Справа № 521/18255/16-а
Суддя: Гуревський В. К.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/521/49/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого - судді Гуревського В.К.,

при секретарі - Ардаковської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС про скасування постанови про порушення митних правил,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Одеської митниці Державної фіскальної служби України, в якому просить суд скасувати постанову Одеської митниці Державної фіскальної служби України від 19 жовтня 2016 року у справі про порушення митних правил № 1143/50009/16, винесену першим заступником Одеської митниці ДФС Кривонос С.Ю., за якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України, та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 2883791,43 грн. (два мільйони вісімсот вісімдесят три тисячі сімсот дев'яносто одна грн. 43 коп.).

Позивач вважає зазначену постанову необґрунтованою, безпідставною та не підтвердженою належними доказами, у зв'язку з чим, на думку позивача, підстави для притягнення до адміністративної відповідальності відсутні.

ОСОБА_1, 20 квітня 2015 року, о 19:38 годині, керуючи автомобілем «MERCEDES-BENZ CL550», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, країна реєстрації - Молдова (Придністровський сегмент), номер кузова - НОМЕР_4, в'їхав, через п/п «Кучурган- Первомайськ», на митну територію відділу митного оформлення № 1, митного поста «Роздільна» Одеської митниці ДФС, в напрямку з Молдови в Україну на канал руху «зелений коридор». Власником автомобілю є ОСОБА_4.

Як підставу для ввезення автомобілю в режимі «тимчасове ввезення», ОСОБА_1, було надано до митного контролю та митного оформлення, паспорт громадянина Молдови серії НОМЕР_5, виданий 29 грудня 2009 року, орган видачі OO CHISINAU, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6, видане 25 вересня 2014 року, доручення на право управління автомобілем №6/2-4268 від 21 жовтня 2014 року.

25 листопада 2015 року ОСОБА_1 керуючи вищевказаним автомобілем, покинув територію України, через пункт пропуску «Бочівськ-Троєбортне» Сумської митниці ДФС.

21 квітня 2016 року, Одеською митницею ДФС була отримана інформація про те, що ОСОБА_1 має посвідку на постійне місце проживання в Україні, серії НОМЕР_7.

26 вересня 2016 року відносно ОСОБА_1, та за його відсутності, було складено протокол про порушення митних правил №1143/50009/16, за ознаками ст. 485 Митного кодексу України.

19 жовтня 2016 року, представником ОСОБА_1 ОСОБА_7, була отримана постанова ДФС України по справі 1143/50009/16, якою ОСОБА_1 було визнана винним у вчинені порушення митних правил передбачених ст. 485 Митного Кодексу Україна.

Відповідно до ст. 485 МК України до дій, спрямованих на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів відносяться заявлення в митній декларації, з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

ОСОБА_1 вказує, що не знав, що існування в нього посвідки на постійне місце проживання в Україні, серії НОМЕР_7, змінює його статус нерезидента України на протилежний, тому, він вважає, що в його діяннях відсутні і мотиви, і мета, і вина стосовно скоєння вказаного адміністративного правопорушення. Тобто, відсутність складових адміністративного правопорушення або хоча б однієї їх частини, не дає права притягати його до адміністративно відповідальності.

Згідно ст. 485 Митного кодексу України, правопорушення, про яке йдеться у цій статті, це дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Вказане правопорушення, яке на думку працівників митниці, носить миттєвий характер, тобто починається і закінчується в момент перетину державного кордону України, та не може мати пролонгірованного характеру, тобто не є триваючим правопорушенням.

Згідно ст. ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через два місяці з дня його виявлення.

Поняття триваючого правопорушення надається листом Міністерства юстиції України від 17 липня 2007 року № 22-14-493, відповідно до якого триваючими визнаються правопорушення, які, розпочавшись з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов'язків. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія чи бездіяльність, копи винна особа або не виконує конкретний покладений на неї обов'язок, або виконує його не повністю або неналежним чином.

Представник Одеська митниця Державної фіскальної служби Українизаперечував проти задоволення позовних вимогах, вказуючи, що постанова була винесена правомірно.

20 квітня 2015 року о 19:38 годині в зону митного контролю міжнародного автомобільного пункту пропуску «Кучурган-Первомайськ» відділу митного оформлення № 1 митного поста «Роздільна» Одеської митниці ДФС у напрямку з Молдови в Україну на канал руху «зелений коридор» в'їхав транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ CL550», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, країна реєстрації - Молдова (Придністровський сегмент), номер кузова - НОМЕР_4, під керуванням громадянина Молдови ОСОБА_1.

Громадянина Молдови ОСОБА_1 як підставу для ввезення транспортного засобу особистого користування в режимі «тимчасове ввезення» надав до митного контролю та митного оформлення паспорт громадянина Молдови серії НОМЕР_5, виданий 29 грудня 2009 року, орган видачі OO CHISINAU, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 від 25 вересня 2014 року, згідно якого власником транспортного засобу є ОСОБА_4, доручення на право управління № 6/2-4268 від 21 жовтня 2014 року та заявив про місце постійного проживання на території Республіки Молдова за адресою: АДРЕСА_1.

Підпунктом «в» пункту 33 статті 4 Митного кодексу України визначено, що нерезиденти - це фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України.

Пунктом 1 статті 380 Митного кодексу України передбачено, що тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до 1 року. Пунктом 2 цієї ж статті зазначено, що транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X Митного кодексу України.

25 листопада 2015 року транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ CL550», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, країна реєстрації - Молдова (Придністровський сегмент), номер кузова - НОМЕР_4, під керуванням громадянина Молдови ОСОБА_1, згідно із інформацією, яка міститься в Автоматизованій системі митного оформлення «Інспектор» виїхав за межі митної території України через пункт пропуску «Бачівськ-Троєбортне» Сумської митниці ДФС. Тобто, автомобіль перебував на митній території України понад 7 місяців.

Після завершення митного оформлення вказаного транспортного засобу, який переміщувався громадянином Молдови ОСОБА_1 у напрямку в'їзду в Україну (ОСОБА_1), з урахуванням вимог та рекомендацій листа ДФС від 25 листопада 2014 року № 11633/7/99-99-24-01-03-17, посадовими особами відділу митного оформлення № 1 митного поста «Роздільна» Одеської митниці ДФС було здійснено аналіз переміщень громадянином Молдови ОСОБА_1 транспортних засобів особистого користування на митну територію України, за результатами якого встановлено, що громадянин Молдови ОСОБА_1 має ще один паспорт громадянина Молдови для виїзду за кордон серії НОМЕР_8, виданий 20 травня 2009 року органом OO CHISINAU, в якому присутня відмітка «Дозволено постійне місце проживання в Україні» та відмітка про наявність «Посвідки на постійне місце проживання в Україні» НОМЕР_7, виданої 13 липня 2015 року.

З метою перевірки постійного місця проживання громадянина Молдови ОСОБА_1 23 березня 2016 року Одеською митницею ДФС було направлено запити до ГУ ДФС в Одеській області № 401/12/15/70/67, до ГУ ДМС України в Одеській області № 209/9/15-70-67, а також до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області.

25 березня 2016 року на адресу митниці надійшла відповідь відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області № 895/1 з інформацією про те, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 14 червня 2014 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

29 березня 2016 року Одеською митницею ДФС було отримано відповідь від ГУ ДФС в Одеській області № 1511/9/15-32-08-01-13 з інформацією про те, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, має реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 та проживає за адресою: АДРЕСА_2.

21 квітня 2016 року Одеською митницею ДФС було отримано відповідь від ГУ ДМС України в Одеській області № 354/5-25, якою підтверджується інформація про документування громадянина Молдови ОСОБА_1 посвідкою на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_9 у зв'язку із досягненням 25-річного віку. У зв'язку із втратою вказаного документа, 13 липня 2015 року йому було видано посвідку на постійне місце проживання в Україні серії НОМЕР_7.

Підпунктом «в» пункту 50 статті 4 Митного кодексу України визначено, що резиденти - це фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.

Відповідно до пункту 8 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VІ іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом. При цьому, пунктом 17 цієї ж статті Закону встановлено, що посвідка на постійне місце проживання - це документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Отже, іноземець чи особа без громадянства вважається такою, яка постійно або тимчасово проживає на території України, з моменту отримання відповідної посвідки на постійне чи тимчасове проживання. Наявність вказаних документів дозволяє встановити, з якого моменту особа проживає на території України та зареєструвала місце свого проживання, для визначення її статусу як резидента в розумінні МК України.

Оскільки громадянин Молдови ОСОБА_1 має посвідку на постійне місце проживання в Україні, то митні формальності щодо транспортного засобу особистого користування, який ним ввозиться на митну територію України, мали б проводитись з урахуванням того, що він є резидентом.

Згідно з статтею 4 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VІ резидентами - фізичними особами вважаються: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.

Відповідно до пункту 3 статті 380 Митного кодексу України, тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється строком до 1 року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Таким чином, громадянин ОСОБА_1 мав постійне місце проживання в Україні, у зв'язку з чим він мав статус резидента (в розумінні вимог Митного кодексу України) та відповідні права та обов'язки щодо порядку проходження митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів, передбаченого Митним кодексом України.

Тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року, при цьому вони не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу.

І навпаки, тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8703 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Таким чином, умови та порядок тимчасового ввезення на митну територію України транспортних засобів особистого користування резидентами та нерезидентами мають суттєву різницю по застосуванню заходів як тарифного, так й нетарифного регулювання. Маючи статус громадянина-резидента, заявивши (шляхом вчинення дій по пред'явленню паспорта громадянина Молдови та не надавши до митного оформлення посвідку на постійне місце проживання в Україні) органу доходів і зборів України при ввезенні на митну територію України автомобіля іноземної реєстрації, що він є громадянином Молдови та нерезидентом, ОСОБА_1, своїми діями неправомірно розраховував на звільнення від сплати митних платежів (на що він, як резидент, не має права).

Згідно із витягом з програми АСМО «Інспектор» щодо розрахунку митних платежів, які підлягали б сплаті при ввезенні громадянином Молдови ОСОБА_1, транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ CL550», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, країна реєстрації - Молдова (Придністровський сегмент), номер кузова - НОМЕР_4, 2008 року випуску, тип двигуна - бензин, об'єм двигуна - 5500 см. куб., код згідно УКТ ЗЕД - станом на 20 квітня 2015 року (день в'їзду на митну територію України) складає 961263,81 грн.

За вказаних обставин, на підставі ст. ст. 459, 494 МК України посадовою особою Одеської митниці ДФС відносно громадянина ОСОБА_1 складено протокол про ПМП №1143/50009/16 від 26 вересня 2016 року за ознаками ст. 485 МК України.

Відповідно до статті 380 МК України, тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікується за товарними позиціями, в тому числі, 8703 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Згідно з ч. 1 статті 4 МК України ввезенням товарів, транспортних засобів на митну територію України вважається сукупність дій, пов'язаних із переміщенням товарів, транспортних засобів через митний кордон України у будь-який спосіб у відповідному напрямку, а дозвіл органу доходів і зборів - це надання особі усно, письмово (паперовим або електронним документом) чи шляхом проставляння відбитка особистої номерної печатки на супровідних документах (деклараціях, відомостях) права на вчинення певних дій.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення (стаття 257 МК України), тобто виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, а також сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Статтями 277, 278 МК України передбачено, що об'єктом оподаткування митом є товари, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню митними платежами відповідно до розділу XII Митного Кодексу, а також розділів V та VI Податкового кодексу України. При цьому, датою виникнення податкових зобов'язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання органу доходів і

зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов'язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Таким чином, умовою для отримання дозволу митниці на тимчасове ввезення на митну територію України транспортного засобу особистого користування громадянами-резидентами є оформлення митної декларації шляхом проставляння посадовою особою відтиску особистої номерної печатки та сплата обов'язкових митних платежів. У разі невиконання цих умов, громадянин-резидент не має законних підстав, згідно з вимогами статті 380 МК України, на можливість застосування тимчасового ввезення автомобіля. Тобто, датою виникнення податкових зобов'язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення.

В позовній заяві ОСОБА_1 вказує на те, що правопорушення, передбачене статтею 485 Митного кодексу України не може бути триваючим і що строк накладення адміністративного стягнення, передбачений статтею 38 КУпАП вичерпався. Проте ч. 1 ст. 467 МК України передбачено, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 МК України розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481 МК України, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Відповідно до ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення. Враховуючи викладене, питання строків накладення адміністративного стягнення врегульовано виключно Митним кодексом України.

Одеською митницею ДФС було отримано відповідь Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області про документування громадянина Молдови ОСОБА_1 посвідкою на постійне проживання в Україні 21 квітня 2016 року (вхід. Одеської митниці ДФС № 354/5-25 від 21 квітня 2016 року). Тобто, 21 квітня 2016 року посадовим особам митниці стало відомо про порушення митних правил вказаним громадянином. Постанову про притягнення до адміністративної відповідальності було винесено 19 жовтня 2016 року, тобто в межах строків, передбачених ст. 467 МК України.

Підтвердженням того, що ОСОБА_1 проживає на території України є й те, що листи та телеграми Одеської митниці ДФС було відправлено на адресу: АДРЕСА_2, та до Одеської митниці ДФС повернулось повідомлення про вручення поштового відправлення та телеграми особисто ОСОБА_1.

Беручи до уваги вказане, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 485 МК України, при переміщенні на митну територію України транспортного засобу особистого користування марки «MERCEDES-BENZ CL550», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, країна реєстрації - Молдова (Придністровський сегмент), номер кузова - НОМЕР_4, з вчиненням протиправних дій, які призвели до звільнення від сплати митних платежів За умови заявлений громадянином ОСОБА_1 відомостей про наявність у нього посвідки на постійне проживання в Україні, тобто про статус резидента, без сплати митних платежів безпосередньо в пункті пропуску через державний кордон України, він би не отримав дозволу митниці на переміщення цього автомобіля для тимчасового ввезення.

У наступному судовому засіданні ОСОБА_1 надав до суду письмові пояснення та зазначив, що відповідач в своїх запереченнях помиляється, коли вказує, що правопорушення, яке нібито скоїв ОСОБА_1 носить довготриваючий характер, що дає підстави відповідачу притягувати його до адміністративної відповідальності, спираючись на строки вказані у ст. 467 МК.

Крім цього, існування у ОСОБА_1 посвідки про на постійне місце проживання в Україні, серії НОМЕР_7, автоматично не змінює його статус нерезидента України на протилежний. Згідно роз'яснення ДФС України, які викладені у відповідному листі № 1341/М/99-9917-02-03-14, від 10 лютого 2016 року «Відповідно до п. п. 14.1.122 п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України нерезидент - це фізична особа, яка не є резидентом України.

Статус резидента в Україні визначається відповідно до положень п. п. 14.1.213 п. 14.1 ст.

14 Кодексу, зокрема, фізична особа - резидент - це фізична особа, яка має місце

проживання в Україні.

У разі, якщо фізична особа має місце проживання також: в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також: в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв'язки (центр життєвих інтересів) в Україні.

У разі якщо державу, в якій фізична особа має центр життєвих інтересів, не можна визначити, або якщо фізична особа не має місця постійного проживання у жодній з держав, вона вважається резидентом, якщо перебуває в Україні не менше 183 днів (включаючи день приїзду та від'їзду) протягом періоду або періодів податкового року.

Достатньою (але не виключною) умовою визначення місця знаходження центру життєвих інтересів фізичної особи є місце постійного проживання членів її сім'ї або її реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності.

Якщо неможливо визначити резидентський статус фізичної особи, використовуючи попередні положення цього підпункту, фізична особа вважається резидентом, якщо вона є громадянином України.

Достатньою підставою для визначення особи резидентом є самостійне визначення нею основного місця проживання на території України у порядку, встановленому Кодексом, або її реєстрація як самозайнятої особи (п. п. 14.1.213 п. 14.1 ст. 213 Кодексу).

Пунктом 1 статті 29 Цивільного кодексу України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово…».

ОСОБА_1 та члени його родини (жінка та батько), зареєстровані за постійним місцем проживання у Молдові; він та його дружина мають постійне місце роботи у Молдові; - він перебував на території України менше ніж 183 дня, у 2016 році, у 2015 році, у 2014 році; - ані він, ані будь-хто з членів його родини не працюють (та не займаються підприємницькою діяльністю) на території України та не сплачують податки до бюджету України; - ані він, ані його рідні не мають на території України нерухомого майна чи рухомого майна, яке повинне бути зареєстровано відповідно до закону. ОСОБА_1 правильно визначає свій правовий статус як нерезидент України.

Отже, ОСОБА_1, перетинаючи 20 квітня 2015 року, кордон України в'їхавши на митну територію відділу митного оформлення № 1, митного поста «Роздільна» Одеської митниці ДФС, в напрямку з Молдови в Україну, зробив правильний вибір руху - «зелений коридор», як нерезидент України, жодним чином не порушив норми діючого законодавства України.

Суд, вивчивши адміністративну справу, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, 20 квітня 2015 року, о 19:38 годині, керуючи автомобілем «MERCEDES-BENZ CL550», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, країна реєстрації - Молдова (Придністровський сегмент), номер кузова - НОМЕР_4, в'їхав, через п/п «Кучурган- Первомайськ», на митну територію відділу митного оформлення № 1, митного поста «Роздільна» Одеської митниці ДФС, в напрямку з Молдови в Україну на канал руху «зелений коридор».

Власником автомобілю є ОСОБА_4, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 від 25 вересня 2014 року.

Як підставу для ввезення автомобілю в режимі «тимчасове ввезення», ОСОБА_1, було надано до митного контролю та митного оформлення, паспорт громадянина Молдови серії НОМЕР_5, виданий 29 грудня 2009 року, орган видачі OO CHISINAU, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6, видане 25 вересня 2014 року, доручення на право управління автомобілем №6/2-4268 від 21 жовтня 2014 року.

25 листопада 2015 року ОСОБА_1 керуючи вищевказаним автомобілем, покинув територію України, через пункт пропуску «Бочівськ-Троєбортне» Сумської митниці ДФС.

21 квітня 2016 року, Одеською митницею ДФС була отримана інформація про те, що ОСОБА_1 має посвідку на постійне місце проживання в Україні, серії НОМЕР_7.

26 вересня 2016 року відносно ОСОБА_1, та за його відсутності, було складено протокол про порушення митних правил №1143/50009/16, за ознаками ст. 485 Митного кодексу України.

19 жовтня 2016 року, представником ОСОБА_1 ОСОБА_7, була отримана постанова ДФС України по справі 1143/50009/16, якою ОСОБА_1 було визнана винним у вчинені порушення митних правил передбачених ст. 485 Митного Кодексу Україна.

Відповідно до ст. 485 МК України до дій, спрямованих на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів відносяться заявлення в митній декларації, з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Судом встановлено, що складення протоколу про порушення ОСОБА_1 митних правил за ст. 485 МК України та винесення відносно ОСОБА_1 відповідної постанови не обґрунтовано, оскільки ОСОБА_1 не було надано до митного оформлення неправдивих відомостей чи вчинено інших протиправних дій, спрямованих на ухилення від сплати митних платежів.

Посвідки на постійне місце проживання в Україні ОСОБА_1 серії НОМЕР_7, не змінює його статус нерезидента України, тому, в його діяннях відсутні і мотиви, і мета, і вина стосовно скоєння вказаного адміністративного правопорушення. Тобто, відсутність складових адміністративного правопорушення або хоча б однієї їх частини, не дає права притягати його до адміністративно відповідальності.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно роз'яснення ДФС України, які викладені у відповідному листі № 1341/М/99-9917-02-03-14, від 10 лютого 2016 року «Відповідно до п. п. 14.1.122 п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України нерезидент - це фізична особа, яка не є резидентом України.

Статус резидента в Україні визначається відповідно до положень п. п. 14.1.213 п. 14.1 ст.

14 Кодексу, зокрема, фізична особа - резидент - це фізична особа, яка має місце

проживання в Україні.

У разі, якщо фізична особа має місце проживання також: в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також: в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв'язки (центр життєвих інтересів) в Україні.

У разі якщо державу, в якій фізична особа має центр життєвих інтересів, не можна визначити, або якщо фізична особа не має місця постійного проживання у жодній з держав, вона вважається резидентом, якщо перебуває в Україні не менше 183 днів (включаючи день приїзду та від'їзду) протягом періоду або періодів податкового року.

Достатньою (але не виключною) умовою визначення місця знаходження центру життєвих інтересів фізичної особи є місце постійного проживання членів її сім'ї або її реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності.

Якщо неможливо визначити резидентський статус фізичної особи, використовуючи попередні положення цього підпункту, фізична особа вважається резидентом, якщо вона є громадянином України.

Достатньою підставою для визначення особи резидентом є самостійне визначення нею основного місця проживання на території України у порядку, встановленому Кодексом, або її реєстрація як самозайнятої особи (п. п. 14.1.213 п. 14.1 ст. 213 Кодексу).

Пунктом 1 статті 29 Цивільного кодексу України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово…».

Таким чином, спираючись на викладене роз'яснення ДФСУ та враховуючи надані позивачем докази, а саме:

- ОСОБА_1 та члени його родини (жінка та батько), зареєстровані за постійним місцем проживання у Молдові;

- Позивач та його дружина мають постійне місце роботи у Молдові;

- Позивач перебував на території України менше ніж 183 дня, у 2016 році, у 2015 році, у 2014 році;

- Ані Позивач, ані будь-хто з членів його родини не працюють (та не займаються підприємницькою діяльністю) на території України та не сплачують податки до бюджету України;

- Ані позивач, ані його рідні не мають на території України нерухомого майна чи рухомого майна, яке повинне бути зареєстровано відповідно до закону.

Отже, ОСОБА_1, перетинаючи 20 квітня 2015 року, кордон України в'їхавши на митну територію відділу митного оформлення № 1, митного поста «Роздільна» Одеської митниці ДФС, в напрямку з Молдови в Україну, зробив правильний вибір руху - «зелений коридор», як нерезидент України, жодним чином не порушив норми діючого законодавства України, про що свідчить копії двох іноземних паспортів ОСОБА_1, копії паспортів громадян Молдови (ОСОБА_1 та його дружини - ОСОБА_4), копії довідок з місць роботи відносно ОСОБА_1 та його дружини - ОСОБА_4, роздруківку листа ДФСУ№ 1341/М/99-9917-02-03-14 від 10 лютого 2016 року.

Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 530 Митного кодексу України законність та обґрунтованість постанови митниці у справі про порушення митних правил можуть бути перевірені судом або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики і сфері державної митної справи, а постанови центрального органу виконавчої влади, що і безпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, - судом у зв'язку з поданням адміністративного позову, внесенням подання прокурора або в порядку контролю.

Згідно до ст. 531 Митного кодексу України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ'єктивність або неповнота провадження у справі або необ'єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 66 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом під час розгляду позову встановлені обставини, які підтверджують позов, та які враховуються судом при винесенні постанови.

Згідно зі ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Судом враховується положення ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Способи захисту прав та законних інтересів позивача (невичерпний перелік) передбачені ст. 105 КАС України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення. Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС про скасування постанови про порушення митних правил необхідно задовольнити. Скасувати постанову Одеської митниці Державної фіскальної служби України від 19 жовтня 2016 року у справі про порушення митних правил № 1143/50009/16, винесену першим заступником Одеської митниці ДФС Кривонос С.Ю., за якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України, та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 2883791,43 грн. (два мільйони вісімсот вісімдесят три тисячі сімсот дев'яносто одна грн. 43 коп.). Справу закрити.

Керуючись ст. 62 Конституції України, ст. ст. 122, 251, 254, 268, 280, 288, 289 КУпАП, ст. ст. 4, 53, 69, 257, 264, 266, 268, 279, 280, 319, 355, 417, 418, 458, 460, 485, 489, 530, 531 Митного кодексу України, ст. ст. 2, 8, 10, 11, 12, 66, 69, 71, 86, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС про скасування постанови про порушення митних правил - задовольнити.

Скасувати постанову Одеської митниці Державної фіскальної служби України від 19 жовтня 2016 року у справі про порушення митних правил № 1143/50009/16, винесену першим заступником Одеської митниці ДФС Кривонос С.Ю., за якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України, та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 2883791,43 грн. (два мільйони вісімсот вісімдесят три тисячі сімсот дев'яносто одна грн. 43 коп.). Справу закрити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до Малиновського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Гуревський В.К.