Справа № 817/521/17
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2017-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ВІДМОВУ У ВІДКРИТТІ ПРОВАДЖЕННЯ В АДМІНІСТРАТИВНІЙ СПРАВІ

14 квітня 2017 року РівнеСправа № 817/521/17
Суддя Рівненського окружного адміністративного суду Недашківська К.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про визнання дій неправомірними, та перевіривши на предмет відповідності позовної заяви вимогам статей Кодексу адміністративного судочинства України,

ВСТАНОВИВ:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується - позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (далі іменується - відповідач), в якому позивач просить суд визнати неправомірними дії відповідача щодо надання дозволу Білокриницькій сільській раді Рівненського району Рівненської області на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 10 га у комунальну власність для сінокосіння та випасання худоби.

За результатами перевірки матеріалів позову в порядку статті 107 КАС України, суддя встановив, що заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, з огляду на наступне.

Згідно частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно частини 2 цієї статті до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Аналогічна норма міститься в статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

В свою чергу, суд зазначає, що спірні правовідносини з приводу передачі у користування чи володіння земельних ділянок сільськогосподарського призначення, в тому числі надання дозволів на розроблення та затвердження проекту землеустрою та передача земельної ділянки в оренду, врегульовані приписами Земельного кодексу України.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Земельного кодексу України, земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України, суб'єктом права власності на землю державної власності є держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади.

За змістом частини 4 статті 122 Земельного кодексу України, повноваженнями з передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб наділений центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи.

В даному випадку, предметом позову є перевірка правильності формування волі однієї із сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, що не може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акту, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватись у порядку цивільної (господарської) юрисдикції.

Наведена правова позиція зазначена Верховним судом України у постановах від 24.02.2015 по справі №21-34а15, від 31.01.2017 у справі №21-1237а16.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

При цьому, суд звертає увагу, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних судах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд який розглянув справу не віднесену до його юрисдикції, не може вважатись «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Наведена позиція зазначена Верховним судом України в постанові від 24 лютого 2015 року в справі №21-34а15 та від 11 листопада 2014 року у справі №21-493а14.

Відповідно до статей 1, 3, 15 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно з частин 1-4 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

У зв'язку з тим, що позивач, фактично, оскаржує рішення, яке має вплив на виникнення у третьої особи права власності на земельну ділянку, то у даному випадку має місце спір про право на земельну ділянку, а відтак про цивільне право.

Окрім того, суд зазначає, що позивач вже звертався до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, Державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру у Рівненському районі Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Білокриницька сільська рада Рівненського району Рівненської області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ №14-4353/16-16-СГ від 21.10.2016 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою», яким Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області надано дозвіл Білокриницькій сільській раді Рівненського району Рівненської області на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 10 га у комунальну власність для сінокосіння та випасання худоби та наказ №17-294/16-17-СГ від 19.01.2017 «Про надання у власність земельної ділянки», яким Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області передано у власність Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області земельну ділянку орієнтовною площею 10 га у комунальну власність для сінокосіння та випасання худоби (кадастровий номер земельної ділянки :05:017:1419); зобов'язати Державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру у Рівненському районі Рівненської області скасувати запис у Поземельній книзі зареєстрованої за Білокриницькою сільською радою Рівненського району Рівненської області земельної ділянки із кадастровим номером :05:017:1419, що знаходиться на території Білокриницької сільської ради (за межами населеного пункту) Рівненського району Рівненської області; зобов'язати Державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру у Рівненському районі Рівненської області та Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області подати звіт про виконання судового рішення у встановлений судом розумний термін.

Дана інформація міститься в аналітичній системі суду «ДСС».

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 09.03.2017 провадження у справі №817/137/17 закрито в порядку пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України.

З даного приводу суд зазначає, що оскарження позивачем наказу №14-4353/16-16-СГ від 21.10.2016 (справа №№817/137/17) та оскарження дій відповідача у справі №817/521/17 стосується одних і тих же правовідносин.

Пунктом 1 частини 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи, що заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження у справі слід відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 109, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі №817/521/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про визнання дій неправомірними.

Роз'яснити ОСОБА_1, що відповідно до частини 5 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Роз'яснити ОСОБА_1, що розгляд даної позовної заяви належить до юрисдикції місцевого загального суду.

Копію даної ухвали надіслати ОСОБА_1.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали (якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то в 5-денний строк з дня отримання цією особою копії ухвали) апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії ухвали суду безпосередньо в суді, то п'ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії ухвали суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.М. Недашківська