Справа № 573/2604/16-а
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 р.Справа № 573/2604/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Яковенка М.М. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Білопільського районного суду Сумської області від 10.02.2017р. по справі № 573/2604/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Білопільської районної державної адміністрації Сумської області

про зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

26 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління соціального захисту населення Білопільської районної державної адміністрації про зобов'язання вчинити дії.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що у 2015 році брав участь в антитерористичній операції, пов'язаній із забезпеченням захисту незалежності суверенітету та територіальної цілісності України на території Луганської та Донецької областей і отримав статус учасника бойових дій. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» йму як учаснику бойових дій щорічно до 05 травня повинна виплачуватися разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Однак, всупереч зазначеним вище вимогам закону, відповідач нарахував і виплатив йому шляхом перерахування на банківську картку кошти в сумі 920 грн., про що він дізнався наприкінці листопада 2016 року. Виходячи з розміру мінімальної пенсії 1 130 грн. та з урахуванням виплаченої допомоги у сумі 920 грн., позивач просить зобов'язати відповідача нарахувати і виплатити йому недоплачену суму разової грошової допомоги, що складає 4 730 грн.

Постановою Білопільського районного суду Сумської області від 10.02.2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білопільської районної державної адміністрації Сумської області про зобов'язання вчинити дії відмовлено.

ОСОБА_1, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, в апеляційній скарзі вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Білопільського районного суду Сумської області від 10.02.2017 року та прийняти нову, якою зобов'язати відповідача здійснити перерахунок, нарахування і виплатити позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як учаснику бойових дій за 2016 рік відповідно до ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, визначеної частиною 1 ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування на момент проведених виплат,з урахуванням раніше виплачених в сумі 4730 грн. Вказує, що рішенням Конституційного Суду від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційною норми нової редакції ч.5 ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту відповідно до якої встановлено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Керуючись принципом законності та виходячи із визначених у частині 4 статті 9 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги ветеранам війни у 2016 році слід застосовувати Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ, однак, всупереч зазначеним вимогам, йому була виплачена грошова допомога у 2016 році у розмірі 920,00 грн. на підставі Постанови КМУ від 02.03.2016 року № 141. Таким чином, його права обмежено шляхом порушення відповідачем принципу пріоритетності закону над підзаконними актами України. Посилається на рішення Верховного суду України від 10.02.2016 року (справа №537/5837/14-а). Зазначає, що зупинення дії ч.5 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту не було. Посилається на рішення Європейського Суду з прав людини по справі Кечко проти України. Посилається на положення ст.ст. 19, 22, 46 та 58 Конституції України. Вказує, що справу розглянуто у порядку скороченого провадження. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано рішення Конституційного суду України від 25.01.2012 року №3-рп/2012.

Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача.

Від начальника Управління соціального захисту населення Білопільської районної державної адміністрації Сумської області надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Апеляційну скаргу просить залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 04.04.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Залишаючи без задоволення адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними, а тому не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач є учасником бойових дій і має право на пільги, встановлені законодавством України для учасників бойових дій, що об'єктивно підтверджується матеріалами справи (а. с. 3, 5).

З виписки по картковому рахунку №0180-7481, відкритому у АТ «Ощадбанк» на ім'я позивача, вбачається, що 22 квітня 2016 року здійснено безготівкове зарахування грошових коштів у сумі 920 грн. (а. с. 8).

Вважаючи таку виплату незаконною, через те, що здійснена вона була не в повному обсязі, позивач звернувся із позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було допущено порушення прав позивача, та виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня ОСОБА_1 проводилася в порядку, визначеному законом - у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008, встановлено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком.

Частиною 1 ст. 17 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту визначено, що фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України, бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України. Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Законом України від 28.12.2014 р. N 79-VIII Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин, який набув чинності 01.01.2015 р., розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Закону України від 28.12.2014 р. N 79-VIII Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин, Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленого ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Як зазначено у рішенні Конституційного суду України від 03.10.1997 у справі №18/183-97, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована одно предметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується одно предметний акт, який діяв у часі раніше.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та лишається діючою на момент протікання правовідносин.

Враховуючи, що Закон України від 28.12.2014 р. N 79-VIII Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин прийнятий пізніше Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, то у даному випадку, підлягають застосуванню норми Закону України від 28.12.2014 р. N 79-VIII Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин.

Кабінетом Міністрів України на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України прийнято постанову від 02.03.2016р. № 141 Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань.

Підпунктом 2 пункту 1 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України установлено, що у 2016 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент увязнення не виповнилося 18 років) вязням концентраційних таборів, ґетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 920 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що до 5 травня 2016 року ОСОБА_1 отримав щорічну грошову допомогу в розмірі 920 грн., що не спростовано відповідачем (підтверджено у позові).

Вказані положення Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ неконституційними не визнавались, положення постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 є також чинними. Зазначені норми не скасовані в встановленому порядку неконстутиційними не визнані, а тому підлягають застосуванню.

Слід також зауважити на тому, що Конституційний суд України рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Суд першої інстанції, вказуючи на правомірність визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141, виходив з того, що нормативно-правові акти, які видані Кабінетом Міністрів України в межах своїх повноважень, підлягають обов'язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян. З цього приводу, суд першої інстанції послався на рішення Конституційного суду України від 25.01.2012 року №3-рп/2012, тому посилання апелянта, що судом першої інстанції не враховано вищевказане рішення є помилковим.

У рішенні №3-рп від 25.01.2012 року Конституційний суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Отже, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Внаслідок чого, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вказав на те, що нормативно-правові акти, які видані Кабінетом Міністрів України в межах своїх повноважень, підлягають обов'язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян.

Колегія суддів зазначає, що оскільки діє закон, яким надані повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір щорічної разової допомоги до 9 травня, то дії Кабінету Міністрів України по її визначенню є законними.

Враховуючи викладене, відповідачем правомірно виплачена позивачу щорічна разова допомога в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016р. № 141 Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на рішення Європейського Суду з прав людини по справі Кечко проти України, то колегія суддів вважає його помилковим, оскільки в даному випадку спір стосується визначення розміру суми виплат згідно законодавства, а по справі Кечко проти України спір стосується невиплати належних сум у звязку з відсутністю в Законах України про державний бюджет відповідних витрат.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на рішення Конституційного суду України від 22.05.2008 року по справі №10-рп/2008, то колегія суддів зазначає, що воно не стосується норм Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", цей закон не визнаний неконституційним і є діючим.

Щодо посилання в апеляційній скарзі та позові на рішення Верховного суду України від 10.02.2016 року (справа №537/5837/14-а) та на рішення Верховного суду України від 10.02.2016 року (справа №21-6508а15) теж є помилковим, оскільки вони стосуються законодавства, яке діяло в 2014 році.

Щодо доводів апеляційної скарги, що зупинення дії ч.5 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту не було, то це теж не впливає на висновки суду, оскільки спірні відносини регулюються Прикінцевими та перехідними положеннями Бюджетного кодексу України.

Щодо доводів про помилковість посилання суду першої інстанції на рішення Європейського Суду з прав людини проти Ісландії та Ірландії, то таки посилання не вплинули на правильність вирішення справи.

Колегія суддів, з урахуванням наведеного, зазначає на необґрунтованість посилання позивача у позові та апеляційній скарзі на положення ст.ст. 19, 22, 46 та 58 Конституції України, відповідач діяв в межах Закону, норми якого є діючими, неконституційними не визнані.

Також колегія суддів зазначає, що посилання апелянта на те, що судом першої інстанції прийняте рішення щодо розгляду даної справи у скороченому провадженні, то колегія суддів вказує на помилковість та необґрунтованість даних посилань, оскільки дану справу Білопільським районним судом Сумської області було розглянуто у відкритому судовому засіданні.

На повідомленнях про вручення судових повісток дійсно відсутній підпис позивача та уповноваженої ним особи, про що вказано в апеляційній скарзі.

Однак відповідно ч. 2 ст. 200 КАС України, не підлягають скасуванню рішення лише з одних формальних підстав.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, позов не підлягає задоволенню, а висновки суду першої інстанції відповідають закону та матеріалам справи.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши у межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, ст. 198, ст.200, ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Білопільського районного суду Сумської області від 10.02.2017р. по справі № 573/2604/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст ухвали виготовлений 10.04.2017 р.