Справа № 804/1515/17
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2017 р.Справа №804/1515/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіВерба І.О.
при секретарі судового засіданняЧмоні А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3, про скасування постанови в частині,-
28 лютого 2017 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3, про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №37301508 від 17.03.2014 року в частині накладення арешту на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.
В обґрунтування позову зазначено, що в порушення вимог чинного законодавства державний виконавець, накладаючи арешт на нерухоме майно, не пересвідчився в існуванні заборони відчуження нерухомого майна та не повідомив позивача як заставодержателя про накладення такого арешту на предмет іпотеки, у зв'язку із чим позивач був позбавлений можливості звернення із цим позовом до суду; позивач не є ані стороною ані учасником виконавчого провадження, та дізнався про наявність спарної постанови при зверненні до нотаріуса, у зв'язку із чим строк звернення до суду пропущений з поважних причин; існування накладеного державним виконавцем арешту на вищевказане майно унеможливлює реалізацію позивачем свого права іпотеко держателя звернути на нього стягнення з підстав невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором.
Відповідач надав письмові заперечення на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, зазначив, що арешт був накладений у відповідності до чинного законодавства з метою забезпечення виконання виконавчого документа у зв'язку із значною заборгованістю боржника.
Ухвалою суду від 13 квітня 2017 року причини пропуску позивачем строку звернення до суду визнані поважними.
Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Згідно пункту 2.1 вказаного договору забезпеченням виконання зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв'язку з порушенням умов даного договору та інших витрат банку, пов'язаних з одержанням виконання, виступає іпотека: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Також, 28.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», яке виступає правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк», яке у свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладений договір за реєстровим №6970, про відступлення прав за іпотечними договорами, за яким разом із відступленням права вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу від 28.11.2012 року №15, укладеного між сторонами, одночасно відступаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим договором. Згідно витягу з додатку №1 до договору про відступлення прав за іпотечним договором від 28.11.2012 року вбачається кредитний договір 13.11.2007 року №0307/1107/88-59 із ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1).
23.01.2017 року позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо про накладення арешту на майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором від 13.11.2007 року №0307/1107/88-591-Z-1.
З Інформаційної довідки від 23.01.2017 року №78630504 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта фізичної особи РНОКПП НОМЕР_1 вбачається:
- нерухоме майно за реєстраційним №20558448 квартира за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_3 у розмірі 1/3 з 08.10.2007 року;
- 01.12.2012 року за №6096655 приватним нотаріусом Сазоновою О.М. зареєстровано іпотеку на вказане нерухоме майно боржника ОСОБА_3 на підставі договору про відступлення прав за іпотечним договором від 28.11.2007 року №6970;
- 11.04.2014 року за №5322661 (спеціальний розділ) державним реєстратором зареєстровано арешт усього нерухомого майна ОСОБА_3 на підставі постанови Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції від 17.03.2014 року №37301508 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
Судом встановлено, що спірна постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.03.2014 року винесена державним виконавцем у межах виконавчого провадження №37301508 з примусового виконання виконавчого листа №2/2012/503, виданого 06.02.2013 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 у розмірі 1/4 ч., але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказаною постановою з метою належного виконання рішення суду накладений арешт на все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3.
При цьому, виконавче провадження №37301508 закінчено постановою державного виконавця від 12.11.2014 року на підставі пункту 10 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», проте арешт державним виконавцем не знятий.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд виходить із того, що згідно частини восьмої статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».
Відповідно Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Згідно статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
З системного аналізу викладеного вбачається, що іпотекодержатель, у разі виникнення підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, визначених статтею 33 Закону України «Про іпотеку» наділений правом на звернення до суду з позовом про зняття арешту в порядку статті 60 Закону України «Про виконавче провадження».
На час прийняття оскаржуваної постанови від 17.03.2014 року №37301508 в іпотеці перебувало нерухоме майно квартира за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві спільної часткової власності по 1/3 ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3.
Виконавче провадження №37301508 перебувало на виконанні у відділі з 29.03.2013 року по 12.11.2014 року.
Відповідно до вимог статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на час прийняття оскаржуваного рішення) чітко визначено порядок і підстави накладення арешту на майно боржника, так, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
Судом встановлено, що за постановою від 17.03.2014 року у виконавчому провадженні №37301508 стягувачем за виконавчим листом №2/2012/503, виданим 06.02.2013 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу, був ОСОБА_3, а тому вказана постанова підлягає скасуванню в частині накладення арешту на належне йому на праві приватної спільної часткової власності нерухоме майно, а саме: 1/3 квартири АДРЕСА_1, на підставі порушення норми статті 3 Закону України «Про іпотеку» щодо переважності права іпотекодержателя на задоволення вимог за рахунок іпотеки.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог та присудження на користь позивача документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3, про скасування постанови в частині - задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №37301508 від 17.03.2014 року в частині накладення арешту на нерухоме майно, а саме: 1/3 квартири АДРЕСА_1, належне ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності, реєстраційний номер обтяження №5322661 (спеціальний розділ), зареєстрований 11.04.2014.
Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» за рахунок бюджетних асигнувань Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції судовий збір у розмірі 1600 грн.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 18 квітня 2017 року.

Суддя І.О. Верба