Справа № 408/3366/16-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Соболєв Є.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року справа №408/3366/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача ОСОБА_2, суддів Сухарька М.Г., Ястребової Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області на постанову Біловодського районного суду Луганської області від 01 лютого 2017 року у справі №408/3366/16-а за позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області про визнання бездіяльності протиправною,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому пенсії в розмірі, встановленому постановою Луганського окружного адміністративного суду від 31.07.08 року.

В обґрунтування позову зазначив, що вказаним судовим рішенням зобовязано відповідача здійснити донарахування та виплату йому пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 22 травня 2008 року.

Однак, з грудня 2011 року відповідач протиправно зупинив виплати за судовим рішенням та почав сплачувати пенсію у меншому розмірі.

Постановою Біловодського районного суду Луганської області від 01 лютого 2017 року позов задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганській області щодо невиплати з 01 грудня 2011 року ОСОБА_3 пенсії в розмірі, встановленому постановою Луганського окружного адміністративного суду від 31 липня 2008 року у справі 2а-8787/08.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову, прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування зазначив, що відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет на 2011 рік» норми та положення ст..50,54 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених КМУ. Відповідно до закону пенсійний орган правомірно з листопада 2011 року обраховував розмір пенсії позивача відповідно до постанови КМУ №1210.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановила наступне.

ОСОБА_3 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, інвалідом 3-ї групи.

Відповідно до судових рішень відповідачем з 22 травня 2008 року сплачувалась позивачу пенсія на підставі ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з базового розміру прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність, встановленого законом на відповідний рік.(а.с.13-14)

В подальшому, пенсія позивачу нараховувалась та виплачувалась відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України №745 від 06.07.2011 року "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", а з 01.01.2012 року - відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

07.04.2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся із заявою до УПФУ в Біловодському районі з проханням провести перерахунок його пенсії на підставі судового рішення відповідно до ст.ст. 50, 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.10-11)

Відповідач відмовив здійснити перерахунок, посилаючись на норми закону про державний бюджет України на відповідний рік та постанову КМУ №1210 від 23.11.2011 року.(а.с.12)

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, вважав, що судовим рішенням встановлено конкретний розмір пенсії позивачу, це рішення є актом індивідуальної дії, що має найвищу юридичну силу, тому є обовязковим для виконання відповідачем. На теперішній час рішення не скасоване, продовжує свою дію, тому відповідач безпідставно не виплачує позивачу пенсію у встановленому судовим рішенням розмірі.

Проте, такий висновок суперечить нормам матеріального права з огляду на наступне.

Частинами 1 та 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

На кожний рік Законом України «Про державний бюджет України» встановлюється розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року, будь-який інший нормативно-правовий акт, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, відсутній.

Зі змісту вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України вбачається, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

На виконання п. 7 Закону України від 14 червня 2011 року N 3491-VI "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №745 від 6 липня 2011 року, якою встановлено зовсім інші розміри основної державної та додаткової пенсії, передбачені ст. ст. 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зазначена постанова набрала чинності 23.07.2011 року.

Таким чином, виплата основної та додаткової пенсії відповідно статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 23.07.2011 року здійснювалася в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на відповідні роки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», прийнятою на 2012 рік, встановлено, також зовсім інші розміри основної державної та додаткової пенсії, передбачені ст. ст. 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

З 03 квітня 2014 року набрав чинності Закон України «Про державний бюджет України на 2014 рік», яким визначено принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» не встановлювалися обмеження щодо виплат основної та додаткової пенсії, не внесено змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тому з 01 січня 2014 року діють положення ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відповідно до яких розміри пенсій для інвалідів ІІІ групи, щодо яких установлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими 6 мінімальних пенсій за віком, а щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Законом України № 1622-VIІ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», доповнено Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» пунктом 67 та встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Закон України №1622-VIІ прийнято Верховною Радою України 31 липня 2014 року (набрав чинності 03 серпня 2014 року).

Отже, з 01 січня 2014 року до 02 серпня 2014 року включно, виплати державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю необхідно було проводити у відповідності до статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а з 03 серпня 2014 року - відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1210 від 23 листопада 2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно статті 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Державний бюджет України затверджується щорічно Верховною Радою України на період з 1 січня до 31 грудня, а за особливих обставин - на інший період (стаття 96 Конституції України).

Згідно з бюджетними призначеннями, враховуючи вимоги статей 95, 117 Конституції України та Бюджетного кодексу України, Кабінет Міністрів України щороку встановлює розмір державної пенсії і розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю для учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Частиною 2 статті 4 Бюджетного Кодексу України встановлено, що при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, цьому Кодексу та Закону про Державний Бюджет України.

Відповідно до вимог п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» передбачено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Аналіз вищезазначених нормативно-правових актів свідчить, що в 2016 році виплати, передбачені, ст.ст.39, 49, 50, 51, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» повинні здійснюватися в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Крім цього, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13.01.2012 року № 3-рп/2012 в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. 3. В аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19,частини першої статті 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України».

Таким чином дії пенсійного органу щодо відмови позивачу провести перерахунок пенсії відповідно до ст.. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ґрунтуються на вимогах законодавства, оскільки зазначені виплати здійснюються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України.

На підставі викладеного, відмовляючи позивачу у виплатах пенсії в розмірі, встановленому судовим рішенням пенсійний орган діяв у межах наданої компетенції відповідно до вимог законодавства і не порушив права та законні інтереси позивача.

Тому позов задоволенню не підлягає.

Між тим, суд першої інстанції при розгляді цієї справи також порушив норми процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

На підставі ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. При цьому, позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, з позовом до суду позивач звернувся 16 травня 2016 року, хоча ставить питання про порушення його прав з грудня 2011 року, тобто за час, більший ніж як шість місяців (а.с. 1-3).

При вирішенні питання щодо поважності/неповажності пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, суд виходить з того, що поважними визнаються лише такі причини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, тобто, які б об'єктивно та істотно перешкоджали його зверненню до суду та не залежали від його волевиявлення.

В позовній заяві позивачем не зазначено жодних причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом.

Судова колегія зазначає, що пенсійний виплати носять регулярний характер, виплачуються щомісячно.

Позивач, неотримуючи пенсію з грудня 2011 року у розмірі, меншому, чим визначений судовим рішенням, саме з грудня 2011 року повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а не з листа пенсійного органу, отриманому в травні 2016 року.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 198 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду першої інстанції і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі.

Згідно ч. 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

На підставі п.9 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, зокрема, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Враховуючи вищевикладене та те, що позивач звернувся до суду за захистом своїх прав 16 травня 2016 року та поважних причин його пропущення у своїй заяві не навів, беручи до уваги приписи ст.ст. 99-100, 155, 198, 203 КАС України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування постанови суду першої інстанції та залишення позовної заяви ОСОБА_4 до УПФУ в Біловодському районі Луганської області в частині позовних вимог з 01.12.2011 року по 15.11.2015 року без розгляду у зв'язку із пропуском строку звернення до суду без поважних причин.

Керуючись статтями 24, 99, 195, 196, 198, 200, 203, 205, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області на постанову Біловодського районного суду Луганської області від 01 лютого 2017 року у справі №408/3366/16-а задовольнити.

Постанову Біловодського районного суду Луганської області від 01 лютого 2017 року у справі №408/3366/16-а скасувати.

Позов ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області про визнання бездіяльності протиправною з 01.12.2011 року по 15.11.2015 року залишити без розгляду.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

ОСОБА_1 ОСОБА_2

Судді М.Г. Сухарьок

ОСОБА_5