Справа № 817/2473/16
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 березня 2017 р.Р і в н е 817/2473/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області
доСільськогосподарського приватного підприємства "Спас"
про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернулось Корецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області з позовом до Сільськогосподарського приватного підприємства "Спас" про стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за період 01.07.2016 - 25.12.2016 у сумі 5812,98 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за особовим рахунком відповідача утворився борг з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення". Посилаючись на частину другу Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та пункт 6 "Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України", затвердженої постановою Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за №64/8663, позивач просить суд стягнути суму заборгованості з відповідача.

Про дату, час та місце судового розгляду сторони повідомлялись належним чином, що підтверджується доказами в матеріалах справи.

У позовній заяві позивач зазначив про розгляд справи без участі його представника.

Представник відповідача до суду не з'явився також.

03.03.2017 представник відповідача подав суду заяву про відкладення судового розгляду справи у зв'язку із хворобою представника.

Відповідно до ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Оскільки представником відповідача не додано до поданої заяви (вх.№2828/17 від 03.03.2017) жодного доказу у підтвердження обставин, на які він покликається, не повідомлено при цьому будь-яких обставин, які б слугували об'єктивною перешкодою для залучення до участі у справі іншого представника відповідача та враховуючи те, що Кодекс адміністративного судочинства України не обмежує сторону у виборі уповноважених представників, у тому числі щодо їх кількості, суд визнав причини незабезпечення участі відповідачем у розгляді справи свого представника не поважними.

Також, судова повістка про виклик у судове засідання на 23.03.2017 надсилалися відповідачу за адресою його місцезнаходження згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, але до суду повернувся поштовий конверт з позначкою підприємства зв'язку "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" від 15.05.2003 №755-IV єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру. Згідно частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" від 15.05.2003 №755-IV в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зокрема про адресу місцезнаходження юридичної особи. Згідно із частиною 1 статті 10 вказаного Закону якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Згідно з частиною 4 статті 33 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою місцезнаходження (юридичні особи), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

В силу положень частини 11 статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України в разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

За таких обставин суд вважає відповідача повідомленим про дату, час та місце судового розгляду належним чином, однак участі свого представника у судовому розгляді відповідач не забезпечив, причини суду не повідомив.

Тому, на підставі частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

Крім поданої заяви (вх.№2828/17 від 03.03.2017) відповідач не подав суду заперечень проти адміністративного позову та будь-яких інших заяв або клопотань з приводу заявлених позовних вимог.

За таких обставин справа розглядалась судом за наявними в ній матеріалами і доказами.

Розглянувши позовну заяву, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх в сукупності, відповідно до вимог закону, судом встановлено наступне.

Сільськогосподарське приватне підприємство "Спас" як платник внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування перебуває на обліку в Корецькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області, що підтверджується відомостями, наведеними в картці особового рахунку відповідача.

Позивачем відповідно до розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено розмір витрат, які підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача у зв'язку з виплатою та доставкою пенсії пенсіонерці ОСОБА_1 за період 01.07.2016 - 25.12.2016 у сумі 5812,98 грн.

На день судового розгляду відповідач не надав суду доказів сплати наявної заборгованості з відшкодування місячної суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгової пенсії, що слугувало приводом для звернення до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між позивачем та відповідачем, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 1 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є: суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників; філії, відділення та інші відокремлені підрозділи платників податку, що не мають статусу юридичної особи, розташовані на території іншої, ніж платник збору, територіальної громади.

Згідно з абз. 4 п. 1 ст. 2 зазначеного Закону для платників збору об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Так, відповідно до пункту "ж" статті 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають жінки, які працюють у сільськогосподарському виробництві та виховали п'ятеро і більше дітей, незалежно від віку і трудового стажу в порядку, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

В матеріалах справи міститься довідка відповідача від 26.04.2010 №16 про те, що ОСОБА_1 дійсно постійно працює в Сільськогосподарському приватному підприємстві "Спас" з 09.06.2008 та продовжує працювати станом на дату видачі довідки у виробництві сільськогосподарської продукції (а.с.11) та їй призначена пільгова пенсія як багатодітній матері (а.с.12). А згідно з довідкою виконкому Симонівської сільської ради від 22.04.2010 ОСОБА_1 народила та виховала до 14-річного віку шестеро дітей (а.с.14).

Таким чином, ОСОБА_1 працювала у відповідача у сільському виробництві, народила та виховала до 14-річного віку шестеро дітей, відтак має право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до пункту "ж" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про призначення пенсії на пільгових умовах жінкам, які працюють в сільськогосподарському виробництві та виховали п'ятеро і більше дітей" від 16.05.1992 №244, жінки, які працюють в сільськогосподарському виробництві та виховали п'ятеро і більше дітей до 14-річного віку, в тому числі усиновлених, пенсії на пільгових умовах призначаються незалежно від віку та наявного трудового стажу.

Право на пенсію на вказаних пільгових умовах мають жінки, які зайняті на постійній роботі у сільськогосподарському виробництві у колгоспах, державних господарствах, міжгосподарських підприємствах, кооперативах, орендних колективах, а також в фермерських та інших господарствах незалежно від форм власності та господарювання.

Обчислення заробітку, призначення та виплата таких пенсій провадяться відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058 пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. При цьому до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди зберігається порядок покриття витрат на виплату та доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Порядок відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, встановлено розділом шостим Інструкції "Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України" (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 6.1 Інструкції, витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до абзацу першого частини 2 Прикінцевих положень Закону застрахованим особам, які працювали або працюють на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах підлягають повному (100%) відшкодуванню.

Згідно з п. 6.4 Інструкції, розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Згідно п. 6.8. Інструкції, підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Разом з тим, з 01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII, яким внесено зміни до ст. 9 Податкового кодексу України. Так, із переліку загальнодержавних податків і зборів виключено фіксований сільськогосподарський податок. Фактично його було замінено на єдиний податок четвертої групи. Проте, для платників єдиного податку виключень щодо відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, чинним законодавством не було передбачено.

Отже, з 01.01.2015 у сільськогосподарських підприємств виник обов'язок щодо відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. Відшкодуванню підлягають лише витрати, фактично понесені Пенсійним фондом України починаючи з 01.01.2015.

Поряд з тим, 12.11.2015 Верховною Радою України прийнято Закон України №802-VIII "Про внесення змін до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" щодо уточнення об'єкта оподаткування для платників, що обрали спрощену систему оподаткування", який набрав чинності 01 січня 2016 року.

Вказаним Законом абзац четвертий п. 1 ст. 2 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" викладено у наступній редакції - " Для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, крім платників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені у підпункті 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Отже, з наведеної норми слідує, що з 01 січня 2016 року платники єдиного податку, які віднесені до четвертої групи (сільськогосподарські підприємства), не відшкодовують витрати на виплату і доставку пільгових пенсій працівникам, оскільки для вказаної категорії платників відповідний об'єкт оподаткування вилучений із Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування".

Проте, в матеріалах справи відсутні докази у підтвердження набуття відповідачем статусу платника єдиного податку четвертої групи, як і не повідомлено таких обставин суду відповідачем.

За таких обставин, відповідач не позбавлений обов'язку з відшкодування фактичних витрат органу пенсійного фонду з виплати та доставки пільгових пенсій на загальних умовах.

Відповідно до підпункту дев'ятого пункту 4 "Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління", що затверджене постановою Правління Пенсійного фонду України №28-2 від 22.12.2014, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №41/26486, Управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об'єднані управління відповідно до покладених завдань, зокрема, здійснюють стягнення у передбаченому законодавством порядку своєчасно не нарахованих та/або не сплачених сум страхових внесків та інших платежів.

Згідно з частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

На день судового розгляду відповідач суму заборгованості за період 01.07.2016 - 25.12.2016 у сумі 5812,98 грн. не сплатив, відповідних доказів суду не представив.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Підстави для застосування ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України та вирішення питання розподілу судових витрат у суду відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з Сільськогосподарського приватного підприємства "Спас" (ідентифікаційний код 32404312) на користь Корецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області заборгованість з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період 01.07.2016 - 25.12.2016 у сумі 5812,98 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.