Справа № 523/18130/16-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2017 р.м.ОдесаСправа № 523/18130/16-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Шепітко І.Г.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 30 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Суворовського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання призначити пенсію, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до Суворовського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (далі Пенсійний фонд), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 12 жовтня 2016 року № 126 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років згідно зі статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII (у редакції від 12 липня 2001 року);

- зобовязати призначити пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII (у редакції від 12 липня 2001 року) з дня звернення за її призначенням, тобто з 22 вересня 2016 року, зарахувавши службу в органах внутрішніх справ з 03 жовтня 1994 року по 02 квітня 2001 року, виходячи з розрахунку 90% від суми місячного заробітку за 60 календарних місяців роботи, яка становить 7120,38 грн., на підставі довідки № 544, виданої прокуратурою Одеської області.

В обґрунтування зазначено про те, що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII в редакції, яка діяла до липня 2011 року, оскільки новий Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII призводить до звуження обсягу і змісту її прав, погіршує матеріальне становище та рівень життя.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 30 січня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження, у відповідності до положень п.3 ч.1 ст.197 КАС України, у звязку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке прийняте в порядку скороченого провадження.

Зясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 03 жовтня 1994 року по 02 квітня 2001 року проходила службу в органах внутрішніх справ України. З 06 квітня 2001 року та по сьогоднішній день проходить службу в прокуратурі Одеської області. Загальний стаж роботи позивачки складає 21 рік 9 місяців та 29 днів.

22 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII в редакції, яка діяла до липня 2011 року. До заяви було також надано довідку прокуратури Одеської області про суму її заробітної плати на посаді прокурора прокуратури.

Пенсійним фондом 12 жовтня 2016 року була розглянута дана заява та винесено рішення № 126 про відмову в призначенні пенсії, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII в редакції, яка діяла до липня 2011 року, мотиви якої полягають в наступному (а.с.13).

Так, відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» №213 від 02 березня 2015 року, норми щодо пенсійного забезпечення відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII з 01 червня 2015 року втратили чинність.

Тому, як зазначив Пенсійний фонд, з 01 червня 2015 року в порядку та на умовах, визначених вказаним Законом України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII пенсії не призначаються.

Окрім того, 14 жовтня 2014 року був прийнятий Закон України «Про прокуратуру» №1697-VII, який набрав чинності 15 липня 2015 року. Стаття 86 даного Закону передбачає, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років: з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції погодився з доводами відповідача та зазначив, що, враховуючи зміну в пенсійному законодавстві, позивач не має права на призначення пенсії, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII, в редакції від 12 липня 2001 року, так як даний Закон втратив чинність та з 01 червня 2015 року спеціальні пенсії взагалі не призначаються.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова позиція суду першої інстанції, яка викладена у судовому рішенні, відповідає вимогам ст.159 КАС України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII, в редакції від 12 липня 2001 року, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI, який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, були внесені зміни до ч.1 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII.

Так, з 01 жовтня 2011 року ч.1 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII почала діяти у такій редакції:

«Прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

- з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років 6 місяців.

Така редакція статті діяла до набрання чинності (01 квітня 2015 року) Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» №213 від 02 березня 2015 року.

Пунктом 5 Прикінцевих положень даного Закону № 213 було передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII.

15 липня 2015 року набув чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII.

Відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень даного Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення:

- Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, крім пункту 8 частини 1 статті 15, частини 4 статті 16, абзацу першого частини 2 статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини 5 статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Таким чином, на час звернення позивача до Пенсійного фонду (22 вересня 2016 року) із заявою про призначення пенсії Закон України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII взагалі втратив чинність, відповідно до вищевказаних нормативно-правових актів.

Отже, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції щодо правомірності відмови Пенсійного фонду у призначенні пенсії позивачу на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII, оскільки субєкт владних повноважень діяв у відповідності до ст.19 Конституції України.

Проаналізувавши довід апеляційної скарги, який полягає в тому, що оскільки кожного року збільшується вислуга та відповідно і стаж за наявності яких прокурор може отримувати пенсію, то позивачка має право на призначення пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII, в редакції від 12 липня 2001 року, колегія суддів виходить з такого.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, яка викладена в ухвалі «Великода проти України» від 03 червня 2014 року, в якій Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Таким чином, з огляду на практику Європейського суду з прав людини, колегія суддів вважає, що даний довід апеляції не може бути підставою для визнання спірного рішення Пенсійного фонду протиправним та зобовязання призначити пенсію відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII, в редакції від 12 липня 2001 року.

Оскільки усі обставини, що входять до предмета доказування у справі, встановлені судом першої інстанції на підставі повного та всебічного дослідження наявних у справі доказів, які відповідають ознакам належності та допустимості, цим обставинам надана правильна юридична оцінка, то підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.10 ст.183-2 КАС України, у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Отже, у звязку з оскарженням рішення суду першої інстанції, яке прийняте у скороченому провадженні, дана постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 30 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Суворовського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання призначити пенсію залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова