Справа № 826/3292/16
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/3292/16

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

УХВАЛА

Суддя Вищого адміністративного суду України Маринчак Н.Є., перевіривши відповідність вимогам статті 213 КАС України матеріали касаційної скарги Державної фіскальної служби України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 червня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року у справі №826/3292/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Беррі Мор» до Державної фіскальної служби України, Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов’язання вчинити дії,-

встановив :

ТОВ «Беррі Мор» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом, в якому просило: визнати протиправними дії ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів від 28 грудня 2015 року №281220151; визнати протиправними дії ДФС України щодо неприйняття для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідних податкових накладних, виписаних ТОВ «Беррі Мор», та додатків до них; зобов’язати ДФС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні ТОВ «Беррі Мор», що доставлені до центрального рівня державної податкової служби України в період з 27 січня 2016 року по 26 лютого 2016 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 червня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів від 28 грудня 2015 року №281220151, з підстав, зазначених у листі від 28 січня 2016 року №3247/10/26-55-10. Визнано протиправними дії ДФС України щодо неприйняття для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних ТОВ «Беррі Мор» від 14 січня 2016 року №137 та №140, від 19 січня 2016 року №199, від 22 січня 2016 року №264 та №265. Зобов’язано ДФС України вважати прийнятими податкові накладні позивача днем їх фактичного отримання, а саме: від 14 січня 2016 року №137 та №140 – 29 січня 2016 року, від 19 січня 2016 року №199 – 28 січня 2016 року, від 22 січня 2016 року №264 та №265 – 27 січня 2016 року. В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суди попередніх інстанцій встановили, що підставою для відмови в реєстрації спірних податкових накладних послугувало одностороннє розірвання контролюючим органом договору від 28 грудня 2015 року №281220151 про визнання електронних документів у зв’язку з неперебуванням ТОВ «Беррі Мор» за місцезнаходженням.

Згідно з вимогами частини другої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) в Єдиному державному реєстрі, зокрема, містяться такі відомості щодо юридичної особи як її місцезнаходження.

Як з’ясовано судами на підставі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на 28 січня 2016 року, тобто на момент розірвання розглядуваного договору про визнання електронних документів, місцезнаходженням ТОВ «Беррі Мор» було: м. Київ, вул. Предславинська, 12, оф. 194, що відповідає адресі останнього, зазначеній у договорі від 28 грудня 2015 року №281220151, та ці відомості про юридичну особу були підтвердженими.

Доказів наявності запису про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням відповідачами не надано.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Таким чином, оскільки на момент одностороннього розірвання контролюючим органом укладеного з позивачем договору про визнання електронних документів в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців був відсутній запис про зміну місцезнаходження останнього, судові інстанції дійшли висновку про відсутність у ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві законних підстав для розірвання договору від 28 грудня 2015 року №281220151 в односторонньому порядку та, як наслідок, неприйняття ДФС України для реєстрації в Єдиному державному реєстрі податкових накладних відповідних податкових документів.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ДФС України звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішень судів попередніх інстанцій та прийняття нового, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 213 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає порушення норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини п’ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

З наведених законодавчих приписів випливає, що касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішення справи та/або порушення судами норм процесуального права із зазначенням того, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення спору.

Однак зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень не вбачається допущеного судами невірного правозастосування в частині задоволення позовних вимог, а доводи касаційної скарги не викликають необхідності перевірки матеріалів справи. Висновки судів у частині задоволення позовних вимог, покладені в основу прийняття оскаржуваних рішень, ґрунтуються на правильному тлумаченні та застосуванні правових норм.

Отже, враховуючи те, що зміст оскаржуваних судових рішень у частині задоволення позовних вимог не дає підстави для висновку про те, що судами попередніх інстанцій допущено порушення норм процесуального права чи неправильно застосовано норми матеріального права, обґрунтування касаційної скарги, її зміст й доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки застосування судами норм права відповідає усталеній практиці Вищого адміністративного суду України, тому слід відмовити у відкриті касаційного провадження.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення судових інстанцій особами, які беруть участь у справі, не оскаржуються, а тому відсутні підстави для надання правового аналізу відповідним висновкам судів у рамках даного касаційного провадження.

Згідно з частиною шостою статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України копія ухвали про повернення касаційної скарги або про відмову у відкритті касаційного провадження разом з доданими до скарги матеріалами направляються особі, яка подавала касаційну скаргу, а касаційна скарга залишається у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної фіскальної служби України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 червня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року у справі №826/3292/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Беррі Мор» до Державної фіскальної служби України, Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов’язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлених статтями 237- 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Маринчак