Справа № 127/159/17-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2017-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/159/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Жмудь О.О.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

10 квітня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Білоуса О.В. Совгири Д. І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання протиправними рішення, зобов'язання перерахунку та виплати грошової допомоги,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання протиправними рішення, зобов'язання перерахунку та виплати грошової допомоги.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2017 року позов задоволено.

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Позивач, відповідач, будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Проте, відповідачем подано заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представником позивача 10 квітня 2017 року було подано клопотання до суду апеляційної інстанції про відкладення розгляду апеляційної скарги у зв'язку з відрядженням представника відповідача. Однак з указаних представником позивача аргументів суд апеляційної інстанції не знаходить достатніх підстав для відкладення розгляду справи, а тому в задоволенні вказаного клопотання слід відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Так, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами адміністративної справи, ОСОБА_2 працювала з 01.08.1978 року по 12.02.1979 року на посаді викладача по класу фортепіано в Іллінецькій дитячій музичній школі; з 11.03.1979 року по 04.12.1980 року на посаді музичного керівника дитячого садка; з 11.12.1980 року по 16.09.1999 року на посаді музичного керівника дитячих ясел саду; з 17.09.1999 року по 29.08.2008 року на посаді концертмейстера Вінницького міського центру художньо хореографічної освіти дітей та юнацтва "Барвінок"; з 01.09.2008 року по теперішній час на посаді викладача по класу фортепіано з виконанням обовязків концертмейстера Вінницької дитячої школи мистецтв "Вишенька".

Як вбачається з довідки УПФУ в м. Вінниці, ОСОБА_2 є пенсіонером за віком (а.с.13).

12.08.2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила виплатити передбачену п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день ії призначення.

Листом від 06.12.2016 року за № 2472/06-33-2/02-1 відповідач відмовив у виплаті зазначеної допомоги у зв'язку з тим, що посада концертмейстера, на якій працювала ОСОБА_2, не передбачена Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, работа на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим Постановою Кабінета Міністрів України від 04.11.1993 року № 909.

Вважаючи відмову у виплаті зазначеної допомоги неправомірною, ОСОБА_2 звернулась до суду із цим адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу роботи, що дає право на отримання одноразової грошової допомоги, періоду ії роботи на педагогічних посадах є неправомірними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

П. 7-1 розділу 15 "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про позашкільну освіту" позашкільна освіта є складовою системи безперервної освіти, визначеноїКонституцією України,Законом України "Про освіту", цим Законом, і спрямована на розвиток здібностей та обдарувань вихованців, учнів і слухачів, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні.

Згідно зі частини 4 статтею 21 Закону України "Про позашкільну освіту" педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугу років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років". У цьому Переліку зазначені посади в позашкільних навчальних закладах: директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Посада концертмейстера цим переліком не передбачена.

Проте колегія суддів зауважує, що постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року № 963 "Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників" затверджений Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, яким передбачено що посада концертмейстера належить до категорії педагогічних працівників.

Таким чином, постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року № 963 посада концертмейстера належить до категорії педагогічних працівників. Відтак посилання апелянта на постанову Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" є безпідставними. Отже, позивач має право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої пунктом 7-1 Перехідних положень ЗаконуУкраїни "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", як працівник освіти (концертмейстер) з відповідним стажем.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Курко О. П.

Судді Білоус О.В. Совгира Д. І.