Справа № 204/492/17(2-а/204/60/17)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"05" квітня 2017 р. справа № 204/492/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Грінченко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі

на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2017 року у справі №204/492/17

за позовом ОСОБА_3

до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі

про зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У січні 2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулися до суду першої інстанції з позовом, в якому просили:

- поновити строк звернення до суду:

- зобов'язати відповідача поновити ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виплату раніше призначеної пенсії за віком з 01.01.2016 р з урахуванням всіх перерахунків та індексації пенсії, з виплатою всієї суми заборгованості, яка утворилася.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20.12.2016 року поновлено ОСОБА_4 та ОСОБА_3 строк звернення до суду.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26.01.2017 року адміністративний позов ОСОБА_3 виділено в самостійне провадження.

28.02.2017 року ОСОБА_3 подала до суду уточнений позов, в якому просила суд:

- поновити строк звернення до суду;

- зобов'язати відповідача поновити ОСОБА_3 виплату раніше призначеної пенсії за віком з 01.02.2016 р з урахуванням всіх перерахунків та індексації пенсії, з виплатою всієї суми заборгованості, яка утворилася.

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2017 року позов задоволено. Постанова мотивована тим, що відповідач, відмовляючи позивачу у поновленні виплати пенсії, діяв на не підставі та у не спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач, зокрема, зазначив, що методика виплати пенсій громадянам, що виїжджають на постійне місце проживання за кордон визначена п.2.5 Порядку подання та оформлення документів для призначені пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування'', затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, та станом на теперішній час не зазнало змін.

В статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 03 листопада 1991 року зазначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення а віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених Законом.

Іноземці та особи без громадянства, які проживають в Україні на умовах, передбачених законодавством та міждержавними угодами.

Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами. У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Оскільки міждержавного договору щодо пенсійного забезпечення між Україною та Ізраїлем не прийнято, то для поновлення виплати пенсі ОСОБА_3 немає законних підстав.

Стосовно рішення Конституційного суду України від 07.10.2009 року, на підставі якого деякі положення ст.49, 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визнані неконституційними, то станом на теперішній час на законодавчому рівні не враховано та не визначено особливості виплати пенсії громадянам, що постійно проживають за межами України. До компетенції управлінь Пенсійного фонду України належить не тільки пенсійне забезпечення громадян, а й здійснення контролю за законним використанням державних коштів, спрямованих на виплату пенсій. В разі набуття громадянином України громадянства іншої держави або в разі смерті громадянина України, що постійно мешкає за межами України і якому виплачується пенсія за рішенням суду, постає питання своєчасного припинення виплати пенсії з метою уникнення переплати пенсії. Такі випадки потребують узгоджених і своєчасних дій консульських установ за кордоном, органів міграційної служби в Україні та управління Пенсійного фонду України, а отже певного правового регулювання.

В ст.4 Конституції України визначено, що в Україні існує єдине громадянство.

На думку відповідача, право на пенсійне забезпечення мають громадяни України та особи без громадянства, що постійно мешкають в Україні.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги відповідача заперечував.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач є пенсіонером за віком та в серпні 2015 року виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю.

04.05.2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії за віком.

Листом від 11.05.2016 року позивачу відмовлено у задоволенні її заяви. Відмова мотивована тим, що міждержавного договору щодо пенсійного забезпечення між Україною та Ізраїлем не прийнято, тому поновлювати виплату пенсії немає законних підстав.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, оскільки положення п.2 ч.1 ст.49 та другого речення ст.51 Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" втратили чинність з 07 жовтня 2009 року, тому відповідач, відмовляючи позивачу у відновленні виплати їй раніше призначеної пенсії з 01.02.2016 року, діяв поза межами своїх повноважень та у спосіб, що суперечить Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача з наступних підстав.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", в редакції до 7 жовтня 2009 року, виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", в редакції до 7 жовтня 2009 року, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Згідно статті 73 Закону України "Про Конституційний Суд України" Конституційний Суд України приймає рішення щодо конституційності актів, зазначених у пункті 1 статті 13 цього Закону. У разі якщо ці акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), вони оголошуються нечинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Частиною 2 ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

В постанові від 12.05.2015р. по справі №21-180а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що "з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон."

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до ч.3 ст.8 Конституції України норми Конституції є нормами прямої дії. Вони застосовуються безпосередньо, незалежно від того, чи прийнято на їх розвиток відповідні закони або інші нормативно-правові акти.

Згідно з положеннями ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Стаття 24 Конституції України гарантує громадянам України рівність конституційних прав незалежно від місця проживання. Крім того. Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (ч.3 ст. 25 Конституції України).

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч.3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Таким чином, позивачка проживаючи в державі Ізраїль, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України і пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Щодо посилання відповідача на відсутність механізму поновлення пенсії позивачу, колегія суддів зазначає, що у своєму рішенні від 24.07.2014р. №38677/06 "Будченко проти України" ЄСПЛ зазначив, що є втручанням у право заявника за ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушенням цієї статті у зв'язку з відмовою заявнику через не існування механізму реалізації відповідного законодавчого положення.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на положення ст.1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно по ч.16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача, оскільки Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" після набрання чинності рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року не передбачено таких підстав для відмови позивачу у поновленні пенсії, як проживання за кордоном - в Ізраїлі та відсутність міждержавного договору щодо пенсійного забезпечення між Україною та Ізраїлем.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права; доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі залишити без задоволення.

Постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2017 року у справі №204/492/17 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко