Справа № 554/9091/16-а
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 р.Справа № 554/9091/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бенедик А.П. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання - Дорошенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и л а:

02.11.2016 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, яким просить визнати протиправними дії відповідача ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі відповідач, пенсійний орган, Полтавське ОУПФУ) щодо невиплати у період з 01.06.2015 року по 31.12.2015 року пенсії за віком та зобовязати відповідача поновити виплату пенсії за віком, починаючи з 01.06.2015 року по 31.12.2015 року, в подальшому продовжуючи її нарахування та виплату без будь-яких затримань.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями п. 5 розділу Ш «Прикінцеві положення» Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі ОСОБА_3 № 213-VIII) відповідно до яких у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України < > «Про судоустрій і статус суддів» < >.

Позивач вважає, що з 01.06.2015 року посада, яку вона обіймає в Апеляційному суду Полтавської області, а саме, - посада судді, не надає їй права на призначення пенсії на умовах, встановлених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», отже відповідач повинен відновити виплату раніш призначеної йому пенсії.

Позивач вказує на порушення відповідачем приписів ст. 49 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі ОСОБА_3 № 1058-IV, в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), оскільки відповідачем не було прийняте відповідне рішення про припинення виплати їй пенсії за віком, як і рішення про відмову у відновленні виплати пенсії з 01.06.2015 року.

13.12.2016 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з клопотанням, яким вказувала, що про порушення відповідачем права на пенсію дізналась лише 31.10.2016 року з відповіді пенсійного органу на своє звернення стосовно відновлення виплати пенсії.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 13.12.2016 року адміністративний позов задоволений наступним чином: визнані протиправними дії відповідача щодо невиплати ОСОБА_2 пенсії за віком за період з 01.06.2015 року по 31.12.2015 року. Відповідач зобовязаний поновити ОСОБА_2 виплату пенсії за віком, починаючи з 01.06.2015 року по 31.12.2015 року.

Одночасно судом прийнято рішення про визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду та проведений розподіл судових витрат, - за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_1 ОУПФУ на користь позивача стягнуто 551,20 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Судове рішення вмотивовано неправомірністю дій пенсійного органу щодо припинення виплати пенсії позивача з 01.06.2015 року на виконання положень Закону № 213-VIII і наявністю правових підстав для поновлення цих виплат з 01.06.2015 року.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі Полтавське ОПФУ, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 13.12.2016 року та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2

Скаржник зазначає про відсутність підстав для визнання поважними причин пропуску позивачем строк звернення до адміністративного суду.

Також скаржник зазначає про те, що виплата пенсії позивачу припинена з 01.04.2015 року у відповідності до положень абзацу третього ч. 1 ст. 47 Закону № 1058-IV.

За приписами ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) неприбуття у судове засідання сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, до судового засідання не прибули. Фіксування судового засідання технічними засобами не відбувалось згідно положень ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, дійшла висновку, що апеляційна скарга згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Пунктом 13 Розділ XV «ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону № 1058-IV визначено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії, щомісячного довічного грошового утримання відповідно до законів України < > «Про судоустрій і статус суддів» < > та цього Закону, призначається одна пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до зазначених законодавчих актів, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 15.06.2011 року працює на посаді судді Апеляційного суду Полтавської області. З 01.06.2013 року перебуває на обліку в ОСОБА_1 ОУПФУ та отримує пенсію за віком, призначену на умовах Закону № 1058-IV.

З 01.04.2015 року, з підстав установлених п. 5 розділу Ш «Прикінцеві положення» Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі ОСОБА_3 № 213-VIII) та абзацу третього ч. 1 ст. 47 Закону № 1058-IV, відповідачем припинена виплата пенсії позивача.

17.10.2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до пенсійного органу з заявою, якою серед іншого просила поновити виплату пенсії 01.06.2015 року по 31.12.2015 року (а.с. 6).

Листом від 31.10.2016 року за вих. № 363/К-17 пенсійний орган повідомив позивача про відсутність законодавчих підстав для задоволення її звернення (а.с. 7-8).

Колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності дій пенсійного органу по припиненню з 01.06.2015 року виплати пенсії за віком позивача ОСОБА_2О, з огляду на наступне.

01.04.2015 року набрав чинності ОСОБА_3 N 213-VIII, яким внесено зміни до ст. 47 Закону N 1058-IV та визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України від 22.10.1993 року N 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами від 17.11.1992 року N 2790-XII «Про статус народного депутата України», N 889-VII, від 14.10.2014 року N 1697-VII «Про прокуратуру», N 2453-VI, пенсії, призначені відповідно до Закону N 1058-IV, не виплачуються.

Пунктом п'ятим Прикінцевих положень Закону N 213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до вищезазначених законів.

ОСОБА_3 N 213-VIII не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону N 2453-VI.

Таким чином, з 01.06.2015 року особи, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, згідно з Законом N 2453-VI, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії за віком, призначена відповідно до Закону N 1058-IV.

Зазначений висновок щодо застосування норм права висловлений Верховним Судом України в постанові від 24.05.2016 року по справі № 21-948а16 і згідно ч. 2 ст. 244-2 КАС України такий висновок має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

За змістом ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частинами 1 та 2 ст. 99 КАС України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (ч. 1 ст. 99).

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 99).

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи (ч. 2 ст. 100 КАС України). Так, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала (ч. 1 ст. 100).

Аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку про те, що виходячи зі змісту ст. 99 КАС України строк звернення до адміністративного суду з позовом як різновид строку позовної давності та наслідки його пропущення, встановлені ч. 2 ст. 100 КАС України, можуть застосовуватися судом лише у випадку, коли мало місце порушення прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулась до суду за захистом цих прав.

При цьому початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Обставини, з якими сторона повязує поважність причин пропуску строків звернення до суду, доводяться стороною.

З письмових пояснень позивача ОСОБА_2 щодо поважності причин пропуску звернення до адміністративного суду з позовними вимогами про визнання протиправними дії відповідача, що полягають у невиплати їй пенсії у період з 01.06.2015 року по 31.12.2015 року убачається, що позивач вважає, що про порушення пенсійним органом свого права на отримання пенсії з 01.06.2015 року вона дізналась саме 31.10.2016 року з листа-відповіді пенсійного органу на своє звернення від 17.10.2016 року (а.с. 39, 106).

Надаючи критичну оцінку цим поясненням, колегія суддів зазначає, що за повідомленням пенсійного органу виплату пенсії позивачу ОСОБА_2 припинено з 01.04.2015 року, нараховану сума пенсії за березень 2015 року відповідачем перераховано до банківській установи 24.03.2015 року.

Отже, починаючи з квітня 2015 року позивач очікувані пенсійні платежі не отримувала. Факту обізнаності з цією обставиною позивач не спростовує. Отже, починаючи з квітня 2015 року позивач, вважаючи такі дії пенсійного органу неправомірними, мала можливість звернутися до адміністративного суду з відповідним позовом з метою захисту свого порушеного права.

За захистом свого порушеного права до адміністративного суду, а протиправність дій відповідача ОСОБА_1 ОУПФУ щодо припинення виплати позивачу з 01.06.2015 року пенсії судами установлена, позивач звернулась лише 02.11.2016 року.

За висновком, що висловлений Верховним Судом України в постанові від 25.05.2016 року по справі № 164/1904/14-ц спори у справах, повязаних з пенсійними виплатами, мають розглядатися у межах звернення до адміністративного суду, тобто в межах шестимісячного строку.

Зазначені обставини залишені судом поза увагою та цим обставинам судом не надана належна правова оцінка.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції позивач та її представник не надали інших пояснень з приводу наявності або відсутності обєктивних/поважних причин, що обумовили звернення позивача до адміністративного суду поза межами строку, встановленого ст. 99 КАС України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для визнання причин пропуску позивачем строку звернення до суду поважними.

З аналогічних підстав колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з вимогами про зобовязання відповідача поновити виплату пенсії за віком, починаючи з 01.06.2015 року по 31.12.2015 року.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 155 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з порушенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Таким чином, колегія суддів частково задовольняючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 ОУПФУ, скасовує постанову Октябрського районного суду м. Харкова від 13.12.2016 року та приймає нове рішення по залишення адміністративного позову ОСОБА_2 без розгляду.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

Згідно положень ст. 94 КАС України, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір у розмірі 606,34 грн, сплачений позивачем по квитанції від 10.05.2016 року (а.с. 84) підлягає зарахуванню до спеціального фонду Державного бюджету України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 7, 13, 41, 94, п. 9 ч. 1 ст. 155, ст.ст. 184, 185, 195, 196, п. 4 ч. 1 ст. 198, ч. 1 ст. 203, ст.ст. 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області задовольнити частково.

Постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2016 року скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 10 квітня 2017 року.