Справа № 162/632/16-а
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 р. Справа № 876/7563/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Люб"язівської сільської ради Любешівського району Волинської області на постанову Любешівського районного суду Волинської області від 31.08.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Люб"язівської сільської ради Любешівського району Волинської області про визнання протиправним та скасування рішення Люб"язівської сільської ради про відмову у затвердженні проекту землеустрою та зобов"язання вчинити дії по заствердженню проекту землеустрою, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 15.07. 2016 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Люб"язівської сільської ради Любешівського району Волинської області про визнання протиправним та скасування рішення Люб"язівської сільської ради про відмову у затвердженні проекту землеустрою та зобовязання вчинити дії по затвердженню проекту землеустрою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 січня 2015 року звернувся до Люб"язівської сільської ради Любешівського району Волинської області з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по провулку Дружби в с. Люб"язь Любешівського району Волинської області загальною площею 2159 м.кв., розташованої в урочищі Гори, земельна ділянка №12.

З рішення сесії сьомого скликання Люб"язівської сільської ради від 26.04.2016 року №5/11 вбачається, що на сесії Люб"язівської сільської ради було розглянуто питання про затвердження вищевказаного проекту землеустрою та даним рішенням йому відмовлено в затвердженні даного проекту з підстав внесення змін в детальний план території розташування індивідуальної житлової забудови урочище Гори с. Люб»язь Любешівського району Волинської області.

Вказав, що заяву від 05 січня 2015 року про затвердження проекту землеустрою було розглянуто без його участі, хоча на останній він наполягав. Також про дату сесії Люб"язівської сільської ради та розгляд вказаної заяви його не було повідомлено.

Вважає, що рішення Люб"язівської сільської ради про відмову у затвердженні проекту землеустрою є протиправним та перешкоджає йому у здійсненні процесу набуття у приватну власність земельної ділянки. Покликання відповідача у спірному рішенні №5/11 на внесення змін у детальний план індивідуальної забудови урочища Гори є незаконним та безпідставним, оскільки в матеріалах технічної документації проекту землеустрою є наявний детальний план території, який відповідає нормам та погоджений відділом містобудування та архітектури. На даний час згідно відповіді Люб"язівської сільської ради від 10.05.2016 року №103/1.3- будь яких змін у детальний план не вносилося, та будь яка документація не розроблялась. Відтак детальний план наявний у технічній документації відповідає усім вимогам та нормам законодавства.

Також зазначає, що рішенням № 15/10 від 24 жовтня 2011 року Люб"язівська сільська рада надала йому дозвіл на розробку та складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. На підставі вказаного рішення він звернувся до землевпорядного підприємства з заявою про виготовлення проекту землеустрою, на підставі чого останній був виготовлений. Висновком №305 від 17.05.2013 року Любешівського районного відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства райдержадміністрації щодо затвердження проекту землеустрою, погоджено позитивно. Позитивно також погоджено вказаний проект відділом Держземагентства у Любешівському районі, висновок №53 від 17.04.2014 року. Висновком державної експертизи землевпорядної документації від 04.08.2014 року №364 стверджується, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підготовлений згідно з вимогами земельного законодавства, встановленими стандартами, нормами і правилами та оцінюється позитивно.

Вважає, що Люб"язівська сільська рада неправомірно відмовила у затвердженні проекту землеустрою рішенням №5/11 від 26.04.2016 року, чим порушила його гарантоване право на отримання земельної ділянки у власність. Вказане рішення є незаконним, оскільки суперечить статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статтям 118,122,186 Земельного Кодексу України, статті 50 Закону України «Про землеустрій», які не передбачають таку підставу для відмови у затвердженні проекту землеустрою, як внесення змін в детальний план забудови.

На підставі вищевказаного, просить визнати протиправним та скасувати рішення сесії сьомого скликання Люб"язівської сільської ради №5/11 від 26.04.2016 року про відмову у затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по провулку Дружби, 1 в с. Любязь загальною площею 2159 м.кв., розташованої в урочище Гори, земельна ділянка № 12 розглянути заяву та вчинити дії по затвердженню проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд в провулку Дружби, 1 в с. Любязь загальною площею 2159 м.кв.

Оскаржуваною постановою Любешівського районного суду Волинської області від 31.08.2016 року - задоволено позов.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, тим, що рішенням сесії сільської ради № 32/13 від 19.07.2013 року було відмінено рішення № 15/10 від 24.10.2011 року про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд в урочищі Гори, оскільки земельну ділянку, на яку претендує позивач, залишено в резерві. Також зазначив, що детальний план території урочища Гори виготовлено за кошти забудовників, при цьому ОСОБА_1 не приймав участі в співфінансуванні проекту та не приймав участі у фінансуванні нового будівництва електричних мереж для електропостачання житлового масиву урочища Гори.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що поданий позивачем на затвердження Люб"язівської сільської ради проект землеустрою розроблений та відповідає вимогам статті 50 Закону України «Про землеустрій», а також пройшов відповідні погодження у відповідних органах виконавчої влади, як того вимагає стаття 186-1 ЗК, про що свідчать наявні у ньому висновки та пройшов державну експертизу відповідно до вимог частин 8 та 9 статті 118 ЗК .

З наведеного суд робить висновок, що рішення Люб"язівської сільської ради №5/11 від 26.04.2016 року щодо відмови ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою з підстав, які прямо не передбачені законом і не стосуються відповідності проекту вимогам статті 50 Закону України " Про землеустрій", є неправомірним.

Системний аналіз статті 143 Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» свідчить, що органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесеними до їхньої компетенції, зокрема в галузі земельних відносин, виступають як суб'єкти владних повноважень.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Судом встановлено, що рішенням сесії шостого скликання Люб"язівської сільської ради № 15/10 від 24.10.2011 року позивачу надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в с. Любязь в урочищі Гори . Після виготовлення технічної документації з відповідними погодженнями, які передбачені чинним законодавством, 05 січня 2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про затвердження проекту землеустрою, однак рішенням сесії сьомого скликання Люб"язівської сільської ради №5/11 від 26.04.2016 року в затвердженні даного проекту землеустрою позивачу було відмовлено з підстав необхідності внесення змін в детальний план території розташування індивідуальної житлової забудови урочище Гори в с. Люб»язь .

Правовідносини щодо виготовлення, погодження і затвердження проекту із землеустрою регулюються статтею 50 Закону України «Про землеустрій», статтями186 186-1 Земельного Кодексу України, а повноваження органів місцевого самоврядування у цій сфері визначені статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Так, згідно статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: - завдання на розроблення проекту землеустрою; - пояснювальну записку; - копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); - рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); - письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; - довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; - матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); - відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); - копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за наявності таких об'єктів); - розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); - розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); - акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); - акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); - перелік обмежень у використанні земельних ділянок; - викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); - кадастровий план земельної ділянки; - матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); - матеріали погодження проекту землеустрою. Отже, законом визначено вичерпний перелік відомостей, що мають міститися у проекті із землеустрою при відведенні земельної ділянки.

Відповідно до статті 186 ЗК проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно положень частини 1 статті122 вищевказаного Кодексу, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно частин 9 та 11 статті 118 ЗК відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Тобто, виходячи з повноважень сільських, селищних, міських рад, вказані субєкти владних повноважень затверджують проекти із землеустрою щодо земельних ділянок, які підлягають передачі у власність із земель комунальної власності відповідних територіальних громад. При цьому, аналіз наведених норм права в їх системному звязку вказує на те, що проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який відповідає вимогам статті 50 Закону України «Про землеустрій» і погоджений в порядку, передбаченому статтею 186-1 ЗК підлягає затвердженню органами місцевого самоврядування.

Таким чином, рішення Люб"язівської сільської ради №5/11 від 26.04.2016 року щодо відмови у затвердженні поданого проекту було б правомірними в разі його невідповідності вказаним вимогам закону.

Зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що підставою відмови ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою є внесення змін у детальний план забудови урочище Ґори в с. Люб»язь, в той час, як наведені норми закону таких вимог до проекту відведення земельної ділянки не передбачають.

В той же час, матеріали проекту вказують на те, що поданий позивачем на затвердження Люб"язівської сільської ради проект землеустрою розроблений та відповідає вимогам статті 50 Закону України «Про землеустрій», а також пройшов відповідні погодження у відповідних органах виконавчої влади, як того вимагає стаття 186-1 ЗК, про що свідчать наявні у ньому висновки та пройшов державну експертизу відповідно до вимог частин 8 та 9 статті 118 ЗК .

З наведеного суд робить висновок, що рішення Люб"язівської сільської ради №5/11 від 26.04.2016 року щодо відмови ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою з підстав, які прямо не передбачені законом і не стосуються відповідності проекту вимогам статті 50 Закону України " Про землеустрій", є неправомірним.

Системний аналіз статті 143 Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» свідчить, що органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесеними до їхньої компетенції, зокрема в галузі земельних відносин, виступають як суб'єкти владних повноважень.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання щодо скасування актів органів виконавчої влади, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням ради, прийнятим у межах її повноважень, вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з частиною десятою статті 59 зазначеного Закону акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Системний аналіз наведених положень законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого врядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб'єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну чи скасування. У той же час у статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у статті 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Так, як Люб"язівська сільська рада рішенням № 15/10 від 24.10.2011 року надала дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 і зазначене рішення є ненормативним правовим актом одноразового застосування, яке вичерпало свою дію фактом його виконання, воно не може бути в подальшому скасоване чи змінене органом місцевого самоврядування.

З огляду на вище наведене та беручи до уваги те, що рішення Люб"язівської сільської ради №5/11 від 26.04.2016 року про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по провулку Дружби, 1 в с. Люб»язь загальною площею 2159 м.кв., розташованої в урочищі Гори, не ґрунтується на нормах закону і прийняте не на підставах, які передбачені законом, а тому суд вважає його протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Для відновлення порушеного права ОСОБА_1 суд вважає необхідним зобовязати відповідача вчинити дії по затвердженню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по провулку Дружби, 1 в с. Люб»язь загальною площею 2159 м.кв., розташованої в урочищі Гори.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Люб"язівської сільської ради Любешівського району Волинської області залишити без задоволення.

постанову Любешівського районного суду Волинської області від 31.08.2016 року у справі № 162/632/16-а залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

ОСОБА_2