Справа № 810/1957/16
Суддя: Веденяпін О.А.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року м. Київ К/800/25679/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - Веденяпіна О.А. (судді-доповідача), Вербицької О.В., Маринчак Н.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Васт-Транс»

на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2016 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2016 року

у справі №810/1957/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Васт-Транс»

до Головного управління Державної казначейської служби у Київській області , Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

про зобов'язання подати висновок та стягнення пені,

в с т а н о в и в :

10 червня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Васт-Транс» (далі - Товариство) звернулось в суд з позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - Інспекція), Головного управління Державної казначейської служби у Київській області (далі - Казначейська служба), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило:

- зобов'язати Інспекцію подати висновок із зазначенням суми 46 696, 00 грн., що підлягає відшкодуванню з бюджету Товариству за березень 2012 року;

- стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства пеню на рівні 120 % облікової ставки національного банку України за період з 02 червня 2012 року по 7 червня 2016 року у розмірі 31 409, 64 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2016 року, позовну заяву Товариства залишено без розгляду.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Письмові заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає розгляду касаційної скарги.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відхилення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20 квітня 2012 разом із податковою декларацією з податку на додану вартість за березень 2012 року було подано заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, разом з тим Інспекцією не подано висновок до Казначейської служби про повернення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивач звернувся в суд із позовом без дотримання 1095-денного строку з моменту, коли Товариство могло дізнатись про порушення своїх прав, а названі позивачем підстави поновлення процесуального строку не є поважними.

Колегія суддів погоджується із таким висновком судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 статті 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Виходячи з положень статей 56, 102 Податкового кодексу України дії/бездільність податкового органу щодо відшкодування/невідшкодування належних сум податку на додану вартість чи неподання висновку до органів казначейської служби оскаржуються протягом 1095 денного строку з дня коли платник податків дізнався або міг дізнатися про порушення прав та інтересів.

Встановлюючи дату, з якої розпочався відлік строку звернення до суду із вказаним позовом, суди попередніх інстанцій цілком обґрунтовано виходили із нормативно-правових положень статті 200 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Згідно з пунктом 200.10 статті 200 Податкового кодексу України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Пунктом 202.1 статті 202 Податкового кодексу України передбачено, що звітним (податковим) періодом є один календарний місяць.

Відповідно до пункту 203.1 статті 203 Податкового кодексу України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно з пунктом 200.12 статті 200 Податкового кодексу України орган державної податкової служби зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Зважаючи на те, що позивачем 20 квітня 2012 разом із податковою декларацією з податку на додану вартість за березень 2012 року було подано заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, Інспекція повинна була до 20 травня 2012 року провести камеральну перевірку заявлених позивачем у декларації даних та до 25 травня 2012 року подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Пунктом 200.13 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що на підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган Державного казначейства України видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

Таким чином, у випадку подання Інспекцією до Казначейської служби висновку про відшкодування з бюджету коштів, зазначена у такому висновку сума, мала бути зарахована на банківський рахунок позивача до 30 травня 2012 року.

Оскільки Інспекцією вказаних дій у законодавчо визначені строки не вчинено, саме з 30 травня 2012 року позивач міг дізнатися про порушення Інспекцією прав та законних інтересів, тобто саме з цього моменту розпочався відлік строку звернення до суду з позовом про зобов'язання Інспекції подати висновок із зазначенням суми 46 696, 00 грн., що підлягає відшкодуванню з бюджету Товариству за березень 2012 року.

Щодо недотримання позивачем строку звернення до суду із позовною вимогою про стягнення пені колегія суддів звертає увагу на таке.

Згідно з пунктом 200.23 статті 200 Податкового кодексу України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Відповідно до підпунктів 14.1.18 та 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника; пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов'язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення повернення бюджетного відшкодування до тих пір поки не буде відшкодовано кошти.

Пеня може бути нарахована на суми податку, що не відшкодовані платникам протягом визначеного Податковим кодексом України строку. Разом з тим, в разі пропуску строку звернення до суду із вимогами, що стосуються не повернення бюджетного відшкодування відсутні підстави для нарахування пені. Таким чином, оскільки вимога про зобов'язання Інспекції подати висновок із зазначенням суми 46 696, 00 грн., що підлягає відшкодуванню з бюджету Товариству за березень 2012 року, заявлена поза межами визначеного законодавством строку звернення до суду, то суди попередніх інстанцій дійшли юридично правильного висновку про те, що позовна вимога про стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства пені на рівні 120 % облікової ставки національного банку України з 02 червня 2012 року по 7 червня 2016 року у розмірі 31 409, 64 грн. теж заявлена поза межами строку, визначеного положеннями 99 КАС України.

В касаційній скарзі позивач також вказує на те, що на спірні правовідносини поширюються норми підпункту 102.2.2 пункту 102 статі 102 Податкового кодексу України. Згідно з цією нормою грошове зобов'язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо посадову особу платника податків (фізичну особу - платника податків) засуджено за ухилення від сплати зазначеного грошового зобов'язання або у кримінальному провадженні винесено рішення про його закриття з нереабілітуючих підстав, яке набрало законної сили.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження вказаних обставин.

Відповідно до частини 1 статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Таким чином, позов залишається без розгляду в разі його подання поза межами строку з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, та відсутності підстав, які б вказували на поважність причин пропуску строку звернення до суду.

Поважними причинами пропуску строку визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

В обґрунтування поважності підстав пропуску строку звернення до суду позивач вказував на те, що він неодноразово звертався до Інспекції із листами, що стосувались вирішення питання про повернення бюджетної суми відшкодування.

Разом з тим, як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, вказана обставина не підтверджує поважність причин пропуску строку, адже не свідчить про те, що у позивача були дійсні перешкоди чи труднощі для звернення до суду із позовом.

Не вказує і на такі причини обставина вилучення у позивача податкової звітності з податку на додану вартість органами податкової міліції. Вказані обставини жодними чином не впливають на неможливість своєчасного вжиття заходів з метою звернення до суду із позовом.

З огляду на те, що адміністративний позов, заявлений Товариством, поданий після закінчення строків, установлених законом, а суди першої та апеляційної інстанцій на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайшли підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, юридично правильним є висновок про залишення позу без розгляду.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних судових рішень судами були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За наведених обставин підстави для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій відсутні.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Васт-Транс" відхилити, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, що передбачені статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді О.А. Веденяпін
О.В. Вербицька

Н.Є. Маринчак