Справа № 805/4544/16-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Троянова О.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року справа №805/4544/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі суддів Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Донецької митниці ДФС на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 18 січня 2017 року у справі № 805/4544/16-а за позовом Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» до Донецької митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення № 70080000/2016/000060/2 від 27 вересня 2016 року, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 700/80000/2016/00075 від 27 вересня 2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2016 року, Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь», звернулось до суду із позовом про:

- визнання протиправним та скасування рішення Донецької митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № 70008000/2016/000060/2 від 27 вересня 2016 року;

- визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 700080000/2016/00075 від 27 вересня 2016 року (а.с. 4-15).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 18 січня 2017 року у справі № 805/4544/16-а адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Донецької митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № 70080000/2016/000060/2 від 27 вересня 2016 року. Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 70080000/2016/00075 від 27 вересня 2016 року (а.с. 142-148).

Не погодившись із судовим рішенням, Донецька митниця ДФС подала апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначено, що висновок суду першої інстанції є передчасними та таким, що зроблені на основі неповного та поверхового дослідження обставин справи, з порушенням правил оцінки доказів, визначених ст. 70, 86 Кодексу адміністративного судочинства України, а рішення суду таким, що прийнято з порушенням ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апелянтом зазначено, що під час митного оформлення у посадової особи митниці виникли сумніви у достовірності декларування даних для цілей визначення митної вартості, а саме: спрацювання профілю ризику в системі у звязку з тим, що можливе заниження митної вартості товару; заявлений рівень митної вартості імпортованого товару значно нижчий в порівнянні з цінами на ідентичні товари, митне оформлення яких вже здійснено, встановлення факту наявності непрямих контрактних відносин, наявність численних недоліків у поданих документах, які не давали можливості належним чином перевірити усі числові значення складових митної вартості.

При цьому апелянтом зазначено що судом першої інстанції проігноровано приписи ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України, відповідно до якої митниця з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст. 53 Митного кодексу України додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визначення заявленої митної вартості.

Відтак, за результатами перевірки повноти та достовірності задекларованих даних щодо митної вартості, посадовою особою виявлено факт можливого заниження позивачем митної вартості.

Декларант надав на підтвердження заявленої митної вартості додаткові документи, однак митний орган не визнав їх належними доказами підтвердження задекларованої митної вартості товару.

При цьому, митним органом проведено процедуру консультації з декларантом з метою обрання методу визначення митної вартості товару та обрано другорядний метод (резервний) визначення митної вартості по вартості ідентичних товарів.

Вважає, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок, що в рішенні про коригування митної вартості митницею не наведено належних та допустимих доказів того, що документи подані декларантом є недостатніми та викликають сумнів у достовірності наданої інформації, оскільки саме службова особа органу доходів і зборів визнає достатність наданих документів та в разі їх недостатності має встановлене законодавством право на коригування заявленої митної вартості.

За результатами ретельного вивчення усіх поданих позивачем документів, аналізу й оцінки потенційних ризиків, апелянт вважає, що проведений товариством розрахунок митної вартості товару за ціною контракту документально не підтвердився, його не можливо вважати достовірним і правильним, тому митним органом правомірно прийнято рішення про коригування митної вартості та картку відмову в прийнятті митної декларації (а.с. 188-194).

Представники сторін в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

10 квітня 2017 року від апелянта до канцелярії Донецького апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника митного органу.

Цього ж, 10 квітня 2017 року від представника позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких Товариство просило суд залишити постанову суду першої інстанції без змін разом та звернулось із клопотанням про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне залишити без змін постанову суду першої інстанції, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Публічне акціонерне товариство Металургійний комбінат Азовсталь (), зареєстроване як юридична особа, місцезнаходження: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Лепорського, 1 (а.с. 16-17). Діє на підставі Статуту (а.с. 18-23).

12 квітня 2016 року між покупцем Публічним акціонерним товариством Металургійний комбінат Азовсталь та постачальником компанією MBR Metals UO укладено контракт № 089LS-02/607 предметом якого є постачання Феробору.

Згідно п. 2.1. та п. 4.1. Контракту, кількість, ціна та умови поставки визначаються Сторонами в додатках до Контракту (а.с. 24-39).

05 вересня 2016 року між сторонами укладена Спеціфікація №4 до Контракту, згідно якої покупець (позивач) зобов'язувався оплатити та прийняти, а постачальник поставити у вересні 2016 року наступний товар: Феробор з параметрами: - склад В: не менше 18%; склад АІ: не більш 0,5%; склад Р: не більш 0,08%; склад С: не більш 0,5%; склад Sі: не більш 1%; склад F: не менше 4%; розмір: 5-50 мм 90% mix в кількості 20 МТ +/- 10% доларів США та збільшення суми Контракту на 55 000 доларів США+/- 10% доларів США, ціна за 1 тону-2750 долларов США, строк поставки вересень 2016 року, умови оплати: 100% оплата протягом 2 (двух) банківських днів, умови поставки: DAP Маріуполь, склад покупця відповідно INKOTERMS 2010 (а.с. 41-42).

Митне оформлення імпортованого товару здійснювалося позивачем через свого представника компанію ТОВ МЕТІНВЕСТ ШІППІНГ згідно договору від 22 березня 2012 року №089лт/002/2012 про надання послуг на митне декларування товарів (а.с.50-65).

26 вересня 2016 року для проведення митного оформлення поставленого товару позивачем до митного органу подана вантажна-митна декларація №700080000/2016/005897 (далі - ВМД),яка оформлена в електронному вигляді та в якій позивачем зазначено основний метод (перший) визначення митної вартості за ціною угоди, який передбачено ст.ст. 49, 53 Митного кодексу України (а.с. 125-126).

При поданні ВМД позивачем задекларовані наступні документи:

- контракт № 089LS-02/60712 від квітня 2016 року зі Спеціфікацією №4 від 05 вересня 2016 року;

- накладна СМR № 28316 від 18 липня 2016 року (а.с. 43);

- накладна СМR А №989013 від 22 вересня 2016 року (а.с. 44);

- коносамент HBDL003472 від 13 травня 2016 року (а.с. 45);

- протокол тендерного комітету від 01 вересня 2016 року (а.с. 46-47);

- рахунок-фактура (інвойс) № 469-2016 від 19 вересня 2016 року (а.с. 48);

- пакувальний лист від 19 вересня 2016 року (а.с. 49);

- договір доручення № 089лт/002/2012 про надання послуг по митному декларуванню товарів від 22 березня 2012 року (а.с. 50);

- лист №231 від 19 вересня 2016 року (а.с. 60);

- лист № 232 від 19 вересня 2016 року (а.с. 61);

- сертифікат якості від 07 травня 2016 року (а.с. 62).

Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару феробору, заявленого до митного оформлення, митним органом перевірено подані позивачем документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів і відомості, що необхідні для здійснення митного контролю, та у зв'язку з не підтвердженням заявленої митної вартості, відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України у позивача витребувані додаткові документи для підтвердження митної вартості товару, а саме: договір (угода, контракт) із третіми особами на користь продавця, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів,митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом), прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, копію митної декларації країни відправлення (а.с. 76, 135).

Представником позивача письмово відмовлено в наданні витребуваних документів, про що зроблена відмітка на повідомлені (а.с. 76).

27 вересня 2016 року митним органом прийнято рішення №700080000/2016/000060/2 про коригування митної вартості товару за другорядним 2г( резервним) методом на підставі ст.64 Митного кодексу України (а.с. 63-64, 130-131) та видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №700080000/2016/00075 (а.с. 65-66, 132-133), оскільки згідно із наявною у митниці ціновою інформацією щодо подібного товару за МД від 10 червня 2016 року № 70080000/2016/003138 митне оформлення проводилось за рівнем митної вартості 4,03 доларів США за кілограм, про що повідомлено позивача електронним повідомленням (а.с. 134).

27 вересня 2016 року товар випущено у вільний обіг за МД №700080000/2016/005942 зі сплатою митних платежів згідно з митною вартістю товарів, визначеного декларантом, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу України, у зв'язку з незгодою з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів (а.с. 49).

21 жовтня 2016 року представник декларанта направив до відповідача лист № 228/2016-ОД з наданням додаткових доказів для підтвердження митної вартості феробору (довідка про об лікування товару, платіжне доручення № НОМЕР_1 від 06 жовтня 2016 року митна декларації країни відправника та лист постачальника (а.с. 69-72) та з проханням скасувати рішення про коригування митної вартості товару №700080000/2016/000060/2 (а.с. 67-68).

28 жовтня 2016 року Донецька митниця ДФС України надала лист №4975/10/05-70-66, яким повідомила декларанта ПАТ МК Азовсталь, про те, що не має законних підстав для прийняття рішення щодо можливості застосування митної вартості, заявлено декларантом, з огляду на те, що: зовнішньоекономічний контракт від 14 квітня 2016 року та специфікація до нього підписані членом правління постачальника за контрактом ОСОБА_2, разом з цим інвойс від 19 вересня 2016 року на поставку товару підписані іншою особою, повноваження якої на підпис зазначеного документу не підтверджено, оплату за товар проведено з порушенням 2-х денного строку, а саме 06.10.2016 року,згідно даних декларації країни відправника задекларовано товар «феробор з вмістом заліза 79.91%» загальною вагою 20 000 кг, проте до митного оформлення за митною декларацією від 27 вересня 2016 року заявлено товар «феробор з вмістом заліза 80,553 %» загальною вагою 19 000 кг, не надані додаткові документи відповідно до третіх осіб. Тобто, за результатами розгляду наданих документів встановлено, що наявні відомості не підтверджують заявлений рівень митної вартості товару,в звязку з чим Донецька митниця не має законних підстав для прийняття рішення щодо можливості застосування митної вартості, заявленої декларантом (а.с.73-76).

Спірним питанням у справі, є правомірність прийняття митним органом картки відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів та рішення про коригування митної вартості.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено та не надано жодних аргументів та доказів того, що документи, подані позивачем до митного оформлення, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. Відтак, відсутність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей робить безпідставним витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості з боку митного органу, а прийняті спірне рішення та карта відмови є такими, що підлягають скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.1 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

За приписами ч.2 ст.52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено ч.1 ст.53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як передбачено ч.3 ст.53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (ч.4 ст.53 Митного кодексу).

Відповідно до ст.53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 Митного кодексу України).

Як встановлено ч.1 ст.54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з ч.6 ст.54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.58 Митного кодексу України основний метод визначення митної вартості не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Разом з тим, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

На підтвердження митної вартості товару позивачем надано митному органу первинні та інші документи, передбачені відповідними положеннями Митного кодексу України.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обовязковою, оскільки з цією обставиною закон повязує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсно митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не довільні документи, з перелічених у статті 58 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідачем не наведено, яким чином витребувані ним у позивача документи можуть усунути сумніви у правильності визначення митної вартості, повязані з цифровим значенням статистичної вартості митної декларації країни - експортеру.

Як зазначалось раніше, позивачем листом № 228/2016-ОД від 21 жовтня 2016 року надано відповідачу додаткові документи для підтвердження митної вартості товару за ціною договору (контракту) (а.с. 67-68).

При цьому, позивачем надано відповідь продавця від 19.10.2016 р. № 276 щодо не можливості розголошення умов угод с третіми особами контрагентами ( а.с.69).

Відповідач листом № 4975/10/05-70-66 від 28 жовтня 2016 року відмовив у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів (а.с. 73-75).

Відповідно до статті 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно статті 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема: код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 Митного кодексу України).

Відповідно до ч. ч. 5, 6, 11 статті 264 Митного кодексу України, з метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам митний орган здійснює перевірку митної декларації. Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Митний орган відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов'язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту п. 1 ст. 337 Митного кодексу України вбачається, що перевірка документів та відомостей, які подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється, зокрема, із застосуванням інформаційних технологій, які включають в себе контроль співставлення та контроль із застосуванням системи управління ризиками.

Згідно пункту 3 даної статті, контроль співставлення - це автоматизоване порівняння даних, які містяться в митних деклараціях або інших документах, поданих для митного контролю або митного оформлення, з даними, які містяться в електронних копіях митних декларацій та інших документах, що надходять з митних та правоохоронних органів суміжних держав; в уніфікованих електронних дозвільних документах, що надходять з інших державних органів, інших електронних документах, пов'язаних з перевіркою достовірності даних, що перевіряються.

Контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання вимог законодавства України з питань державної митної справи, що не може вважатись окремою підставою для витребування додаткових документів за відсутністю зазначення, які саме складові митної вартості викликають сумнів у митного органу.

Як встановлено під час розгляду справи та вірно зазначено судом першої інстанції, з рішення митниці про визначення митної вартості товару за другорядним методом не вбачається, в чому саме полягала неможливість визначення митної вартості за першим методом, на підставі документів поданих позивачем.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України. Подані документи належним чином ідентифікували оцінюваний товар та містили об'єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами ч.ч. 4, 5 ст. 58 Митного кодексу України.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

При цьому митним органом не було спростовано контрактну ціну оцінюваних товарів, об'єктивну можливість і спроможність відповідача визначити на підставі наданих позивачем документів зазначену ціну товарів, а також рівень митної вартості товарів за ціною договору за правилами, визначеними у ст. 58 Митною кодексу України.

Відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об'єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз наведених статей свідчить, що обов'язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей може витребувати додаткові документи. Водночас, митниця може витребувати, а декларант зобов'язаний надати лише ті документи, які здатні такі сумніви усунути. При цьому законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнiвiв у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. При цьому, в розумінні наведених статей, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на пiдставi наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є не підтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

Суд не погоджується з доводами апелянта щодо причин відмови, оскільки під час митного оформлення товару позивачем були надані усі документи, що обовязкові для визначення митної вартості за ціною договору (контракт, додатки до нього, рахунок-фактура) та, крім того, позивачем були надані додаткові документи, що свідчили про обґрунтованість визначення суми митної вартості товару та її сплату.

Як вбачається з рішення про коригування митної вартості, обґрунтовуючи свої сумніви у правильності зазначеної митної вартості, митниця посилалась на неповні відомості про митну вартість товару, однак не вказує які саме відомості відсутні то чи пов'язані вони з числовими показниками митної вартості або ціни товару, та яким чином впливають на ці показники.

Оскільки в рішенні про корегування митної вартості не зазначено які складові митної вартості викликають сумніви та, які стали підставою для витребування додаткових документів, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача щодо відсутності підстав для витребування додаткових документів, оскільки їх запит не стосується підтвердження або спростування складових митної вартості та її ціни, зазначених в наданих до митного органу документах.

Не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару - є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого (резервного), ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Таким чином сумніви, що виникли з обставин, які вказані митницею у оскаржуваному рішенні, є необґрунтованими.

Відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та в якій частині.

Щодо посилання апелянта на відомості спеціалізованої бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України щодо іншої вартості ідентичних товарів, то самі по собі відомості згаданої системи не є достатньою підставою для коригування заявленої декларантом митної вартості, за умови відсутності сумнівів у достовірності наданих декларантом документів та їх повноти.

Таким чином, у відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.

Окрім того, посилання апелянта на інші вантажно-митні декларації інших покупців, судом апеляційної інстанції також до уваги не приймаються, оскільки не відомо за яким контрактом та на яких умовах поставлявся ідентичний товар, період його поставки (червень 2016 року) не збігається з періодом поставки товару до позивача (вересень 2016 року).

При цьому, ціна на імпортований товар формується в договірному порядку з урахуванням його складу (вмісту основного компоненту феромолібдену).

Крім того, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів зазначено, що митним органом, згідно ст. 55 кодексу проведено консультацію з декларантом щодо обґрунтування вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.

Згідно ч. 4 ст. 57 Митного кодексу України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 i 60 Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

В матеріалах справи дійсно представником відповідача зроблена запис в інформаційному повідомленні відповідача від 27 вересня 2016 року про відсутність інформації щодо застосування інших другорядних методів визначення митної вартості, що на погляд апеляційної інстанції може прийматись як проведення консультацій (а.с. 134).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що митним органом не надано жодної оцінки та не проаналізовані надані позивачем докази в обґрунтування митної вартості товару. В даному випадку, у наявності у відповідача були всі необхідні документи, які підтверджували митну вартість товару, кількісні і якісні його характеристики, а відтак відповідач не мав права застосовувати інший, окрім першого, метод для визначення митної вартості товару.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірне рішенні про коригування митної вартості та карта відмови в прийнятті митної декларації, прийняті відповідачем, є неправомірними та такими, що підлягають скасуванню.

Згідно ч. 7 ст. 54 Митного кодексу України, у разі, якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповнi та/або недостовiрнi вiдомостi про митну вартiсть товарiв, у тому числi невiрно визначено митну вартiсть товарiв, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартiсть вважається визнаною автоматично.

Відповідно до приписів ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Згідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Приймаючи викладене до уваги суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись статтями 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Донецької митниці ДФС - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 18 січня 2017 року у справі № 805/4544/16-а за позовом Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» до Донецької митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № 700080000/2016/000042/2 від 24 травня 2016 року, визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 700080000/2016/00048 від 24 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Судді Т.Г.Арабей

ОСОБА_3

ОСОБА_4