Справа № 806/2562/16
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Нагірняк М.Ф.
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
УХВАЛА

іменем України

"12" квітня 2017 р. Справа № 806/2562/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Іваненко Т.В.

Франовської К.С.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "23" січня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Народного депутата Верховної Ради України Висоцького Сергія Віталійовича прр зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди та шкоди завданої здоров'ю, честі та гідності в розмірі 200000,00 грн ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до Народного депутата Верховної Ради України Висоцького Сергія Віталійовича про зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди та шкоди завданої здоров'ю, честі та гідності в розмірі 200000,00грн.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 23 січня 2017 року позов задоволено частково, зобов'язано народного депутата Верховної Ради України Висоцького Сергія Віталійовича розглянути звернення ОСОБА_3 від 30.10.2015 року щодо внесення змін до чинного законодавства України, від 06.11.2015року щодо бездіяльності посадових осіб міністерства та установ охорони здоров'я, від 22.11.2015 року щодо внесення змін до чинного законодавства України, від 28.03.2016 року щодо внесення змін до чинного законодавства України, від 19.09.2016 року щодо бездіяльності Адміністрації Президента України, від 25.09.2016 року щодо бездіяльності Адміністрації Президента України та Уповноваженого Верховної ради України з прав людини.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, а саме про допущення протиправної бездіяльності та ігнорування звернень народним депутатом. Заявник апеляційної скарги вважає, що такі висновки судом зроблено без урахування положень Конституції України та Закону України "Про статус народного депутата України".

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що народному депутату Верховної Ради України Висоцькому С.В. відповідно до бази даних автоматизованої системи "Листи та звернення громадян" Апарату Верховної ради України були направлені шість звернень позивача, а саме:

- звернення від 30.10.2015року про внесення змін до чинного законодавства України із пропозиціями про надання допомоги дітям - сиротам, які потребують дорогої операції за кордоном та в Україні, дітям, батьки яких не можуть оплатити операції (а.с.34-35);

- звернення від 06.11.2015року щодо бездіяльності посадових осіб Міністерства охорони здоров"я та установ охорони здоров'я (неналежного розгляду МОЗ України фактів корупції та зловживання службовим становищем головним лікарем 2-ї ЦМЛ м.Житомира та ряду керівників охорони здоров'я міста і області) (а.с.36-37);

- звернення від 22.11.2015року щодо внесення змін до чинного законодавства України (пропозиції щодо розгляду парламентом законів у сфері охорони здоров'я, оплати праці, судової системи, звернень громадян, житлового та виборчого законодавства, які сприяють демократії та європейським цінностям) (а.с.38-39);

- звернення від 28.03.2016року щодо внесення змін до чинного законодавства України (пропозиції про доопрацювання законодавства щодо розгляду звернень громадян в частині проведення особистого прийому першими особами держави, необхідності перегляду та прийняття низки законів щодо сплати судового збору, діяльності "ОСББ", реалізації виборчого права) (а.с.40-41);

- звернення від 19.09.2016року щодо бездіяльності Адміністрації Президента України при розгляді численних звернень Позивача та незабезпечення його особистого прийому (а.с.5);

- звернення від 25.09.2016року щодо бездіяльності Адміністрації Президента України та Уповноваженого Верховної ради України з прав людини при розгляді його звернень (а.с.6).

З матеріалів справи встановлено, що надходження вказаних електронних звернень Позивача та їх передача для розгляду Відповідачу підтверджується копіями таких звернень та повідомленнями Відділу звернень громадян Апарату Верховної ради України від 22.09.201року та від 13.12.2016року (а.с.7,42).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку розгляду народними депутатами України звернень громадян (виборців) регулюються правовими нормами Закону України "Про звернення громадян" від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР (надалі - Закон № 393/96-ВР) та Закону України "Про статус народного депутата України" від 17 листопада 1992 року N 2790-XII (надалі - Закон № 2790-XII), що були чинні на день виникнення спору.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, під бездіяльністю розуміється пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, а під порушенням прав, свобод та інтересів - наявність негативних протиправних наслідків для позивача як наслідок такої бездіяльності.

Таким чином, для вирішення вказаного спору, з огляду на зміст та обсяг заявлених вимог, є визначальним встановлення обставин, які свідчать чи було допущено відповідачем невиправдано пасивну поведінку відносно позивача при розгляді звернень та надання відповіді на таке звернення, та чи настали на момент розгляду справи для позивача негативні наслідки у зв'язку з допущенням бездіяльності.

Відповідно до ст.7 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Порядок дій Відповідача, як народного депутата України, щодо розгляду звернень громадян (виборців) визначений правовими нормами Закону № 2790-XII.

Приписами ст.7 Закону № 2790-XII встановлено, що народні депутати, обрані в одномандатних виборчих округах, зобов'язані підтримувати зв'язок з виборцями своїх округів. Народні депутати, обрані в багатомандатному загальнодержавному виборчому окрузі, здійснюють зв'язок з виборцями, які мешкають на території України, у порядку персонального представництва, визначеному депутатськими фракціями (групами) Верховної Ради України відповідно до закону.

Народний депутат відповідно до закону розглядає звернення виборців, а також від підприємств, установ, організацій, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об'єднань громадян, вживає заходів для реалізації їх пропозицій і законних вимог, інформує виборців про свою депутатську діяльність під час особистих зустрічей з ними та через засоби масової інформації.

Народний депутат відповідальний за свою депутатську діяльність перед Українським народом як уповноважений ним представник у Верховній Раді України.

Відповідно до вимог ст.24 Закону № 2790-XII народний депутат України розглядає звернення виборців відповідно до вимог та в порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян". Народний депутат розглядає всі одержані ним пропозиції, заяви та скарги виборців, узагальнює їх, за необхідності вносить відповідні пропозиції до Верховної Ради України та її органів, а також до органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

У разі необхідності народний депутат надсилає пропозиції, заяви та скарги громадян органам державної влади, органам місцевого самоврядування та їх посадовим особам, установам та організаціям, до повноважень яких входить розгляд звернень громадян чи вирішення порушених у них питань по суті. Про результати розгляду пропозицій, заяв та скарг громадян органи та посадові особи зобов'язані повідомити громадянина, від якого надійшло звернення, і народного депутата у терміни, встановлені Законом України "Про звернення громадян".

Враховуючи вищенаведене колегія суддів зазначає, що законодавець чітко визначив обов'язок народного депутата щодо розгляду звернень саме виборців та визначив повноваження народного депутата щодо вирішення порушених у них питань по суті.

При цьому, законодавець зазначив, що такі повноваження народного депутата як "право законодавчої ініціативи", "запит депутата" та "звернення депутата" є виключними правами, а не обов'язками народного депутата України, а тому народного депутата неможливо зобов'язати ініціювати ті чи інші зміни до законодавчих актів, звернутися в установленому порядку із депутатським запитом чи депутатським зверненням.

Таким чином, системний аналіз правових норм Закону №393/96-ВР і Закону №2790-XII свідчить лише про обов'язок Відповідача направити звернення Позивача на розгляд органам державної влади, органам місцевого самоврядування та їх посадовим особам, установам та організаціям, до повноважень яких входить розгляд цих звернень чи вирішення порушених у них питань по суті та у відповідності до Законом України "Про звернення громадян" надати відповідь.

Відповідно до ст.7 Закону України від 02.10.1996 р. № 393/96-ВР "Про звернення громадян", звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду (ст.14 Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР "Про звернення громадян").

Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань) (ст.15 Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР "Про звернення громадян").

Громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги (ст.18 Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР "Про звернення громадян").

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані:

- об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення (ст. 19 Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР "Про звернення громадян").

Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів (ст. 20 Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР "Про звернення громадян").

Враховуючи викладене та те, що всі шість звернень ОСОБА_3 у встановлений строк не розглянуті та письмова відповідь по суті про результати їх розгляду на сьогоднішній день йому не надана, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що порушене право Позивача підлягає судовому захисту шляхом зобов'язання народного депутата Верховної Ради України Висоцького Сергія Віталійовича розглянути звернення ОСОБА_3 від 30.10.2015року щодо внесення змін до чинного законодавства України, від 06.11.2015року щодо бездіяльності посадових осіб міністерства та установ охорони здоров'я, від 22.11.2015року щодо внесення змін до чинного законодавства України, від 28.03.2016року щодо внесення змін до чинного законодавства України, від 19.09.2016року щодо бездіяльності Адміністрації Президента України, від 25.09.2016року щодо бездіяльності Адміністрації Президента України та Уповноваженого Верховної ради України з прав людини.

Щодо позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди та зобов'язання письмово вибачитись за завдану шкоду, судова колегія зазначає таке.

Як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" N4 від 31.03.95р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Однак позивач ані в позовній заяві, ані безпосередньо суду не зазначив, в чому полягає завдана йому шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Таким чином колегія суддів погоджується в цій частині з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про відшкодування позивачу завданої йому моральної шкоди є безпідставними та задоволенню не підлягають.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення при повному з'ясуванні обставин справи, з вірним застосуванням норм матеріального права, що призвело до правильного вирішення справи, а тому підстав для скасування постанови суду немає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "23" січня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Т.В. Іваненко

К.С. Франовська

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,10004

3- відповідачу: Народний депутат Верховної Ради України Висоцький Сергій Віталійович вул. М.Грушевського, 5,м.Київ 8,01008

- ,