Справа № 824/19/16-а
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2017-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/19/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Дембіцький П. Д.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

10 квітня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Боровицького О. А. Матохнюка Д.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Рудницького Віталія Олександровича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокуратури Чернівецької області на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до прокуратури Чернівецької області про скасування наказу, поновлення на роботі і виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до прокуратури Чернівецької області про скасування наказу, поновлення на роботі і виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Чернівецької області № 1316-к від 18 грудня 2015 року; поновлено позивача на посаді прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області; та стягнено з прокуратури Чернівецької області на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 19.12.2015 по 20.02.2017 в сумі 92909,88 грн. з вирахуванням сум, виплачених, як допомоги по безробіттю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 в період з 19.03.2002 по 28.12.2015 працювала в органах прокуратури Чернівецької області на різних посадах. Присягу працівника прокуратури прийняла 03.02.2011 (т. 1, а. с. 117).

Наказом прокурора Чернівецької області № 10-к від 14.01.2015 молодшого радника юстиції ОСОБА_2 призначено на посаду прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області з посадовим окладом згідно зі штатним розписом. За високі досягнення у праці та виконання особливо важливої роботи встановлено надбавку до посадового окладу з урахуванням надбавки за класний чин та вислугу років у розмірі 70 відсотків. (а.с. 15,176 т.1).

20 серпня 2015 року прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури області молодшого радника юстиції ОСОБА_2 відповідно до статті 49-2 КЗпП України попереджено про звільнення з займаної посади у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. (т. 1, а.с. 177).

Листом прокуратури області від 05.10.2015, відповідно до вимог частини 1 статті 49-2 КЗпП України, пункту 1 статті 40 КЗпП України, ОСОБА_2 попереджена про звільнення із займаної посади у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці та запропоновано вакантну посаду спеціаліста І категорії прокуратури Путильського району на період з 05 жовтня 2015 року до 14 грудня 2015 року. З цим листом позивач ознайомилась 07 жовтня 2015 року та зазначила, що з призначенням на запропоновану посаду не погоджується. (т. 1, а.с. 178).

Наказом прокурора Чернівецької області № 1316-к від 18 грудня 2016 року "Про звільнення" звільнено молодшого радника юстиції ОСОБА_2 з посади прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області з 18 грудня 2015 року у зв'язку із скороченням кількості прокурорів органу прокуратури, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру", п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. (т. 1, а.с. 179).

Не погодившись з прийнятими рішенням про звільнення, позивач звернулася з адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VII.

Відповідно до ч. 1ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" прокурор звільняється з посади у разі: неможливості виконувати свої повноваження за станом здоров'я; порушення ним вимог щодо несумісності, передбачених статтею 18 цього Закону; набрання законної сили судовим рішенням про притягнення прокурора до адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції"; неможливості переведення на іншу посаду або відсутності згоди на це у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього; припинення громадянства України або набуття громадянства іншої держави; подання заяви про звільнення з посади за власним бажанням; неможливості подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді; ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Згідно зі ст. 60 Закону України "Про прокуратуру" прокурор звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, якщо: 1) прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом п'ятнадцяти днів; 2) в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення; 3) прокурор неуспішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.

Відповідно до пункту 5-1 пункту 4 Перехідних положень Закону № 1697-VII прокурори призначаються на посади та звільняються з посад, у тому числі адміністративних, без рекомендації Ради прокурорів України чи подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів уповноваженими приймати такі рішення особами до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу XII "Прикінцеві положення" цього Закону (які набирають чинності 17.04.2016 р.).

Так, оскільки положеннями Закону України "Про прокуратуру" не врегульовано процедуру розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, суд застосовує у спірних правовідносинах по суті заявлених позовних вимог положення Кодексу Законів про праці України.

Згідно з абз. 7 ст. 5-1 Кодексу законів про працю України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Підставами припинення трудового договору згідно з положеннями пункту 4 частини 1 статті 36 КЗпП України є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Частиною 4 статті 36 КЗпП України встановлено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу Законів про праці України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Таким чином, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе у випадку змін в організації і праці. Під змінами в організації виробництва і праці мається на увазі ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення численності або штату працівників. При цьому, розірвання трудового договору з працівником відбувається за умови надання гарантій, пільг і компенсацій, передбачених КЗпП України, а також дотриманням установлених вимог при вивільненні працівника.

Крім того, частиною 2 статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Так, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок роботодавця чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що роботодавець є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому усі наявні вакансії, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі № 6-40цс15.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 в період з 19.03.2002 по 18 грудня 2015 працювала в органах прокуратури Чернівецької області на різних посадах зокрема: помічником прокурора, старшим помічником прокурора Сторожинецького району, з 01 жовтня 2012 року на посаді прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах прокуратури м. Чернівці.

Відповідно до рекомендації від 23.04.2013 та наказу прокурора Чернівецької області № 231-к від 23 квітня 2013 року молодшого радника юстиції ОСОБА_2 призначено на посаду прокурора відділу роботи з кадрами прокуратури Чернівецької області. Наказом прокурора Чернівецької області № 10-к від 14.01.2015 року молодшого радника юстиції ОСОБА_2 призначено на посаду прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області.

Згідно з рішенням колегії прокуратури Чернівецької області від 17 лютого 2015 року ОСОБА_2 зарахована до кадрового резерву для висунення (заміщення) на посаду начальника організаційно-методичного відділу управління представництва інтересів громадян та держави в суді прокуратури області.

Наказом Генерального прокурора України № 60-ш від 15.07.2015, у зв'язку з набранням чинності з 15.07.2015 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру" ліквідовано у структурі та штатному розписі прокуратури Чернівецької області наступні управління та відділи зокрема: управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні; управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді; відділ процесуального керівництва у кримінальних провадженнях; відділ нагляду у кримінальному провадженні у сфері транспорту; відділ захисту прав і свобод дітей; відділ організації участі прокурорів у кримінальному провадженні в суді; відділ нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян; організаційно-контрольний відділ; відділ статистики, ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Їх загальну штатну чисельність 78 одиниць вказаним наказом зараховано до резерву Генеральної прокуратури України з відповідним фондом заробітної плати.

Згідно з пунктом 2 вказаного вище Наказу встановлено, що у структурі та штатному розписі прокуратури Чернівецької області скорочено наступні посади, а саме: старший прокурор прокуратури області з питань доступу до публічної інформації; старший прокурор прокуратури області з правового забезпечення; старший прокурор прокуратури області з міжнародно-правових доручень; старший прокурор прокуратури області з питань розгляду листів та прийому громадян; старший прокурор відділу роботи з кадрами; старший слідчий слідчого відділу; прес-секретар (на правах провідного спеціаліста); головний спеціаліст відділу інформатизації; спеціаліст II категорії секретаріату; архіваріус секретаріату; заступник начальника відділу фінансування та бухгалтерського обліку; головний спеціаліст відділу фінансування та бухгалтерського обліку; водій відділу матеріально-технічного забезпечення (а. с. 21, 45 т. 1).

Так, Наказом Генерального прокурора України № 60-ш від 15.07.2015 не проводилось скорочення посади прокурора відділу представництва інтересів громадян та держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області, не проводилось.

Наказом Генерального прокурора України № 64-ш від 15.07.2015 відповідно до Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру", який набрав чинності 15.07.2015, з урахуванням вимог ст. ст. 9, 10, 15 цього Закону наказано скоротити у штатних розписах усіх регіональних прокуратур посади старших прокурорів відділів, замість яких встановити у тих же структурних підрозділах прокуратур таку ж кількість посад прокурорів відділів ( а. с. 166 т. 2).

Зі змісту цього наказу встановлено, що Генеральним прокурором України наказано встановити у тих же структурних підрозділах прокуратур таку ж кількість посад прокурорів відділів, тобто скорочення посади прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області, не відбулося.

Наказом прокурора Чернівецької області № 658-к від 17 липня 2015 року з урахуванням набрання чинності з 15 липня 2015 року Закону України від 14.10.2014 №1697-VII "Про прокуратуру" та на виконання вимог Наказу Генерального прокурора України № 60-ш від 15.07.2015 року, Наказу Генерального прокурора України № 64-ш від 15.07.2015 скорочено у структурі та штатному розписі апарату прокуратури Чернівецької області наступні посади, а саме: старшого прокурора прокуратури області з питань доступу до публічної інформації; старшого прокурора прокуратури області з правового забезпечення; старшого прокурора прокуратури області з питань розгляду листів та прийому громадян; старшого прокурора прокуратури області з міжнародно-правових доручень; старшого прокурора відділу роботи з кадрами; старшого слідчого слідчого відділу; прес-секретаря; головного спеціаліста відділу інформатизації; спеціаліста II категорії секретаріату; архіваріус секретаріату; заступника начальника відділу фінансування та бухгалтерського обліку; головного спеціаліста відділу фінансування та бухгалтерського обліку; водій відділу матеріально-технічного забезпечення. (т. 2, а.с. 241,243-244).

На виконання наказу Генерального прокурора України № 60-ш від 15.07.2015 р., наказу Генерального прокурора України № 64-ш від 15.07.2015 року та з метою об'єктивного та неупередженого вирішення питання про переважне право на залишення на роботі при звільненні працівників, наказом прокурора Чернівецької області № 657-к від 16.07.2015 утворено відповідну комісію. (т. 2, а. с. 4).

18.07.2015 на засіданні вказаної вище комісії, при обговоренні питання визначення переважного права на залишення на роботі працівників органів прокуратури області, які підлягаю наступному вивільненню у зв'язку зі скороченням штату працівників, вирішено попередити ОСОБА_2 про наступне вивільнення працівників та неможливість переведення її на даний час на будь-яку іншу посаду. Зазначене підтверджується протоколом засідання комісії, додатком до протоколу засідання комісії. (т. 1 а.с. 49-57, т. 2 а.с. 16-37).

Зі змісту Додатку до протоколу засідання комісії встановлено, що ОСОБА_2, працює в органах прокуратури з березня 2002 року, а стаж роботи позивача становить 13 років. (т. 2, а.с. 26).

Крім цього, у даному списку зазначений 21 працівник прокуратури Чернівецької області, стаж роботи яких в органах прокуратури не перевищує п'яти років, зокрема 7 працівників прокуратури з 2010 року, 6 працівників прокуратури з 2011 року, 7 працівників прокуратури з 2012 року, 1 працівник з 2013 року. (а.с. 16-37 т. 2).

Частиною 1 статті 42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Колегія суддів зазначає, що для виявлення працівників, які мають переважне право на залишення на роботі, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишаються на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз повинен бути проведений з врахуванням ряду факторів, зокрема, рівня освіти і присвоєної кваліфікації, підвищення кваліфікації, навчання без відриву від виробництва, тимчасового виконання обов'язків більш кваліфікованого працівника, досвіду трудової діяльності, обсягу виконуваної роботи, суміщення професій тощо.

З протоколу засідання комісії від 18 липня 2015 року встановлено, що переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників прокуратури Чернівецької області має молодший радник юстиції ОСОБА_2, яка перебуває на посаді прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді. Проте, комісія вирішила, що зважаючи на неможливість переведення на даний час на будь-яку іншу посаду, попередити позивача про наступне вивільнення у зв'язку із скороченням штату працівників.

Однак, у вказаному проколі відсутні посилання на підстави, обґрунтування та причини щодо неможливості переведення ОСОБА_2 на будь-яку іншу посаду у зв'язку зі скороченням штату. (т. 1, а.с. 56, 49-57).

20 серпня 2015 року ОСОБА_2 відповідно до статті 49-2 КЗпП України попереджено про звільнення із займаної посади у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. (т. 1, а. с. 177).

Листом прокуратури області № 11/вн15 ОСОБА_2 07 жовтня 2015 року попереджена про звільнення із займаної посади у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, з урахування вимог ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України, п. 1 статті 40 КЗпП України та запропоновано вакантну посаду спеціаліста І категорії прокуратури Путильського району на період з 05 жовтня до 14 грудня 2015 року. (т. 1, а. с. 178).

Наказом прокурора Чернівецької області № 1316-к від 18 грудня 2016 року позивача звільнено з посади прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області з 18 грудня 2015 року у зв'язку зі скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру", п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України). (т.1 а.с. 179).

Колегія суддів зазначає, що пропонуючи позивачу, у зв'язку з реорганізацією, посаду спеціаліста І категорії прокуратури Путильського району, відповідач не запропонував ОСОБА_2 усіх вакантних посад, що є порушенням вимог Кодексу законів про працю України щодо працевлаштування працівників у зв'язку з реорганізацією.

Так, дослідивши типовий штатний розпис прокуратури Чернівецької області станом 01.02.2015, затверджений першим заступником Генерального прокурора України, встановлено наявність посад прокурорів відділів структурних підрозділів, на які були призначені працівники зі стажем роботи в органах прокуратури області від 2 до 5 років, тобто 22 працівники. (т.2 а.с.5-9).

Відповідно до типового штатного розпису прокуратури Чернівецької області № 18-23952-16 від 23.02.2016, затвердженого першим заступником Генерального прокурора України, встановлено збереження посад прокурорів відділів структурних підрозділів, а також управління представництва захисту інтересів громадян і держави в суді на які були призначені працівники зі стажем роботи від 2 до 5 років. (т. 2, а. с. 5-9).

З урахуванням досліджених штатних розписів, колегія суддів зазначає, що у прокуратурі Чернівецької області збережені посади з основним завданням, функціями та напрямами діяльності ліквідованого та утвореного управління представництва інтересів громадян та держави в суді. (а. с. 45, 68-85).

Крім того, відповідно до наказів Генерального прокурора України № 60-ш від 15.07.2015, № 64-ш від 15.07.2015, прокурора Чернівецької області № 658-к від 17 липня 2015 року встановлено, що у прокуратурі Чернівецької області станом на 18.07.2015, 24.07.2015, 05.10.2015 не відбулося скорочення кількості посад прокурорів відділів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що станом на час звільнення позивача з прокуратури Чернівецької області зміни в організації праці відповідача мали місце, однак реорганізації, ліквідації, скорочення чисельності та штату працівників здійснено не було, оскільки збереглися відділи та посада прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян і держави у суді та інші. Таким чином, у прокуратурі Чернівецької області відбулися зміни внутрішньої структури юридичної особи, а не її реорганізація.

На підставі викладеного вище, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що оскільки у прокуратурі Чернівецької області скорочення кількості прокурорів не відбулося, доводи апеляційної скарги щодо правомірності звільнення ОСОБА_2 з посади прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" є необґрунтованими.

Оцінивши доводи апеляційної скарги про те, що під час звільнення ОСОБА_2 з посади прокурора відділу прокуратури Чернівецької області відсутні порушення трудового законодавства, колегія суддів зазначає наступне.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що оскільки прокуратурою Чернівецької області на час повідомлення позивача про звільнення із займаної посади у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці їй не запропоновано усіх вакантних посад, звільнення ОСОБА_2 відбулося з порушенням вимог статті 40 та статті 49-2 КЗпП України.

З урахуванням наведеного, оцінивши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 звільнено з посади прокурора відділу прокуратури Чернівецької області протиправно, отже оскаржуваний наказ прокурора Чернівецької області №1316-к від 18 грудня 2015 року винесено без урахування всіх обставин, що мають значення для його винесення, з порушенням вимог трудового законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ч. ч. 1, 3 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

На підставі вищевикладеного, оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачами під час реалізації наданих їм законом повноважень щодо вивільнення працівників у зв'язку зі скороченням штату, не дотримано вимог, передбачених КЗпП України, та як наслідок, наявності підстав для визнання протиправним та скасування наказу № 1316-к від 18 грудня 2015 року про звільнення молодшого радника юстиції ОСОБА_2 з посади прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Чернівецької області з 18 грудня 2015 року у зв'язку із скороченням кількості прокурорів органу прокуратури, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру", п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Оцінивши доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції необґрунтовано зобов'язано відповідача виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням отриманої допомоги по безробіттю, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 визначено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Відповідно до довідки від 12.01.2017 року №18/13 вих-17, виданої прокуратурою Чернівецької області, нарахована сума середньоденної заробітної плати станом на 18 грудня 2015 року становила 316,02 грн.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року, при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час, то судом безпідставно не враховано при розрахунку сум вимушеного прогулу здійснену відповідачем виплату вихідної допомоги позивачці, чим порушено вищенаведені рекомендації Верховного Суду України та інтереси відповідача щодо зайвих витрат коштів з фонду оплати праці.

Згідно з абз. 10 п. 10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі", задовольняючи позовні вимоги про поновлення на публічній службі, суд повинен визнати протиправним рішення суб'єкта владних повноважень повністю або частково та скасувати акт індивідуальної дії повністю або ту його частину, яка стосується позивача, з моменту прийняття акта та обов'язково вказати дату, з якої особу поновлено на посаді.

Згідно з пунктом 24 Положення у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до наведених положень Закону, суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 січня 2014 року (справа № 21-395а13).

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

З матеріалів справи встановлено, що останнім робочим днем позивача є 18 грудня 2015 року. Відтак, кількість робочих днів за час вимушеного прогулу позивача становить 294 робочих дня, в т.ч: грудень 2015 року - 9 днів, 2016 рік -251 день, січень 2017 року - 20 днів, лютий 2017 року- 14 днів.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_2, перебувала на обліку в Сторожинецькому РЦЗ та отримала допомогу по безробіттю у сумі 44343,72 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з прокуратури Чернівецької області на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період з 19 грудня 2015 року по 20.02.2017 року в сумі 92 909,88 грн. (316,02 грн. х 294 робочі дні) з урахуванням отриманої допомоги по безробіттю.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу прокуратури Чернівецької області залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року - без змін.

Постанова або ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбаченим цим Кодексом, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Ухвала суду складена в повному обсязі 18 квітня 2017 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Боровицький О. А. Матохнюк Д.Б.