Справа № 815/2310/16
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2310/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року до суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, в якому позивач з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 10.02.2017 року, змінивши предмет позову, просить суд скасувати: податкові повідомлення-рішення від 05.01.2017 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, рішення про застосування штрафних санкцій від 05.01.2017 року № НОМЕР_3.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі акту документальної планової виїзної перевірки від 07.09.2015 року № 5132/15-52-17-128/НОМЕР_4, відповідачем були винесені: податкове повідомлення-рішення від 30.09.2016 року № 002272101 про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки в сумі 24930 грн.; податкове повідомлення-рішення від 30.09.2016 року № НОМЕР_5 про збільшення суми грошового зобовязання по податку на доходи фізичних осіб у сумі 4740, 78 грн.; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 30.09.2015 року № НОМЕР_6 на суму 8328 грн., рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30.09.2015 року № 002831701 в сумі 8328 грн. Позивач зазначив, що не погодившись з сумою штрафних санкцій та донарахувань, оскільки перевірка була проведена недобросовісно, 14.10.2015 року він звернувся зі скаргою до ГУ ДФС в Одеській області, у звязку з чим ДПІ у Малиновському районі було проведено документальну позапланову виїзну перевірку, оформлену актом від 16.11.2015 року № 6618/15-52-17-128/НОМЕР_4. Рішенням ГУ ДФС в Одеській області № 1106/Ч/15-32-10-02-08 від 17.11.2015 року частково скасоване податкове повідомлення-рішення від 30.09.2015 року № НОМЕР_7 в частині донарахування податку з доходів фізичних осіб на суму 1322,18 грн. та в частині застосування штрафних санкцій з вказаного податку на суму 571,32 грн.; частково скасоване податкове повідомлення-рішення від 30.09.2015 року № НОМЕР_8 в частині застосування штрафних санкцій на суму 10525 грн.; частково скасовано вимогу від 30.09.2015 року № Ф-002284170 у частині визначення суми недоїмки з єдиного внеску у розмірі 3058,67 грн. та рішення цієї ДПІ від 30.09.2015 року № НОМЕР_7 у частині застосування штрафу з єдиного внеску в розмірі 245,7 грн. Як зазначає позивач, загальна сума зменшення штрафних санкцій та донарахувань склала 15722,54 грн., однак не всі його зауваження були враховані. 02.02.2017 року позивачем були отримані від відповідача податкові повідомлення-рішення від 05.01.2017 року № НОМЕР_1, яким за порушення норм регулювання обігу готівки застосовано до нього штраф у розмірі 14405 грн., та № НОМЕР_2, яким донараховано податок на доходи фізичних осіб на суму 2277,82 грн. та застосовано штрафні санкції на суму 569,46 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій від 05.01.2017 року № НОМЕР_3 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 587,43 грн. Позивач вважає вказані рішення відповідача неправомірними з огляду на наступне. Позивач зазначає, що відповідачем не було враховано той факт, що у 2012 році він подавав декларації з прибутку щоквартально. Останній строк здачі податкової декларації по прибутку за ІІ квартал 10.08.2012 року, а перевірка розпочалась більш ніж через 1095 днів після закінчення строку подачі декларації з прибутку, тобто 17.08.2015 року. Тому позивач вважає, що сума ліцензії на алкогольні вироби за ІІ квартал 2012 року у розмірі 2000 грн. неправомірно віднесено до витрат, не підлягає застосуванню санкції в частині донарахування єдиного внеску, податку на прибуток та штрафу у звязку з закінченням строку позовної давності. Станом на 06.02.2017 року сплинув строк позовної давності на суму ліцензії на алкогольні вироби, виставлені на видатки за ІІІ квартал 2012 року та IV квартал 2012 року 1060 грн. та 2313,97 грн. відповідно. У позові зазначено, що згідно акту перевірки, не була оприбуткована в книзі обліку розрахункових операцій (КОРО) торгова виручка за період з 02.09.013 року по 09.09.2013 року на суму 1863 грн. Проте, як стверджує позивач, така ситуація склалася з вини відповідача, оскільки КОРО була здана на реєстрацію 28.09.2013 року, а коли позивач прийшов за зареєстрованою КОРО 02.09.2013 року, йому було повідомлено про те, щоб він прийшов через тиждень - 09.09.2013 року, що і було ним зроблено. Позивач зазначив, що торгова виручка з 02.09.2013 року по 09.09.2013 року записувалася в розділ 3 «облік розрахункових квитанцій», розграфованою як розділ 2 «облік руху готівки та сум розрахунків», в книзі КОРО, що закінчилася, яка була зареєстрована 05.09.2012 року. На думку позивача, продавець була змушена так робити, оскільки РРО обладнаний модемом, який передає всі дані про операції з РРО за кожен день до Києва на сервер ДФС, а штрафи за невиконання оприбуткування готівки дуже великі. На думку позивача, готівка була оприбуткована своєчасно, а податки були сплачені ним правильно, тому штрафні санкції застосуванню не підлягають. Також позивач вважає необґрунтованими штрафні санкції з податку на прибуток, нараховані податковим повідомленням-рішенням від 05.01.2017 року № НОМЕР_2, оскільки в період 2012 2014 роки він сплачував торговий патент, який є авансовим внеском податку на прибуток.

Позивач у судовому засіданні вважав за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Повідомлений у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи відповідач явку представника в судове засідання 05.04.2017 року не забезпечив, причини неявки відповідача суд визнав неповажними.

Тому з огляду на тривалість перебування справи в провадженні суду через тягонину відповідача з прийняттям нових рішень за результатами розгляду первинної скарги позивача ГУ ДФС в Одеській області 17.11.2015 року, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності відповідача - суб'єкта владних повноважень.

13.03.2017 року до суду надійшли письмові заперечення відповідача, згідно яких відповідач вважає позов ФОП ОСОБА_1 необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. У порушення ч. 2 ст. 7 Закону № 2464-VІ в результаті заниження бази нарахування єдиного внеску на 15185,46 грн., в т.ч.: за 2012 рік на 6967,78 грн., за 2013 рік у сумі 4736,51 грн., за 2014 рік у сумі 3481,17 грн., ФОП ОСОБА_1 занижено єдиний внесок за перевіряє мий період на 5269,33 грн., в т.ч. за 2012 рік - 2417,81 грн.; за 2013р. на 1643,56 грн., за 2014р. на 1207,96 грн. (з урахуванням вимог п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. З ст. 7 Закону № 2464 щодо максимальної величини бази нарахування єдиного соціального внеску). Відповідач вважає, що на підставі п. 123.1 ст. 123 ПК України до ФОП ОСОБА_1 необхідно застосувати штрафні санкції з податку з доходів з фізичних осіб на суму 569,46 грн. (2277,82 грн. х 25%). На підставі п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464, розділу 7 Інструкції № 449 до ФОП ОСОБА_1 необхідно застосувати штрафні санкції на загальну суму 587,43 грн. (2417,81 грн. х 15% - 2012); (1643,56 грн. х 10% - 2013); 73684,46 грн. х 5% - 2014 рік). Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не оприбутковано у книзі обліку доходів і витрат торгівельну виручку, а саме: 18.02.2012 року - 174 грн.; 19.02.2012 - 174 грн.; 20.02.2012 - 195 грн.; 21.02.2012 року - 181 грн.; 22.02.2012 - 181 грн.; 23.02.2012 року 188 грн.; 24.02.2012 року 154 грн.; 25.02.2012 року - 175 грн.; 26.02.2012 року -161 грн.; 27.02.2012 року - 154 грн. 28.02.2012 року - 161 грн.; 29.02.2012 року - 207 грн. (Книга обліку доходів і витрат № 128 зареєстрована 14.01.2011 року була розпочата 06.02.2011 року - закінчена 17.02.2012 року, але торгівельна виручка з 18.02.2012 року по 29.02.2012 року вписувалась в аркуш який був вклеєний ззаду книги. Книга обліку доходів і витрат №1198 була зареєстрована 13.02.2012 року, але записи не вчинялися).

Також встановлено не оприбуткування в книзі обліку розрахункових операцій торгівельної виручки за: 02.09.2013 року 267 грн.; 03.09.2013року 213 грн.; 04.09.2013 року 240 грн.; 05.09.2013 року - 249 грн.; 06.09.2013 року - 270 грн.; 07.09.2013 року - 204 грн.; 08.09.2013 року 222 грн.; 09.09.2013 року - 198 грн. (книга обліку розрахункових операцій НОМЕР_9 була зареєстрована 03.09.2013 року, але перші записі вчинені 10.09.2013 року, торгівельна виручка з 02.09.2013 року по 09.09.2013 року записувалася в розділ 3 «облік розрахункових квитанцій» в книгу обліку розрахункових операцій № НОМЕР_9 яка була зареєстрована 05.09.2012 року та закінчена 01.09.2013 року.

За період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року ФОП ОСОБА_1 не оприбуткував у книгах обліку доходів і витрат торгівельну виручку на загальну суму 4986 грн. у т.ч.: 18.02.2012 року - 174 грн.; 19.02.2012 року - 174 грн.; 20.02.2012 року - 195 грн.; 21.02.2012 року 181 грн.; 22.02.2012 року - 181 грн.; 23.02.2012 року 188 грн.; 24.02.2012 року -154 грн.; 25.02.2012 року 175 грн.; 26.02.2012 року - 161 грн.; 27.02.2012 року - 154 грн.; 28.02.2012 року - 161 грн.; 29.02.12 року 207 грн.; 27.06.2014 року - 242 грн.; 28.06.2014 року - 246 грн.; 29.06.2014 року - 266 грн.; 30.06.2014 року - 264 грн.; 02.09.2013 року - 267 грн.; 03.09.2013 року - 213 грн.; 04.09.2013 року - 240 грн.; 05.09.2013 року - 249 грн.; 06.09.2013 року - 270 грн.; 07.09.2013 року - 204 грн.; 08.09.2013 року - 222 грн.; 09.09.2013 року- 198 грн.

Таким чином, відповідач стверджує, що з урахуванням п. 102.1 ст. 102 ПК України, на підставі ст. 1 Указу Президента України Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки від 12.06.1995 року № 436/95, до ФОП ОСОБА_1 необхідно застосувати штрафні санкції на суму 14405 грн., за не оприбуткування готівки на загальну суму 2881 грн., у т.ч.: за 27.06.2014 року - 242 грн.; 28.06.2014 року - 246 грн.; 29.06.2014 року - 266 грн.; 30.06.2014 року - 264 грн.; 02.09.2013 року - 267 грн.; 03.09.2013 року 213 грн.; 04.09.2013 року - 240 грн.; 05.09.2013 року - 249 грн.; 06.09.2013 року - 270 грн.; 07.09.2013 року - 204 грн.; 08.09.2013 року - 222 грн.; 09.09.2013 року - 198 грн.

У звязку з викладеним відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

Керуючись ч.6 ст.128 КАС України, оскільки до суду з'явилися не всі особи, які беруть участь у справі, та враховуючи наявність підстав для розгляду справи в судовому засіданні, відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив про розгляд справи у письмовому провадженні.

Дослідивши в порядку письмового провадження наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст.20, п.77.1 ст.77 Податкового кодексу України, ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», на підставі направлення від 30.07.2015 року № 931 та наказу від 30.07.2015 року, виданих ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, та згідно плану-графіка проведення планових виїзних перевірок субєктів господарювання ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області в період з 17.08.2015 року по 31.08.2015 року проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, відповідно до плану перевірки, наведеного у додатку до акта.

За результатом вказаної перевірки ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області складено акт від 07.09.2015 року № 5132/15-52-17-128/НОМЕР_4, згідно висновків якого перевіркою встановлені порушення ФОП ОСОБА_1:

- пп.4 п.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», на підставі п.11 ст.8, п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» донараховано єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 8328 грн.;

- п.1.2 ст.1, п.2.6 ст.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637, а саме, несвоєчасне оприбуткування в книгах обліку розрахункових операцій готівкових коштів на загальну суму 4986 грн.;

- п.177.4, п.177.10 ст.177, п.178.6 ст.178 Податкового кодексу України, ФОП ОСОБА_1 до складу валових витрат включено суму 24000 грн., а саме: за 2012 рік 8000 грн., за 2013 рік 8000 грн., за 2014 рік 8000 грн., донараховано податку з доходів фізичних осіб 3600 грн.

Не погодившись із висновками вказаного акта, позивач 11.09.2015 року подав заперечення до ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, за результатами розгляду яких йому було надано відповідь від 16.09.2015 року № 4330/Ч/15-52-17-01, про залишення висновків акта без змін.

На підставі акта від 07.09.2015 року № 5132/15-52-17-128/НОМЕР_4 ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області прийняті наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 30.09.2016 року № 002272101, яким позивачу нараховано штрафні санкції в сумі 24930 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 30.09.2016 року № НОМЕР_7, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 4740,78 грн., з яких 3600 грн. за основним платежем та 1140,78 грн. за штрафними санкціями;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30.09.2015 року № 002831701 у сумі 8328 грн., яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 832,80 грн.;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 30.09.2015 року № НОМЕР_6 на суму 8328 грн.

19.10.2015 року ФОП ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до ГУ ДФС в Одеській області, в якій просив переглянути вищевказані рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області.

Відповідно до п.75.1 ст.75, пп.78.1.5 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», на підставі направлення від 09.11.2015 року № 1230 та наказу від 09.11.2015 року № 1047, виданих ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, та згідно листа ГУ ДФС в Одеській області № 12279/7/15-32-10-02-12 про проведення перевірки ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області в період з 09.11.2015 року по 13.11.2015 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року.

За результатами вказаної перевірки ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області складено акт від 16.11.2015 року № 6618/15-52-17-128/НОМЕР_4, у висновках якого зазначено, що ФОП ОСОБА_1 порушено:

- п.177.4, п.177.10 ст.177, п.178.6 ст.178 Податкового кодексу України, донараховано податку з доходів фізичних осіб у сумі 2277,83 грн.;

- пп.4 п.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», на підставі п.11 ст.8, п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» донараховано єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 5269,33 грн.;

- п.1.2 ст.1, п.2.6 ст.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637, а саме, несвоєчасне оприбуткування в книгах обліку розрахункових операцій готівкових коштів на загальну суму 4986 грн.

За результатом розгляду первинної скарги ФОП ОСОБА_1 з урахуванням висновків акта перевірки від 16.11.2015 року рішенням ГУ ДФС в Одеській області № 1106/Ч/15-32-10-02-08 від 17.11.2015 року:

- частково скасоване податкове повідомлення-рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 30.09.2015 року № НОМЕР_7 в частині донарахування податку з доходів фізичних осіб на суму 1322,18 грн. та в частині застосування штрафних санкцій з вказаного податку на суму 571,32 грн., а первинну скаргу ФОП ОСОБА_1 в цій частині задоволено, в іншій частині зазначену вимогу залишено без змін, а первинну скаргу без задоволення;

- частково скасоване податкове повідомлення-рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 30.09.2015 року № НОМЕР_8 в частині застосування штрафних санкцій на суму 10525 грн., а первинну скаргу ФОП ОСОБА_1 в цій частині задоволено, в іншій частині зазначену вимогу залишено без змін, а первинну скаргу без задоволення;

- частково скасовано вимогу ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 30.09.2015 року № Ф-002284170 у частині визначення суми недоїмки з єдиного внеску у розмірі 3058,67 грн. та рішення цієї ДПІ від 30.09.2015 року № НОМЕР_7 у частині застосування штрафу з єдиного внеску в розмірі 245,7 грн., а первинну скаргу ФОП ОСОБА_1 в цій частині задоволено, в іншій частині зазначену вимогу залишено без змін, а первинну скаргу без задоволення.

В подальшому позивач скористався правом адміністративного оскарження вищенаведених рішень до ДФС України.

За результатами розгляду скарги ОСОБА_1 рішенням ДФС України від 22.01.2016 року № 686/Ч/99-99-10-01-07-25 рішення ГУ ДФС в Одеській області № 1106/Ч/15-32-10-02-08 від 17.12.2015 року залишено без змін, а скаргу без задоволення.

За результатами розгляду повторної скарги ОСОБА_1 рішенням ДФС України від 15.02.2016 року № 1546/Ч/99-99-10-01-03-14 залишені без змін податкові повідомлення-рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 30.09.2016 року № 002272101 та № 3, рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30.09.2015 року № 002831701 (з урахуванням рішення ГУ ДФС в Одеській області № 1106/Ч/15-32-10-02-08 від 17.12.2015 року) та рішення ГУ ДФС в Одеській області № 1106/Ч/15-32-10-02-08 від 17.12.2015 року, а повторну скаргу ФОП ОСОБА_1 без задоволення.

На підставі акту від 07.09.2015 року № 5132/15-52-17-128/НОМЕР_4 ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області 05.01.2017 року прийняті наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 05.01.2017 року № НОМЕР_1, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 14405 грн. за порушення п. 2.6 ст.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 р. за № 40/10320;

- податкове повідомлення-рішення від 05.01.2017 року № НОМЕР_2, яким позивачу визначено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на суму 5403,79 грн., з яких 2277,82 грн. за податковим зобовязанням та 569,46 за штрафними санкціями;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 05.01.2017 року № НОМЕР_3, яким позивачу нараховані штрафні санкції у розмірі 587,43 грн.

Пунктом 8 розділу I Закону N 1797 доповнено Податковий кодекс України статтею 19-3 та викладено в новій редакції пп. 19-1.1.1 п. 19-1.1 ст. 19-1, якими визначено перелік функцій державних податкових інспекцій, а функцію контрольно-перевірочної роботи закріплено виключно за контролюючими органами обласного та центрального рівнів.

Відповідно до пп. 19-1.1.1 п. 19-1.1 ст. 19-1 Податкового кодексу України, контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.

Підпунктом 19-1.1.34 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов'язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до ст. 19-3 Податкового кодексу України, державні податкові інспекції: здійснюють сервісне обслуговування платників податків; здійснюють реєстрацію та ведення обліку платників податків та платників єдиного внеску, об'єктів оподаткування та об'єктів, пов'язаних з оподаткуванням; формують та ведуть Державний реєстр фізичних осіб - платників податків, Єдиний банк даних про платників податків - юридичних осіб, реєстри, ведення яких покладено законодавством на контролюючі органи; виконують інші функції сервісного обслуговування платників податків, визначені законом.

Отже, з 01.01.2017 організацію та проведення документальних і фактичних перевірок може бути здійснено (в т. ч. видано наказ про проведення, оформлено направлення (посвідчення), складено акт (довідку) та податкові повідомлення-рішення, вимоги (рішення) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - ЄСВ), за їх результатами) лише органами ДФС обласного та центрального рівня.

Також листом від 17.01.2017 р. № 1005/7/99-99-14-03-03-17 Державна фіскальна служба України у зв'язку з прийняттям Закону України від 21 грудня 2016 року N 1797-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" (далі - Закон N 1797), який набрав чинності з 1 січня 2017 року (за виключенням окремих статей) та яким внесено зміни до Податкового кодексу України (далі - Кодекс), що стосуються контрольно-перевірочної роботи, повідомила про те, що рішення про визначення грошових зобов'язань, вимоги (рішення) зі сплати ЄСВ за матеріалами документальних перевірок, які розпочаті (завершені) державними податковими інспекціями до 01.01.2017 та строк винесення рішення по яких не настав, приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) відповідного контролюючого органу обласного рівня.

Відповідно до положень ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, через протиправну бездіяльність відповідача понад один рік щодо неприйняття відповідних рішень на підставі акту перевірки від 16.11.2015 року № 6618/15-52-17-128/НОМЕР_4, та рішення ГУ ДФС в Одеській області від 17.11.2015 року, чим порушено вимоги п.86.8 ст.86 Податкового кодексу України, податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 та рішення про застосування штрафних санкцій від 05.01.2017 року № НОМЕР_3 прийняті відповідачем - ДПІ у Малиновському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області 05.01.2017 року поза межами його повноважень, оскільки з 01.01.2017 року їх прийняття належало до повноважень Головного управління ДФС в Одеській області у звязку з набранням чинності Законом України від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу щодо покращення інвестиційного клімату в Україні".

Тобто, відповідач прийняв оскаржувані рішення 05.01.2017 року поза межами його повноважень.

Відповідно до пп.49.18.5 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Положеннями п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Згідно п. 177.4. ст.174 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п.177.5 Податкового кодексу України, фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Як вбачається з акту перевірки позивача від 16.11.2015 року, ФОП ОСОБА_1 до складу валових витрат до книги обліку доходів та витрат, до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2012 2014 роки включено суми, сплачені за ліцензію, а саме: за 2012 рік в сумі 6967,78 грн., за 2013 рік 4736,51 грн., за 2014 рік 3481,17 грн., донараховано податку з доходів фізичних осіб 2277,83 грн.

Грошові зобовязання з податку на доходи фізичних осіб за податковим повідомленням-рішенням від 05.01.2017 року № НОМЕР_2 в сумі 2277,82 грн. донараховано позивачу на суму доходу 15185,46 грн., до складу якої входить у тому числі дохід позивача за 2012 рік в сумі 6967,78 грн.

Податкова декларація за 2012 рік згідно даних акту перевірки від 16.11.2015 року подана позивачем 12.02.2013 року (а.с.51).

Виходячи зі змісту пп.49.18.5 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України, граничним днем строку подання декларації за 2012 рік є 19.02.2013 року.

Таким чином, відповідно до п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, контролюючий орган мав право самостійно визначити суму грошового зобовязання позивача по податку на доходи фізичних осіб не пізніше 19.02.2016 року, однак грошове зобовязання на суму доходу за 2012 рік 6967,78 грн. нараховано контролюючим органом 05.01.2017 року, тобто поза межами строку 1095 календарних днів.

Тому позивач вважається вільним від сплати податку на доходи фізичних осіб, донарахованого йому на дохід у сумі 6967 грн. за 2012 рік.

Таким чином суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 05.01.2017 року № НОМЕР_2 є протиправним та підлягає скасуванню з підстав неправильного донарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб, без урахування положень п. 102.1 ст.102 Податкового кодексу України, а також з підстав прийняття вказаного рішення неповноважним органом ДФС.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 05.01.2017 року № НОМЕР_1 суд зазначає наступне.

Відповідно до п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України, фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Порядок реєстрації та ведення книг обліку розрахункових операцій і розрахункових книжок затверджено наказом Державної податкової адміністрації України від 1 грудня 2000 р. № 614, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 5 лютого 2001 р. за N 106/5297 .

У пункті 2.1. вказаного Порядку зазначено, зокрема, що реєстрація книг обліку розрахункових операцій (далі - книга ОРО) здійснюється в органі ДПС за місцезнаходженням (місцем проживання) СГ, а якщо СГ обслуговується в інспекції по роботі з великими платниками податків - за місцем податкового обліку. Реєстрація та взяття на облік здійснюються безоплатно, реєстрація - не пізніше двох робочих днів з моменту подання, а взяття на облік - у день подання СГ необхідних документів.

Постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 р. за № 40/10320, затверджено Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні (далі за текстом - Положення).

Пунктом 1.2 Положення визначені наступні терміни:

- книга обліку - касова книга, книга обліку доходів і витрат, книга обліку виданих та прийнятих старшим касиром грошей або книга обліку розрахункових операцій;

- книга обліку доходів і витрат - документ установленої форми, що застосовується відповідно до законодавства України для відображення руху готівки. Форму відповідної книги обліку доходів і витрат установлено Державною податковою адміністрацією України;

- книга обліку розрахункових операцій (далі - КОРО) - прошнурована і належним чином зареєстрована в органах державної податкової служби України книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).

Відповідно до приписів п.2.6 Положення, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Підприємствам, яким Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" надано право проводити розрахунки готівкою із споживачами без використання РРО та РК і специфіка функціонування яких унеможливлює оформлення ними кожної операції касовим ордером (продаж проїзних і перевізних документів; білетів державних лотерей; квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів тощо), дозволяється оприбутковувати готівку наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день з оформленням касовими документами і відображенням у відповідній книзі обліку.

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Пунктом 1.2 Указу Президента України від 12.06.1995 року № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» встановлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Відповідно до п.п.7, 9 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані:

7) подавати до органів доходів і зборів звітність, пов'язану із застосуванням реєстратора розрахункових операцій та розрахункових книжок, не пізніше 15 числа наступного за звітним місяця у разі, якщо цим пунктом не передбачено подання інформації по дротових або бездротових каналах зв'язку. Суб'єкти господарювання, які використовують реєстратори розрахункових операцій (крім електронних таксометрів, автоматів з продажу товарів (послуг) та реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для обліку та реєстрації операцій з купівлі-продажу іноземної валюти) повинні подавати до органів державної податкової служби по дротових або бездротових каналах зв'язку електронні копії розрахункових документів і фіскальних звітних чеків, які містяться на контрольній стрічці в пам'яті реєстраторів розрахункових операцій або в пам'яті модемів, які до них приєднані.

Суб'єкти господарювання, які використовують такі реєстратори розрахункових операцій, як електронні таксометри, автомати з продажу товарів (послуг) та реєстратори розрахункових операцій, що застосовуються для обліку та реєстрації операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, повинні подавати до органів державної податкової служби по дротових або бездротових каналах зв'язку інформацію про обсяг розрахункових операцій, виконаних у готівковій та/або в безготівковій формі, або про обсяг операцій з купівлі-продажу іноземної валюти, яка міститься в фіскальній пам'яті зазначених реєстраторів розрахункових операцій.

Порядок передачі інформації до органів доходів і зборів по дротових або бездротових каналах зв'язку встановлюється органом доходів і зборів на базі технології, розробленої Національним банком України та погодженої центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику;

9) щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій.

Згідно з п.1.1 Порядку передачі електронних копій розрахункових документів і фіскальних звітних чеків реєстраторів розрахункових операцій дротовими або бездротовими каналами зв'язку до органів державної податкової служби, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 08.10.2012 № 1057, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 жовтня 2012 р. за № 1744/22056, цим Порядком встановлюється механізм передачі електронних копій розрахункових документів і фіскальних звітних чеків реєстраторів розрахункових операцій (далі - РРО) дротовими або бездротовими каналами зв'язку до органів державної податкової служби для суб'єктів господарювання, що використовують РРО

У пункті 1.2 вказаного Порядку терміни вживаються у такому значенні, зокрема:

- інформаційний еквайєр - учасник платіжної системи національної системи масових електронних платежів з обмеженими функціями, який надає суб'єктам господарювання послуги з технічної підтримки, інформаційного обслуговування згідно з технологією зберігання і збору даних РРО для органів державної податкової служби (далі - ДПС) та отримав від Національного банку України (далі - НБУ) висновок про відповідність зазначеним вимогам та правилам роботи, визначеним НБУ;

- система зберігання і збору даних РРО (далі - СЗЗД РРО) - система, призначена для збору даних РРО до бази даних системи обліку даних РРО, для реалізації якої використовується зазначена технологія;

- система обліку даних РРО (далі - СОД РРО) - програмно-апаратний комплекс, розміщений в центральному органі ДПС, що використовує інформацію, яка збирається за допомогою СЗЗД РРО.

Відповідно до п.п. 6.1, 6.3 Порядку передачі електронних копій розрахункових документів і фіскальних звітних чеків реєстраторів розрахункових операцій дротовими або бездротовими каналами зв'язку до органів державної податкової служби, СОД РРО складається із сервера авторизації, сервера додатків та бази даних. Сервер додатків забезпечує взаємодію сервера авторизації та інших компонентів СОД РРО з базою даних.

Згідно з п.9.5 означеного Порядку, передача команд на РРО, командні набори даних, що були сформовані в базах даних інформаційних еквайєрів (за командами, отриманими від СОД РРО) і мають статус таких, що призначені для передачі на РРО (модеми), передаються на відповідні РРО (модеми) під час чергового сеансу зв'язку, ініційованого відповідним РРО.

Як встановлено в ході розгляду справи з пояснень позивача, 28.08.2013 року позивач звернувся до ДПІ у Малиновському районі м. Одеси з заявою про реєстрацію книги обліку розрахункових операцій (КОРО), проте своєчасно КОРО йому не видали та просили подати 04.09.2013 року нову заяву.

Ухвалою суду від 16.02.2017 року судом було витребувано у відповідача відомості про те, коли ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4) подав до контролюючого органу заяву про реєстрацію Книги обліку розрахункових операцій у серпні 2013 року, коли така КОРО була зареєстрована контролюючим органом та коли фактично видана ФОП ОСОБА_1, а також зобовязано надати докази на підтвердження зазначених відомостей.

На виконання ухвали суду відповідач надав лише заяву позивача про реєстрацію КОРО з вхідним номером № 1582/7 від 04.09.2013 року, а також довідку про реєстрацію книги обліку розрахункових операцій № Р від 05.09.2013 року.

З даної довідки вбачається, що КОРО була зареєстрована 05.09.2013 року згідно заяви позивача від 04.09.2013 року, проте з оглянутої судом КОРО № Р/1 вбачається, що датою її реєстрації є 03.09.2013 року.

Вказана обставина підтверджує той факт, що дана книга реєструвалася відповідачем 03.09.2013 року не на підставі заяви позивача від 04.09.2013 року, а на підставі раніше поданої заяви (до 03.09.2013 року).

Зазначене узгоджується з доводами позивача про те, що з заявою про реєстрацію КОРО він звертався 28.08.2013 року (у позові помилково зазначено "28.09.2013 р.").

При цьому на вимогу суду надати засвідчені копії сторінок журналу реєстрації вхідної кореспонденції за серпень 2013 року для перевірки доводів позивача відповідач доказів не надав та доводи позивача не спростував, хоча обовязок доказування правомірності рішення субєкта владних повноважень, згідно з ч.1 ст. 71 КАС України, покладається саме на відповідача.

Таким чином, внесення до КОРО записів з 02.09.2013 року по 09.09.2013 року у розділ 3 «облік розрахункових квитанцій» замість розділу 2 відбувся з вини відповідача, який несвоєчасно видав позивачу зареєстровану КОРО № Р/1.

Частиною 1 ст. 164-1 КУпАП передбачено, що неподання або несвоєчасне подання громадянами декларацій про доходи чи включення до декларацій перекручених даних, неведення обліку або неналежне ведення обліку доходів і витрат, для яких законами України встановлено обов'язкову форму обліку, - тягне за собою попередження або накладення штрафу у розмірі від трьох до восьми неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом встановлено, що вся готівка, яка надходила до каси позивача в період з 02 по 09.09.2013 року відповідно до вимог пункту 2.6 Положення була оприбуткована в день її надходження, денні фіскальні звітні чеки роздруковані та вклеїні до КОРО, до якої також внесені записи про денну виручку, електронні копії розрахункових документів та фіскальних звітних чеків у встановленому порядку каналами зв'язку передавалося до органів ДФС.

Судом також встановлено, що дохід позивача за період з 27.06.2014 року по 30.06.2014 року також було оприбутковано позивачем шляхом внесення відповідних записів (щоденно) до книги обліку доходів і витрат.

Тому суд дійшов висновку, що позивачем не було допущено порушень п. 2.6 Положення щодо оприбуткування готівки в період з 02.09.2013 року по 09.09.2013 року та з 27.06.2014 року по 30.06.2014 року, у загальній сумі 2881 грн.

З системного аналізу наведених вище норм вбачається, що позивача безпідставно було притягнуто до відповідальності, встановленої п. 1.2 Указу Президента України від 12.06.1995 року № 436/95, оскільки за порушення порядку ведення книги обліку доходів і витрат та КОРО встановлена інша відповідальність, яка передбачена частиною 1 ст. 164-1 КУпАП.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 05.01.2017 року № НОМЕР_1, яким позивачу за порушення п. 2.6 ст.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні на підставі п. 1.2 Указу Президента України від 12.06.1995 року № 436/95 нараховані штрафні санкції в сумі 14405 грн. є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Щодо правомірності рішення відповідача про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 05.01.2017 року № НОМЕР_3 суд зазначає наступне.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» (далі за текстом - Закон), платник єдиного внеску зобов'язаний подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв'язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Частиною 11 ст. 8 Закону встановлено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно п.4 ч.1 ст.4 Закону, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до п.8 ст.9 Закону, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та членів сімей таких осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Згідно п.3 ч.11 ст.25 Закону, орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 05.01.2017 року № НОМЕР_3 на позивача накладено штраф у розмірі 587,43 грн., проте дана сума штрафних санкцій суперечить вимогам п.3 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», оскільки сума донарахованого грошового зобовязання позивачу зі сплати єдиного внеску становить 5269,33 грн., 10% від якої дорівнює 526,93 грн., а не 587,43 грн.

Слід також звернути увагу, що у рішенні зазначено про застосування штрафних санкцій у розмірі 587,43 грн., які протягом десяти робочих днів після надходження рішення підлягають перерахуванню (сплаті) на відповідний казначейський рахунок у сумі 5856,76 грн.

Окрім того, у даному рішенні про застосування штрафних санкцій зазначено, що воно прийняте на підставі матеріалів перевірки ОСОБА_1, проте штрафні санкції вирішено застосувати до іншої особи - ОСОБА_2.

Отже рішення відповідача про застосування штрафних санкцій від 05.01.2017 року № НОМЕР_3 містить низку суперечливих даних та помилок, які унеможливлюють правильне його розуміння та виконання, а тому воно підлягає скасуванню, оскільки не є чітким та зрозумілим.

Крім того, як зазначалося судом вище, вказане рішення прийняте 05.01.2017 року поза межами повноважень відповідача, визначених Податковим кодексом України в редакції, чинній з 01.01.2017 року.

З оскаржуваних позивачем рішень ДПІ у Малиновському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області також вбачається, що вони приймалися на підставі акта ДПІ у Малиновському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 07.09.2015 року № 5132/15-52-17-128/НОМЕР_4, хоча, враховуючи, що ФОП ОСОБА_1 у своїй скарзі, поданій до ГУ ДФС в Одеській області, посилався на обставини, що не були досліджені під час перевірки, на підставі листа ГУ ДФС в Одеській області від 05.11.2015 року № 12279/7/15-32-10-02-12 ДПІ у Малиновському районі було проведено документальну позапланову виїзну перевірку, оформлену актом від 16.11.2015 року № 6618/15-52-17-128/НОМЕР_4, висновки якого повинні були враховуватися при прийнятті оскаржуваних рішень разом з рішенням ГУ ДФС в Одеській області від 17.11.2015 року, однак посилання на вказані акт та рішення в оскаржуваних рішеннях відповідача від 05.01.2017 року відсутні.

Важливою для України з точки зору конкретизації положень щодо презумпції невинуватості є правозастосовна практика ЄСПЛ, яка в нашій державі є джерелом права та має вищу, порівняно національним законодавством, юридичну силу.

Принцип презумпції невинуватості є обовязковим для будь яких субєктів владних повноважень (справа Аллене де Рібемон проти Франції).

Порушення цього принципу може відбуватися шляхом прийняття посадовою особою протиправних рішень.

Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може різнитися в залежності від характеру рішення (Ruiz Torija v. Spain (Руїс Торіха проти Іспанії), § 29; Hiro Balani v. Spain (Хіро Балані проти Іспанії), § 27) і може бути визначена тільки зважаючи на обставини справи: необхідно брати до уваги, серед іншого, різноманітність документів і доказів, які сторона може представити судам і різницю у положеннях, нормах звичаєвого права, юридичних оцінках і представленні та винесенні рішень між державами-учасниками (Ruiz Torija v. Spain (Руїс Торіха проти Іспанії), § 29; Hiro Balani v. Spain (Хіро Балані проти Іспанії), § 27). 242. Однак, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді (Ruiz Torija v. Spain (Руїс Торіха проти Іспанії), § 30; Hiro Balani v. Spain (Хіро Балані проти Іспанії), § 28).

Згідно з положеннями ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з вимогами ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність прийнятих ним рішень, натомість судом встановлена їх протиправність, у тому числі як таких, що прийняті поза межами компетенції відповідача, а тому позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ч.1 ст.94 КАС України суд присуджує всі здійснені позивачем документально підтверджені судові витрати відповідно до заявлених позивачем вимог за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 6-9, 11, 69, 71, 86, 94, ч.6 ст.128, 159-163 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Малиновському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 05.01.2017 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Визнати протиправним та скасувати рішення ДПІ у Малиновському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 05.01.2017 року № НОМЕР_3.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області () за рахунок її бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4) сплачений при подачі позову судовий збір у сумі 640 грн. (шістсот сорок гривень).

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції - протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили у разі неподання апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.В.Андрухів