Справа № 808/289/17
Суддя: Дуляницька Світлана Мефодіївна
Дата ухвалення: 2017-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року 15год.06хв.Справа № 808/289/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Дуляницької С.М., за участю секретаря судового засідання Філоненко Ю.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтова компанія Запоріжнафтопродукт"

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення в частині,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтова компанія Запоріжнафтопродукт" (далі позивач, ТОВ "НК Запоріжнафтопродукт") звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (далі відповідач, ГУ ДФС у Запорізькій області), в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.09.2016 № НОМЕР_1 в частині 332774 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача покликається на правомірність формування податкового кредиту по господарських операціях з ТОВ "ОСОБА_1 С" та ТОВ "Контроль-Сервіс", які мали реальний характер, оформлені належними первинними документами та податковими накладними, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. Просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю, про що подав письмові заперечення. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що господарські операції позивача з ТОВ "ОСОБА_1 С" та ТОВ "Контроль-Сервіс" не мали реального характеру, первинні документи оформлені для формування податкової вигоди. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з огляду на таке.

Фахівцями ГУ ДФС у Запорізькій області проведено планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтова компанія Запоріжнафтопродукт" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 19.06.2015 по 31.03.2016, валютного та іншого законодавства за період з 19.06.2015 по 31.03.2016, за результатами якої складено акт від 26.07.2016 № 066/08-01-14-02/39846540 (а.с.174-248 том 1).

В ході вказаної перевірки посадові особи відповідача дійшли, зокрема, висновку що в порушення п. 198.1, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України (далі ПК України) позивач завищив відємне значення між сумою податкового зобовязання та податкового кредиту на загальну суму 551927,00 грн.

За результатами проведеної перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 12.09.2016 № НОМЕР_1, яким позивачу зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість на 353754,00 грн. (а.с.159 том 1).

Позивач з вказаним податковим повідомленням-рішенням частково погоджується, а в частині зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість на 332774,00 грн. оскаржує в даному адміністративному позові.

Підставою для зменшення розміру від'ємного значення на 332774,00 грн. за вказаним податковим повідомленням-рішенням стали висновки податкового органу про не реальність господарських операцій позивача з ТОВ "ОСОБА_1 С" та ТОВ "Контроль-Сервіс"

Надаючи оцінку правомірності формування позивачем податкового кредиту по господарських операціях з ТОВ "ОСОБА_1 С" та ТОВ "Контроль-Сервіс", суд зазначає таке.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України (тут і надалі вживається в редакції, чинній на дату вчинення господарських операцій) податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.201.4 ст.201 ПК України, податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця.

Пункт 201.7 ст. 201 ПК України передбачає, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Надаючи оцінку господарським операціям позивача з ТОВ "ОСОБА_1 С" та ТОВ "Контроль-Сервіс", суд зазначає таке.

Між ТОВ "НК Запоріжнафтопродукт" (замовник) та ТОВ "ОСОБА_1 С" (виконавець) укладено договір про надання послуг № Д-01-119 від 01.08.2015 (а.с.10-11 том 1), за умовами якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобовязання з надання замовнику консультаційних послуг з питань комерційної діяльності. Надання послуг оформляється шляхом підписання сторонами щомісячного акту здачі-приймання наданих послуг. Замовник зобовязується надавати виконавцеві необхідну документацію, електронну техніку, а також інформацію, необхідну для виконання зобовязань за договором (пункти 4, 5 договору).

До вказаного договору укладено додаткові угоди щодо встановлення суми щомісячної винагороди (а.с.12-19 том 1).

Між сторонами договору підписано акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), згідно яких виконавцем були надані консультаційні послуги з питань комерційної діяльності (а.с.21-28 том 1). Позивач до матеріалів справи надав додатки до вказаних актів (а.с.49-88).

Розрахунки проведено в безготівковому порядку (а.с.20, 29-48 том 1).

На підставі податкових накладних, виписаних ТОВ "ОСОБА_1 С" (а.с.89-110 том 1) позивач включив до податкового кредиту ПДВ в розмірі 346604 грн. (стор. 26 акта перевірки, а.с.186 (зворот) том 1).

Крім того, між ТОВ "НК Запоріжнафтопродукт" (замовник) та ТОВ "Контроль-Сервіс" (виконавець) укладено договір про надання послуг (робіт) № 28/09-15/06 від 28.09.2015 (а.с.111-112 том 1), за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобовязання по наданню замовникові послуг з: проведення перевірок, ревізій та інвентаризацій на підприємстві, складанню актів і звітної документації по перевірках, ревізіях та інвентаризаціях, аналізу причин виникнення надлишків і недостач продукції, проведення перевірок наявності і ведення облікової документації, перевірці точності роботи дозаторів ПРК, перевірці якості нафтопродуктів мобільною лабораторією, технічного стану дотримання норм з охорони праці та протипожежної безпеки на АЗС та нафтобазах, проведення перевірок будівництва та ремонту обєктів. Підставами для проведення розрахунків є підписаний акт прийому-передачі наданих послуг (п.2.1 договору).

До вказаного договору укладено додаткові угоди щодо встановлення вартості наданих послуг (а.с.113-115 том 1).

Між сторонами договору підписано акти здачі-прийняття робіт (надання послуг). Позивач до матеріалів справи надав ОСОБА_1 перевірок АЗС (а.с.116-143 том 1).

Розрахунки проведено в безготівковому порядку (а.с.144-146 том 1).

На підставі податкових накладних, виписаних ТОВ "Контроль-Сервіс" (а.с.147-149 том 1) позивач включив до податкового кредиту ПДВ в розмірі 79970 грн. (стор. 43 акта перевірки, а.с.195 том 1).

Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, придбання послуг було зумовлене необхідністю наявності аналізу та оцінки діяльності автозаправних станцій на території області, формування цінової політики; проведення інвентаризації та виявлення фактів розкрадання чи нестач на АЗС позивача (а.с.13-15 том 2).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд не може погодитись з доводами позивача та критично ставиться до наданих позивачем первинних документів бухгалтерського обліку, підтверджуючих здійснення господарських операцій з контрагентами ТОВ "ОСОБА_1 С" та ТОВ "Контроль-Сервіс" з огляду на таке.

Так, з наданих позивачем документів не можливо встановити зв'язок між укладеними договорами, результатом їх виконання та отриманням економічної вигоди від придбаних послуг. Позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про фактичне виконання робіт (надання послуг) за укладеними договорами.

Надані позивачем акти прийому передачі наданих послуг, графічні матеріали та акти не містять деталізації наданих послуг, зокрема, переліку отриманих документів із зазначенням їх реквізитів, назв організацій, в яких такі документи були отримані (погоджені), наданих консультацій, їх окремої вартості.

Наведені у сукупності обставини та досліджені судом документальні докази, суд вважає достатніми для висновку про те, що господарські операції з надання послуг фактично не мали реального характеру, замовлення послуг оформлені лише документально та не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеними договорами.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 Податкового кодексу України. Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність це діяльність особи, що повязана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Тобто для бухгалтерського (а відтак, і для податкового) обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обовязкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару (послуг) з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у звязку з таким придбанням. При цьому, наявність належним чином оформлених податкових накладних є обовязковою, але не вичерпною обставиною для формування податкового кредиту. Зокрема, якщо наведені у договорах послуги фактично не надавалися, то, відповідно, придбання таких послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обовязкових умов для виникнення такого права на придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Позивачем не надано доказів, що отримані від ТОВ "ОСОБА_1 С" та ТОВ "Контроль-Сервіс" послуги були використані в межах його господарської діяльності, не доведено економічну доцільність їх отримання.

Позивачем не доведено, що отримана платником податку податкова вигода є обґрунтованою. Так, податкова вигода може бути обґрунтованою, зокрема, якщо для цілей оподаткування враховані операції у відповідності з їх дійсною економічною метою чи враховані операції не обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру). При цьому діловою метою діяльності платника податку може бути отримання економічного ефекту.

Таким чином, позивачем не доведено, що його господарська діяльність з придбання послуг у ТОВ "ОСОБА_1 С" та ТОВ "Контроль-Сервіс" була спрямована на отримання економічного ефекту.

З огляду на викладене суд вбачає, що надані позивачем первинні документи носять неповний характер, а господарські операції позивача з придбання послуг у ТОВ "ОСОБА_1 С" та ТОВ "Контроль-Сервіс" не спрямовані на настання реальних наслідків.

Наведені у сукупності обставини та досліджені судом документальні докази суд вважає достатніми для висновку про те, що господарські операції з надання послуг фактично не мали реального характеру, замовлення послуг (робіт) оформлені лише документально та не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеними договорами.

Тому наявність у позивача документів, які відповідно до Податкового кодексу України та Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є підставою для віднесення певних сум до податкового кредиту (податкових накладних, актів виконаних робіт, тощо) сама по собі не є підставою для включення сум ПДВ до складу податкового кредиту.

Із наданих позивачем документів не можливо встановити зв'язок між його господарською діяльністю та придбанням послуг, а відтак позивач не довів, що його дії по формуванню податкового кредиту є правомірними.

У звязку з вищенаведеним, суд приходить до висновку про відсутність сукупності умов, обставин та підстав з якими Податковий кодекс України у взаємозвязку з положеннями Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" повязують виникнення у позивача права на спірні суми податкового кредиту з ПДВ.

Враховуючи вищенаведене, суд погоджується із висновком податкового органу про неправомірність формування позивачем сум податкового кредиту по господарських операціях з ТОВ "ОСОБА_1 С" та ТОВ "Контроль-Сервіс", а відтак, і завищення позивачем розміру відємного значення податку на додану вартість.

Оскільки позивач не довів обставин в обґрунтування своїх вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати на користь позивача на присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.М. Дуляницька