Справа № 200/21717/16-а(2а/200/902/16)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 квітня 2017 рокусправа № 200/21717/16-а(2а/200/902/16)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Чепурнова Д.В. Мельника В.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційні скарги виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради та комунального підприємства «Управління з організації контролю сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 грудня 2016 року

у адміністративній справі № 200/21717/16-а(2а/200/902/16) по заяві позивача ОСОБА_1 про забезпечення полону у справі за адміністративним позовом депутата Дніпропетровської міської ради VII скликання ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, та третіх осіб: департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпропетровської міської ради, управління реклами Дніпровської міської ради, комунального підприємства «Управління з організації контролю сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради про визнання незаконним рішення та його скасування, -

в с т а н о в и л а :

В провадженні Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська перебуває адміністративна справа за позовом депутата Дніпропетровської міської ради VII скликання ОСОБА_1, в якому заявлено про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 23.06.2016 року № 230 «Про приведення рекламних засобів, розташованих па території міста, у відповідність до норм чинного законодавства» з підстав порушення процедури прийняття оспорюваного рішення, разом з яким позивачем було подано заяву про його забезпечення шляхом зупинення дії рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 23.06.2016 року № 230 «Про приведення рекламних засобів, розташованих на території міста, у відповідність до норм чинного законодавства»; Заборонити Виконавчому комітету Дніпропетровської міської ради приймати аналогічні (подібні) рішення стосовно рекламних конструкцій (рекламних засобів), розташованих на території міста згідно з виданими дозволами на розміщення зовнішньої реклами; заборони відповідачу, третім особам Департаменту економіки, фінансів за міського бюджету Дніпропетровської міської ради, управлінню реклами Дніпровської міської ради, комунальному підприємству «Управління з організації контролю сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради, іншим виконавчим органам, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, їх службовим та, посадовим особам, вчиняти будь-які дії, направлені па виконання рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 23.06.2016 № 230 «Про приведення рекламних засобів, розташованих па території міста, у відповідність до норм чинного законодавства»; заборони Відповідачу, третім особам Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпропетровської міської ради, управлінню реклами Дніпровської міської ради, комунальному підприємству «Управління з організації контролю сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради, іншим виконавчим органам, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, їх службовим та посадовим особам, вчиняти будь-які дії направлені на демонтаж рекламних конструкцій (рекламних засобів), розташованих па території міста згідно з виданими дозволами на розміщення зовнішньої реклами.

Зазначена ухвала суду першої інстанції оскаржена в апеляційному порядку виконкомом Дніпропетровської міської ради та комунальним підприємством «Управління з організації контролю сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради з підстав порушення норм матеріального та процесуального, що призвело до неправильного вирішення питання по справі, у звязку з чим просять її скасувати та прийняти нове рішення про відмову позивачу у задоволені його вимог про забезпечення позову.

Апеляційні скарги відповідача та третьої особи мотивовані тим, що оскаржувана у цій справі ухвала суду не має посилань на будь-які фактичні дані в обґрунтування заявлених позивачем вимог про забезпечення позову та ґрунтується лише на припущеннях позивача, не підтверджених жодними правовими чинниками. При цьому, судом першої інстанції не вказані очевидні ознаки протиправності рішень та дій відповідача та не наведені ознаки небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а у клопотанні про забезпечення позову, з урахуванням предмету спору, позивачем не наведено реальних обставин та обґрунтування щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, і суд першої інстанції постановивши ухвалу про забезпечення позову фактично ухвалив рішення про задоволення позовних вимог без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову .

Крім того, апелянти звертають увагу апеляційної інстанції на те, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції проігнорував, що заявлені позивачем способи забезпечення його позову у цій справі, виходять за межі, що встановлені процесуальним законом для інституту забезпечення позову. Так, позивач просив встановити заборону для невизначеного та необмеженого кола осіб та щодо необмеженого кола дій, а суд першої інстанції їх задовольнив без врахування спів розмірності вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи, а також без врахування того, що заходи забезпечення, які просив застосувати позивач, не відповідають змісту оскаржуваних ним рішень, та не мають зв'язку з предметом позовної вимоги, що є також підставою для скасування такого заходу забезпечення. Зокрема, апелянти вказують на те, що заходи забезпечення позову сформовані таким чином, що поширюються не тільки на правовідносини сторін у справі, а її на невизначене коло осіб, що є неприпустимим в цьому процесі, і що призводить до порушення прав інших осіб, які не уповноважували позивача представляти їх інтереси, та призводить до порушення принципу рівності прав учасників процесу, оскільки заходи забезпечення адміністративного позову мають бути належними та відповідними заявленому адміністративному позову, стосуватись прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі, та не порушувати прав інших осіб, і прийматись виключно за наявності підстав очевидної протиправності дій, рішень суб'єкта.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з огляду на наступне.

Задовольняючи подану позивачем у цій справі заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем наведено відповідні обставини, які підтверджують існування ризику спричинення йому збитків до ухвалення рішення у справі та того, що для відновлення прав, свобод та інтересів розповсюджувачам зовнішньої реклами необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, що судом визнано достатнім для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки при розгляді справи по суті судом саме і буде встановлюватись питання щодо наявності порушення прав, та інтересів позивача, з боку відповідача.

Колегія суддів з висновком суду першої інстанції не погоджується та вважає його необґрунтованим, а вжиті судом першої інстанції у цій справі заходи забезпечення позову є безпідставними, оскільки відповідно до частини першої статті 117 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвала про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову може бути постановлена судом якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам саме позивача по справі до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття позивачем таких заходів, або для їх відновлення позивачу необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Із наведених положень убачається, що суд може забезпечити позов лише на захист порушених прав, та інтересів учасника адміністративних правовідносин за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені рішенням суб'єкта владних повноважень.

Проте, колегією суддів встановлено, що позов у цій справі заявлено депутатом Дніпропетровської міської ради VII скликання ОСОБА_1, який ініціюючи судовий розгляд спору у цій справі не визначився на захист яких саме прав та інтересів він звернувся до адміністративного суду, хоча п.8 ч.1 ст.3 КАСУ чітко передбачено, що позивачем є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду, а ч.1 ст.6 КАСУ встановлено право особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Предметом оскарження у цій справі є рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 23.06.2016 року № 230 «Про приведення рекламних засобів, розташованих па території міста, у відповідність до норм чинного законодавства», яке на погляд депутата Дніпропетровської міської ради VII скликання ОСОБА_1 прийняте із перевищенням наданих виконавчому комітету повноважень та з порушенням передбаченої законодавством процедури прийняття рішення, і порушує права та інтереси рекламорозповсюджуначів міста Дніпропетровська, членів територіальної громади, суб'єктів підприємницької діяльності власників рекламних засобів.

Заявляючи про забезпечення позову у цій справі, депутат Дніпропетровської міської ради VII скликання ОСОБА_1 також посилається лише на порушення оскаржуваним рішенням відповідача прав субєктів підприємницької діяльності міста рекламорозповсюджувачів, та не зазначає про існування для нього особисто, як позивача по цій справі, очевидної небезпеки заподіяння шкоди саме його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, також як і не вказує, захист яких його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення у цій справі, або для відновлення яких прав йому необхідно буде докласти значних зусиль.

Задовольнивши заяву позивача про забезпечення позову шляхом: зупинення дії рішення виконавчою комітету Дніпропетровської міської ради від 23.06.2016 № 230 «Про приведення рекламних засобів, розташованих на території міста, у відповідність до норм чинного законодавства»; заборони виконавчому комітету Дніпропетровської міської ради приймати аналогічні (подібні) рішення стосовно рекламних конструкцій (рекламних засобів), розташованих па території міста; та заборони вчиняти будь-які дії, що направлені на виконання рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 23.06.2016 року № 230 «Про приведення рекламних засобів, розташованих на території міста, у відповідність до норм чинного законодавства» і які направлені на демонтаж рекламних конструкцій (рекламних засобів), розташованих на території міста, суд першої інстанції не тільки не визначився на захист яких саме прав позивача по цій справі забезпечується позов у цій справі, а й проігнорував, що у наведений вище спосіб, фактично було вирішено заявлені позивачем вимоги адміністративного позову без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову, а також була заборонена діяльність усіх субєктів владних повноважень у сфері регулювання зовнішньої реклами міста.

Враховуючи викладене, а також на підставі аналізу положень ст.117 КАСУ, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що суд першої інстанції у цій справі вийшов за межі підстав забезпечення позову та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, що тягне за собою його скасування із прийняттям нової ухвали про відмову в задоволені заяви про забезпечення позову.

За таких обставин, колегія суддів визнає за необхідне скасувати ухвалене у цій справі судом першої інстанції рішення про забезпечення позову з підстав порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись п.6 ч.1 ст.199, ст.202, ст.205, ст.206 КАС України, судова колегія

У х в а л и л а :

Апеляційні скарги виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради та комунального підприємства «Управління з організації контролю сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради задовольнити

Ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 грудня 2016 року - скасувати в частині задоволення заяви про забезпечення позову шляхом: зупинення дії рішення виконавчою комітету Дніпропетровської міської ради від 23.06.2016 № 230 «Про приведення рекламних засобів, розташованих на території міста, у відповідність до норм чинного законодавства»; заборони Виконавчому комітету Дніпропетровської міської ради приймати аналогічні (подібні) рішення стосовно рекламних конструкцій (рекламних засобів), розташованих на території міста, згідно з виданими дозволами на розміщення зовнішньої реклами, виданих у відповідності до чинного законодавства; заборони відповідачу, третім особам Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпропетровської міської ради, управлінню реклами Дніпровської міської ради, комунальному підприємству «Управління з організації контролю сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради, і іншим виконавчим органам, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, їх службовим та посадовим особам, вчиняти будь-які дії, направлені па виконання рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 23.06.2016 року № 230 «Про приведення рекламних засобів, розташованих па території міста, у відповідність до норм чинного законодавства»; а також заборони відповідачу, третім особам Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпропетровської міської ради, управлінню реклами Дніпровської міської ради, комунальному підприємству «Управління з організації контролю сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради, і іншим виконавчим органам, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, їх службовим та посадовим особам, вчиняти будь-які дії, направлені на демонтаж рекламних конструкцій (рекламних засобів), розташованих на території міста, згідно з виданими дозволами на розміщення зовнішньої реклами, виданих у відповідності до чинною законодавства.

Відмовити в повному обсязі в задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову депутата Дніпропетровської міської ради VII скликання ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, та третіх осіб: департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпропетровської міської ради, управління реклами Дніпровської міської ради, комунального підприємства «Управління з організації контролю сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» Дніпропетровської міської ради про визнання незаконним рішення та його скасування

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст.212 КАС України.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.В. Мельник