Справа № 263/237/17
Суддя: Ханова Раїса Федорівна
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Киян Д.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року справа №263/237/17

зал судового засідання № 1 у приміщенні суду за адресою: м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді: Ханової Р.Ф.

суддів: Василенко Л.А.

ОСОБА_2

розглянувши у порядку

письмового провадження

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в місті Маріуполі

Департаменту патрульної поліції

на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області

від 16 лютого 2017 року

по адміністративній справі № 263/237/17 (суддя Киян Д.В.)

за позовом ОСОБА_3

до інспектора патрульної поліції 1-ї роти батальйону Управління патрульної поліції в місті Маріуполі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4

про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі позивач) у січні 2017 року звернувся до суду з позовом до інспектора патрульної поліції 1-ї роти батальйону Управління патрульної поліції в місті Маріуполі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4 (далі відповідач) про скасування постанови АР № 335785 від 02.01.2017 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.2-7).

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено, постанову у справі про адміністративне правопорушення АР № 335785 від 02.01.2017 року скасовано, провадження у справі закрито. Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при винесенні спірної постанови про адміністративне правопорушення суттєво порушено право позивача на захист, передбачене статтею 268 КУпАП (а.с.34-35).

Не погодившись з таким рішенням, Управлінням патрульної поліції в місті Маріуполі

Департаменту патрульної поліції подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись неповне зясування судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, порушення норм процесуального права, просить постанову місцевого суду скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволені позову (а.с.37-40).

Заявник апеляційної скарги наголошує, що положення п. 6 розділу IV «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення з органів поліції», затвердженої Наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376 та положення статті 278 КУпАП вказують на необхідність вирішення посадовими особами органів поліції питання щодо задоволення клопотань, але не зобовязують поліцейських задовольняти такі клопотання.

Також відповідач зазначає, що право позивача користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця в галузі права повинно бути забезпечено самим позивачем, проте останній не заявляв жодних клопотань про перенесення розгляду справи для забезпечення можливості доручення до участі у розгляді справи відповідних спеціалістів, а лише вимагав від патрульних поліцейських отримання юридичної допомоги. Вважає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення дії поліцейських були правомірними та такими, що не порушували права позивача, передбачені статтею 268 КУпАП, зокрема право на захист.

Сторони у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до вимог статей 33-38 Кодексу адміністративного судочинства України.

За приписами пункту 1 та 2 частини 1 статті 197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні.

За правилами частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, серії АР № 335785 від 02.01.2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП (порушення п. 19.1 «а» ПДР) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с.8).

Оцінюючи спірні правовідносини, колегія суддів звертається до положень нижчезазначених норм.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга і третя статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII).

Пунктом 1 частини 1 статті 35 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Підпунктом 19.1. «а» Правил дорожнього руху встановлено, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої, зокрема, на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла.

Відповідно до частини 2 статті 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Як вбачається з позовної заяви, сам факт вчинення адміністративного правопорушення позивач не заперечує, спірним питанням є чи порушено відповідачем процедуру розгляду справи, зокрема, позивач вказує на те, що інспектор незаконно розглянув справу на місці зупинки автомобілю, позбавив позивача права скористатись у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме ст.ст. 278, 279 КУпАП.

За правилами частини 2 статті 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, що має місце в даному випадку.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної ОСОБА_1 України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення вирішено, що положення частини першої статті 276 КУпАП, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Оскільки місце зупинки транспортного засобу позивача знаходиться в межах адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюється юрисдикція Управління патрульної поліції в м. Маріуполі, враховуючи висновки Конституційного Суду України, колегія суддів спростовує доводи позивача стосовно того, що справа повинна розглядатись за адресою, де розташоване зазначене Управління.

Відповідно до статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова про адміністративне правопорушення була складена в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (позивача у справі), який отримав копію постанови, про свідчить його підпис, а також скористався своїм правом давати пояснення (а.с.29), з яких вбачається, що позивач вважає дії працівників поліції неправомірними, та зазначив, що при винесенні постанови йому не надали фахівця у галузі права.

Аналіз матеріалів справи та вищенаведених норм свідчить про дотримання працівниками поліції порядку прийняття постанови з наданням (розясненням) позивачу його прав.

Колегія суддів зазначає, що до обовязків патрульного поліцейського не належить забезпечення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, фахівцем у галузі права для надання правової допомоги. Скористатись юридичними послугами є правом такої особи та повинно бути забезпечено самим позивачем. Однак, ним не було заявлено клопотання про перенесення розгляду справи для надання часу скористатись юридичними послугами. Крім того, право на захист позивач реалізував шляхом звернення до суду з вимогою про скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду України в постанові від 09.07.2012 року у справі № 5-3кс11 та Європейського суду з прав людини у рішенні від 21.10.2010 року у справі «Корнєв і Карпенко проти України» колегія суддів не приймає з огляду на те, що в даному випадку до особи, яку було притягнуто до адміністративної відповідальності застосовано санкцію у вигляді адміністративного арешту строком на 15 діб, що на час виникнення спірних правовідносин було передбачено за таке правопорушення, як прояв неповаги до суду (ст. 185 КУпАП). На теперішній час саме стаття 261 КУпАП, що визначає порядок адміністративного затримання, встановлює обовязок органу (посадової особи), правомочної здійснювати адміністративне затримання, інформувати центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, крім випадків, якщо особа захищає себе особисто чи запросила захисника.

Проте, в межах розгляду даної адміністративної справи до позивача застосовано санкцію у вигляді штрафу, а норми чинного законодавства не встановлюють обовязку інспектора поліції забезпечувати особу, яка притягається до адміністративної відповідальності за статтею 122 КУпАП правовою допомогою, позивач не клопотав про надання часу, щоб скористатись послугами фахівця у галузі права, крім того, найбільш поширеною формою захисту прав є саме звернення до суду і цим правом позивач скористався.

Відповідно до частині 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова про адміністративне правопорушення (ч. 2 ст. 122 КУпАП) є законною, прийнятою відповідачем на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Законом.

Доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції, рішення суду першої інстанції прийняте із порушенням норм матеріального права, що є підставою для його скасування та ухвалення нової постанови.

Керуючись ч. 1 ст.195, ст.197, п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ст. 212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в місті Маріуполі Департаменту патрульної поліції на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 лютого 2017 року по справі № 263/237/17 задовольнити.

Постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 лютого 2017 року по справі № 263/237/17 скасувати.

Прийняти нову постанову.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до інспектора патрульної поліції 1-ї роти батальйону Управління патрульної поліції в місті Маріуполі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_4 про скасування постанови АР № 335785 від 02.01.2017 року по справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова ухвалена та підписана 11 квітня 2017 року.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили. Постанова прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя : Р.Ф. Ханова

Судді: Л.А. Василенко

ОСОБА_2