Справа № 539/211/17
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 р.Справа № 539/211/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Пянової Я.В. , Зеленського В.В.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Лубенського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.02.2017 по справі № 539/211/17

за позовом ОСОБА_1

до Лубенського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання відмови у перерахунку пенсії неправомірною та зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії державного службовця,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1, позивач) звернулася до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Лубенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі по тексту Лубенське ОУПФУ Полтавської області, відповідач), в якому просила суд, з урахуванням змінених позовних вимог, визнати неправомірною відмову та скасувати рішення Лубенського ОУПФУ Полтавської області № 491 від 07.12.2016 у проведенні перерахунку та виплаті їй пенсії з 29.03.2011 з врахування до заробітної плати, з якої обчислюється пенсія, сум матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 922 грн. та індексації заробітної плати в сумі 5760 грн. 76 коп., з яких сплачені внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування; зобов'язати відповідача здійснити з 29.03.2011 року перерахунок та виплату пенсії, з врахуванням фактично отриманих сум, відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ (у редакції, що діяла на час призначення пенсії) на підставі довідок № 834,835 від 24.10.2016 року управління Державної казначейської служби України у Лубенському районі Полтавської області з врахуванням до її заробітної плати, з якої обчислюється пенсія, сум матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 922 грн. та індексації заробітної плати в сумі 5760 грн. 76 коп., з яких сплачені внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування; стягнення з відповідача понесених судових витрат по оплаті судового збору в розмірі 640 грн.

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Лубенського обєднаного управління Пенсійного фонду України від 07.12.2016 року № 491.

Зобов'язано Лубенське об'єднане управління Пенсійного фонду України здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 01.11.2016 року відповідно до ЗУ "Про державну службу" 16 грудня 1993 року N 3723-XI з урахуванням індексації та матеріальної допомоги на оздоровлення, відповідно до довідок від 24.10.2016 року № 834, 835.

Стягнуто з Лубенського обєднаного управління Пенсійного фонду України за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 640 грн 00 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вказав, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню як така, що ухвалена з порушенням вимог 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності та відповідності нормам матеріального та процесуального права, а також при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи. З підстав, аналогічним тим, що були вказані в запереченнях на позовну заяву, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. До суду апеляційної інстанції надав клопотання про розгляд справу без участі представника управління.

У наданих до суду апеляційної інстанції заперечень на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказала, що доводи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та необгрунтованими, натомість рішення суду винесено у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючі всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору. Просила суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

У судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись своєчасно та належним чином.

Неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання 06.04.2017 за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 28 березня 2011 року перебуває на обліку в Лубенському ОУПФУ Полтавської області та отримує пенсію призначену відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.

При нарахуванні пенсії позивачем була надана довідка про її заробітну плату № 367 від 28.03.2011, в якій не були вказані суми індексації та матеріальної допомоги на оздоровлення (а.с. 16).

02.11.2016 позивач звернулася до відповідача з заявою про перерахунок її пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" та надала довідки №№834, 835 від 24.10.2016, видані Управлінням Державної казначейської служби України у Лубенському районі Полтавської області, в яких вказані суми індексації та матеріальної допомоги на оздоровлення. (а.с.17-21).

Рішенням Лубенського ОУПФУ Полтавської області № 491 від 07.12.2016 позивачу було відмовлено в проведенні перерахунку її пенсії відповідно до вищевказаних довідок із посиланням на те, що Закон України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 19.12.1993 втратив чинність, а Законом України "Про державну службу" № 889-VІІ від 10.12.2015 проведення перерахунку раніше призначених пенсій не передбачено. Крім того, відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" з 01.06.2015 скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначена на умовах Закону України "Про державну службу" (а.с.22,23,34).

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з позовом про оскарження цього рішення та зобов'язання здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог. При цьому судом враховано сталу судову практику в цій категорії справ, зокрема, постанову Вищого адміністративного суду України від 21.07.2016 у справі № К/800/348/16, постанови Верховного Суду України від 16.09.2014 року у справі № 21-314а14 та від 03.06.2014 у справі №21-134а14. Із посиланням на ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки позивачка звернулася до відповідача з заявою про перерахунок вже призначеної пенсії 02.11.2016, суд першої інстанції дійшов висновку, що перерахунок пенсії має бути здійснений з 01.11.2016.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Законів України "Про державну службу", який був чинним на момент виникнення у позивача права на пенсію та у відповідній редакції № 3723-ХІІ від 19.12.1993(далі - Закон № 3723-XII), "Про оплату праці" від 24.03.1995 № 108/95-ВР (далі - Закон № 108/95-ВР), "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1, 4 статті 37 Закону № 3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності загального трудового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Частиною 1 статті 1 Закону № 108/95-ВР передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону № 108/95-ВР визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до положень частини 2 статті 33 Закону № 3723-XII, заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок

Згідно з частиною 1 статті 66 Закону № 1788-XII, до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

У статті 41 Закону № 1058-IV визначено, що до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що отримувані державним службовцем суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Аналогічний правовий висновок був викладений Верховним Судом України в постанові від 16.09.2014 у справі № 21-314а14, що у відповідності до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, та є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права та мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, оскільки страхові внески та з 01.01.2011 - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування були нарахований на всі виплати матеріальної допомоги на оздоровлення та індексації, отриманих позивачкою у період з 01.03.2009 по 28.02.2011, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою, то в даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для врахування сум зазначених виплат при обчисленні пенсії позивачці.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що з 01.06.2015 норми Закону України "Про державну службу", в тому числі ті, що регулюють порядок здійснення перерахунку пенсій державним службовцям скасовано на підставі Закону України від 02.03.2015 N 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі Закон N 213-VIII), у зв`язку з чим підстави для проведення перерахунку пенсії позивачу відсутні, а також те, що Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІ (далі - Закон № 889-VІІ) не передбачено проведення перерахунку пенсії, в тому числі призначених відповідно до Закону № 3723-ХІІ, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону N 213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 закону щодо призначення пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", Про прокуратуру", Про судоустрій і статус суддів", Про статус народного депутата України", Про Кабінет Міністрів України", Про судову експертизу", Про національний банк України", ;Про службу в органах місцевого самоврядування", Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника - консультанта народного депутата України.

Колегія суддів зазначає, що виходячи з принципу незворотності дії законів у часі, положення п. 5 Прикінцевих положень зазначеного Закону стосуються порядку призначення пенсії у разі реалізації права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.

При цьому, спірним є питання не про право позивачки на перерахунок пенсії у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а про право на виплату пенсії, обчисленої з урахуванням всіх складових заробітної плати, на які було нараховано страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, та на врахування яких позивачка мала право під час призначення пенсії, тобто фактично спір стосується питання виправлення помилок, що були допущені під час призначення пенсії.

Крім того, слід зазначити, що Верховний Суд України у своїй постанові від 01 липня 2014 року у справі № 21-244а14 висловив правову позицію, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

З огляду на викладене, колегія суддів зауважує, що право на виплату пенсії з урахуванням спірних складових заробітної плати надано позивачці з моменту призначення пенсії і на підставі діючого на той час законодавства, а тому не може бути обмежене з підстав того, що нас звернення із заявою про перерахунок пенсії із включенням до заробітної плати, з якої обчислюється пенсія, спірних виплат, Законом № 889-VІІ не передбачено проведення перерахунку пенсії, в тому числі призначених відповідно до Закону № 3723-ХІІ, оскільки це б суперечило ст.22 Конституції України, яка є нормою прямої дії.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що відповідач оскаржує постанову суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, позивачка не скористалася правом на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, в межах розгляду даної апеляційної скарги.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обгрунтуванням, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Лубенського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.02.2017 по справі № 539/211/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст ухвали виготовлений 10.04.2017.