Справа № 408/7902/16-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Соболєв Є.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року справа №408/7902/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Ястребової Л.В., суддів: Блохін А.А., Компанієць І.Д., розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області на постанову Біловодського районного суду Луганської області від 23 грудня 2016 року у справі № 408/7902/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2016 року ОСОБА_2 (надалі позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області (надалі Управління) про визнання протиправними дій щодо позбавлення адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 25 серпня 2016 року по 10 жовтня 2016 року та зобовязання призначити та виплатити щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з 25 серпня 2016 року по 11 жовтня 2016 року (а.с. 3-8).

Постановою Біловодського районного суду Луганської області від 23 грудня 2016 року позов задоволено.

Визнано неправомірними дії управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області щодо позбавлення ОСОБА_2 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Зобовязано управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області призначити та виплатити ОСОБА_2 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житло-комунальних послуг, з 25 липня 2016 року.

Відповідач із таким судовим рішенням не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що з вересня 2015 року позивач зареєстрована в Управління як особа, що перемістилась з тимчасово окупованої території або районів проведення АТО. З березня 2016 року, у звязку з не працевлаштуванням позивач втратила право на отримання адресної грошової допомоги, як працездатна особа. Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції, що адресна грошова допомога з 13.04.2016 року по 24.07.2016 року, як працездатній працюючій особі була призначена позивачу помилково. На думку апелянта, заміна довідок внутрішньо переміщених осіб на виплату адресної допомоги не впливає. Крім того, апелянт зазначає, що згідно з абз. 8 п. 3 Порядку надання щомісячної адресної допомоги, особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до п. 7 Порядку № 505, грошова допомога на наступний термін не призначається. Враховуючи вищевикладене, апелянт вважає, що Управлінням не порушено Порядок надання щомісячної адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, у звязку з чим, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог у звязку з їх необґрунтованістю (а.с. 42-43).

Позивач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач у судове засідання також не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, засобами електронного звязку надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів встановила наступне.

Позивач, ОСОБА_2 є громадянкою України, яка постійно проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, пр.-т 50 лет Октября, б. 31, кв. 3. У вересні 2015 року позивач вимушено покинула своє фактичне місце проживання у ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок проведення на даній території антитерористичної операції та переїхала до с. Макарове Станично-Луганського району Луганської області.

З 07 вересня 2015 року по березень 2016 року позивачу надавалась адресна допомога на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 442,00 грн. щомісяця, що не заперечується відповідачем та не є спірним у справі.

У звязку зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.2016 року № 212, 25 січня 2016 року позивачу видано нову довідку №905002978 про взяття внутрішньо переміщеної особи. У довідці також зазначено, що дата закінчення цієї довідки 24 липня 2016 року (а.с. 11).

З 05 квітня 2016 року позивач почала працювати у Станично-Луганському міжрайонному управлінні водного господарства на посаді юрисконсульта.

У звязку з працевлаштуванням, позивач змінила адресу тимчасового місця проживання з вул.. Річна, б. 3АДРЕСА_1. на АДРЕСА_2, про що вона повідомила відповідача.

На підставі вищезазначених обставин, 12 квітня 2016 року відповідачем позивачу видано нову довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 905002978. У довідці також зазначено, що дата закінчення цієї довідки 11 жовтня 2016 року (а.с. 12).

Починаючи з серпня 2016 року відповідач припинив виплачувати позивачу щомісячну адресну допомогу на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

25 серпня позивач звернулась до відповідача зі скаргою, в якій просила зобовязати УСЗН Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області усунути порушення та поновити виплату щомісячної адресної допомоги згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 905002978 від 12 квітня 2016 року. Зазначена скарга отримана відповідачем того ж дня, 25.08.2016 року, про що свідчить підпис уповноваженої особи відповідача на відповідній скарзі (а.с. 15).

Відповідач, листом № 813727-31 від 28.09.2016 року повідомив позивача, що виплата адресної допомоги призначена їй помилково і навіть факт працевлаштування з 05.04.2016 року не дає право отримувати ці кошти, оскільки позивач підпадає під п. 7 Порядку, відповідно до якого, розмір грошової допомоги особам працездатного віку, які не працевлаштувалися протягом 2 місяців з дня призначення виплати на наступні два місяця зменшується на 50 %, а на наступний період припиняється.

Позивач із такою відповіддю відповідача не погодилась та звернулась до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Спірним питанням у даній справі є правомірність дій відповідача стосовно припинення з серпня 2016 року виплати позивачу щомісячної адресної допомоги, як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на підставі п.7 Порядку № 505.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII (далі-Закон № 1706-VII) встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначає Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затверджений постановою КМУ від 01.10.2014 року № 505 (далі Порядок № 505).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 505, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадімінстрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Абзацами 1, 5 пункту 3 Порядку № 505 визначено, що грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сімю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сімї (далі - уповноважений представник сімї) у таких розмірах, зокрема, для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сімї).

Особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 505, якщо у складі сімї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку, які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сімї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

За змістом цієї норми вбачається, грошова допомога не призначається на наступний шестимісячний період в тому числі особам працездатного віку, які не працевлаштувалися після шестимісячного строку отримання грошової допомоги.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до Порядку № 505, позивач ОСОБА_2 втратила право на отримання щомісячної допомоги ще у січні 2016 року, але відповідачем вчасно не було припинено виплати щомісячної адресної допомоги.

До того ж, як зазначалось вище, з 05 квітня 2016 року позивач працює у Станично-Луганському міжрайонному управлінні водного господарства на посаді юрисконсульта, а відповідач, після звернення позивача із заявою про видачу нової довідки внутрішньо переміщеним особам у звязку з працевлаштуванням, зміною фактичного місяця проживання та заяви про продовження надання щомісячної адресної допомоги продовжив виплату позивачу щомісячної адресну допомоги з 13 квітня 2016 року аж до 24 серпня 2016 року, що останнім не заперечується.

Апелянт обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що адресна грошова допомога з 13.04.2016 року по 24.07.2016 року, як працездатній працюючій особі призначена позивачу помилково, а заміна довідок внутрішньо переміщених осіб на виплату адресної допомоги не впливає.

Колегія суддів вважає такий довід апелянта таким, який не відповідає вимогам чинного законодавства України і грубо порушує право позивача на соціальний захист.

На переконання судової колегії, припинення виплати позивачу щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з серпня 2016 року відбулось всупереч вимогам законодавства, оскільки, в даному випадку, підстав для не призначення позивачу щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг у період з 25.08.2016 року немає, адже позивач з квітня 2016 року офіційно працевлаштувалась, а тому, на загальних підставах знову набула право на отримання від держави адресної допомоги.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята судом відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області - залишити без задоволення.

Постанову Біловодського районного суду Луганської області від 23 грудня 2016 року у справі № 408/7902/16-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя : Л.В. Ястребова

Судді: А.А. Блохін

ОСОБА_3