

06 січня 2017 року ОСОБА_2 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним поводом до інспектора роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному Департаменту патрульної поліції рядовий поліції ОСОБА_3 (надалі відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови серії АР № 153619 від 01 січня 2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено штраф у розмірі 425 грн. (а.с. 1-4).

Постановою Кремінського районного суду Луганської області від 08 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано постанову серії АР № 153619, винесену 01 січня 2017 року інспектором роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному Департаменту патрульної поліції рядовий поліції ОСОБА_3 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. (а.с. 66-69).

Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному Департаменту патрульної поліції із таким судовим рішенням не погодилось, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що висновок суду першої інстанції, що відповідачем не надано переконливих доказів, що по пр. Переможців у м. Рубіжне Луганської області наявні дві смуги для руху є помилковим, звертаючи, при цьому, що відповідно до відеозапису зі службового відеорегістратира, а саме, з 16:44:51 видно, що ОСОБА_2, рухаючись по вул.. Визволителів у м. Рубіжне повертає на пр. Переможців і в цей час йому на зустріч рухався автомобіль, а також вказує, що на перехресті пр. Переможчів та вул. Визволітелів встановлено знак 2.1 (дати дорогу), тому, на думку апелянта, водій, оцінюючи наявну дорожню обстановку знав, що на цій ділянці дороги є дві слуги для руху. Крім того, апелянт зазначив, що тільки після винесення інспектором поліції спірної постанови, позивач заявив, що у нього є поліс, але постанова вже була винесена (а.с. 75-80).

Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, тому, відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів встановила наступне.

Спірним питанням даної справи є правомірність винесення відповідачем постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі №АР 153619 відносно ОСОБА_2 та притягнення його до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126 КУпАП та, як наслідок, накладення штрафу у розмірі 425 (чотириста двадцять пять) гривень.

Як встановлено судом першої, апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01 січня 2017 року інспектором роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному Департаменту патрульної поліції рядовий поліції ОСОБА_3 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії №АР 153619 зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 425 грн. 00 коп.

Постанова мотивована тим, що 01 січня 2017 року о 17:30 год. ОСОБА_2, перебуваючи у місті Сєвєродонецьку Луганської області по пр-ту Гвардійському, 59 та керуючи автомобілем VOLKSWAGEN PASSAT, номерний знак НОМЕР_1 рухався по смузі для зустрічного руху транспортних засобів, чим порушив п. 11.2 ПДР, при перевірці документів виявилось, що водій не мав при собі полісу загальнообовязкового страхування, чимпорушив п. 2.1/2.4 Правил дорожнього руху України (а.с. 6).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що постанова серії АР № 153619, винесена 01.07.2017 відповідачем стосовно позивача про накладення на останнього адміністративного стягнення за ст. 126 ч. 1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень є протиправною та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 11.2 ПДР, на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, обїзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.

Колегія суддів зазначає, що відповідальність за вищезазначене правопорушення передбачено ч. 2 ст. 122 КУпАП, якою передбачено, що Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Разом з тим, у постановіпро накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі не зазначено про порушення відповідачем ч. 2 ст. 122 КУпАП, а зазначено лише про порушення ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Слід також зазначити, що відповідно до положень ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, показаннями свідків, показаннями технічних приладів чи засобів, фото- і кіно-зйомки, відеозапису, які використовувалися при нагляданні за виконанням правил норм і стандартів, що стосуються забезпечення дорожнього руху.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, складаючи спірну постанову не зазначив, що біля будинку № 26 по пр. Переможців у м. Рубіжне Луганської області (місце виявлення правопорушення) було саме дві смуги для руху в одному напрямку і яким чином це було визначено. В матеріалах справи відсутні будь-які посилання на дорожні знаки, дорожню розмітку з урахуванням ширини проїзної частини тощо).

Слід також зазначити, що п.1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Поліцейський зобов'язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті (ч. 2 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію»).

Колегія суддів зазначає, що відповідач, зупинивши транспортний засіб позивача не зазначив конкретну причину такої зупинники. З відеозапису вбачається, що спочатку зазначив, що причиною зупинки стало те, що позивач зроблено поворот з лівої смуги на право, однак в подальшому вказував, що позивача зупинено за порушення правил дорожнього руху, а саме, відповідач стверджував, що позивач виїхав на зустрічну смугу і під час складання спірної постанови зазначив про порушення позивачем п. 11.2 ПДР.

Як зазначалось вище, відповідальність за порушення п. 11.2 ПДР передбачено ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Слід зазначити, що постанови про притягнення порушників до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення адміністративних стягнень складаються безпосередньо на місці його вчинення.

До того ж, п. 2 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення правил дорожнього руху, зафіксовані не в автоматизованому режимі також зазначено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 виноситься за місцем його вчинення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що позивачем порушено п. 11.2 ПДР, а отже, відповідач не мав законних підстав зупиняти транспортний засіб позивача, оскільки, правил дорожнього руху останнім порушено не було.

Щодо посилання апелянта на ту обставину, що на неодноразові вимоги інспектора Коваленка І.С. позивач відмовився предявляти поліс (сертифікат)обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а після винесення інспектором поліції спірної постанови, позивач заявив, що у нього є поліс, але постанова вже була винесена колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про дорожній рух", водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу працівників міліції пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За змістом цієї норми вбачається, що законодавець чітко розділив умови пред'явлення для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та страховий поліс.

Обов'язок водія показати страховий поліс, виникає тільки у випадках передбачених законодавством, і ці випадки відрізняються від тих, які виникають при обов'язку пред'явити для перевірки посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб. Ці випадки, про які йдеться в Законі «Про дорожній рух» описані в Законі України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, Законом України визначений чіткий перелік випадків, коли інспектор поліції має право вимагати, а водій зобов'язаний надати страховий поліс. У будь-яких інших випадках, вимога працівника міліції пред'явити для перевірки страховий поліс про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів незаконна.

Крім того, слід зазначити, що статтею 53 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено обов'язок щодо перевірки та контролю обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, однак ст. 21 того ж закону чітко передбачає випадки, коли така перевірка здійснюється.

Разом з тим, як зазначалось вище, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що позивачем порушено п. 11.2 ПДР, а отже, відповідач не мав законних підстав зупиняти транспортний засіб позивача, оскільки, правил дорожнього руху останнім порушено не було.

На переконання судової колегії, в даному випадку не виникло обставин за яких працівник поліції повинен був здійснити контроль за наявністю полісів (договорів) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому відповідач вийшов за межі своїх повноважень, що тягне за собою незаконність оспорюваної постанови.

Більше того, в матеріалах справи наявна копія поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на ОСОБА_2 за №АК/0642673 від 16.07.2016 року.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Постанову Кремінського районного суду Луганської області від 08 лютого 2017 року у справі № 414/20/17 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді І. Д. Компанієць

ОСОБА_4