Справа № 815/853/17
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2017-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/853/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Потоцької Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про встановлення стажу роботи,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області в якому позивач просить:

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Одеській області здійснити перерахунок стажу служби та страхового стажу ОСОБА_1 діани Андріївни з урахуванням того, що стаж служби ОСОБА_1 в поліції на 01.11.2016 року складає 09 років 02 місяці 07 днів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач, зокрема зазначила, що згідно з п. 3 ч. 2 ст. 78 Закону України Про національну поліцію до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького та рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Враховуючи вищенаведене, до стажу служби ОСОБА_1 в Національній поліції повинен бути зарахований безперервний стаж її служби в органах внутрішніх справ України по момент її прийняття на посаду слідчого слідчого відділення Хмельницького відділення поліції Малиновського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області, в тому числі враховуючи час вимушеного прогулу.

В порушення вимог ст. 78 ЗУ Про національну поліцію, при прийнятті ОСОБА_1 на посаду слідчого слідчого відділення Хмельницького відділення поліції Малиновського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області попередній стаж служби ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ України було зараховано не повністю.

В судове засідання позивач та його представник не зявилися. До суду надійшло клопотання за вхід. № 10701/17 про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача проти позову заперечував. В обґрунтування заявленої правової позиції надав суду письмові заперечення (а/с. 29 - 31), в яких зокрема зазначив.

Позивачка в період з 01.09.2004 року по 09.07.2008 рік навчалася в Одеській національній юридичній академії, цей період зараховується до вислуги років із розрахунку один рік за шість місяців (01 р. 11 м. 04 дн.).

В період з 01.09.2008 року по 18.07.2009 рік навчалася в Одеській національній юридичній академії, цей період зараховується до вислугі років із розрахунку один рік за шість місяців (00 р. 05 м. 08 дн.).

Таким чином загальна вислуга років за період навчання в цивільному закладі становить 02 роки 04 місяці 12 днів, а стаж в органах внутрішніх справ на час звільнення позивачки 06.11.2015 року складав 05 років 10 місяців 13 днів, що в цілому складає 08 років 02 місяця 24 дні.

Щодо часу вимушеного прогулу з дня звільнення 06.11.2015 року по день прийняття на службу в ГУНП в Одеській області 31.10.2016 року не є підтверджений період, як вимушений прогул, а саме: позивачку прийнято до лав Національної поліції на підставі конкурсу, а не на підставі постанови Одеського окружного адміністративного суду від 10.10.2016 року по справі № 815/4249/16. Отже, вимушеного прогулу не має та зазначені позивачкою 11 місяців 25 днів до стажу не можуть бути зараховані.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні.

З урахуванням зазначеного, керуючись ч. 4 ст. 122 КАС України судом ухвалено рішення про продовження розгляду справи у порядку письмового справдження, за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходила службу на посаді слідчого, слідчого відділення Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області з 25.12.2009 року.

Наказом начальника ГУМВС України в Одеській області № 1500 о/с По особовому складу від 04 листопада 2015 року, слідчого слідчого відділення Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області капітана міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України з постановкою на військовий облік за ст.64 п. г Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за скороченням штатів) з 06 листопада 2015 р.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.2016р. №815/6885/15 за позовом ОСОБА_1 до ГУМВС України в Одеській області, ГУ Національної поліції в Одеській області, Суворовського РВ МУ ГУМВС України в області про визнання протиправним, скасування наказу № 1500 о/с від 04.11.2015 року в частині звільнення позивача, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та зобов'язання ГУМВС України в Одеській області працевлаштувати ОСОБА_1 шляхом переведення на рівнозначну посаду в органах внутрішніх справ України, що знаходяться в підпорядкуванні ГУНП в Одеській області, зобов'язання ГУНП в Одеській області працевлаштувати ОСОБА_1 на рівнозначну посаду в органах внутрішніх справ, що знаходяться в підпорядкуванні ГУНП в Одеській області, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в частині скасування наказу № 1500 о/с від 04.11.2015 року в частині звільнення позивача, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2016р. вищезазначену постанову залишено без змін.

18.05.2016 року ОСОБА_1 звернулась до керівника слідчого відділення Хмельницького відділення Малиновського ВП ГУ НП в Одеській області - ОСОБА_2 щодо надання їй в підрозділі вакантної посади слідчого, на що остання погодилась, однак пояснила, що зможе прийняти позивачку на роботу після її поновлення в органах МВС.

18.05.2016 позивачкою на імя начальника ГУНП України в Одеській області спрямовано лист, з проханням поновити її на роботі, повідомити про час виходу на роботу та виплатити заробітню платню за час вимушеного прогулу і у звязку з поновленням на работі прийняти її на посаду слідчого слідчого відділення Хмельницького відділення Малиновського ВП ГУ НП в Одеській області.

В отриманій відповіді, вказано, що судовим рішенням на ГУНП в Одеській області жодних обовязків не покладено.

23.06.2016 року ОСОБА_1 направила аналогічного листа на адресу МВС України.

01.08.2016 р. отримала відповідь датовану 26.07.2016 р. щодо поновлення її на роботі 20.07.2016 року і про її звільнення в той же день.

Крім того, позивачу було повідомлено, що вона може прийняти участь у конкурсі на зайняття посади слідчого, подача заявок з 29.06.2016 до 28.07.2016 рр.

Лист ОСОБА_1 отримала 01.08.2016 року, що унеможливило її участь у конкурсі на зайняття вакантної посади слідчого.

ОСОБА_1 надано витяг з наказу начальника ГУМВС України в Одеській Області № 70 від 20 липня 2016 року про її звільнення з 06 листопада 2015 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 10.10.2016 року у справі № 815/4249/16 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України в Одеській області № 70о/с від 20.07.2016р. в частині звільнення слідчого слідчого відділу Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_1 з 06.11.2015р. з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділу Суворовського РВ ГУМВС України в Одеській області.

Стягнуто з Суворовського РВ ГУМВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Зобов'язано ГУ НП в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.05.2016р. щодо працевлаштування на вакантну посаду слідчого Хмельницького відділення Малиновського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області та надати їй відповідь за наслідками розгляду заяви. Допущене негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Наказом ГУНП в Одеській області № 1163 о/с від 31.10.2016 р. ОСОБА_1 було зараховано для проходження первинної професійної підготовки з 31.10.2016 р. як рядового поліції слідчого слідчого відділення Хмельницького відділення поліції Малиновського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області.

09.12.2016р. представник ОСОБА_1 (ОСОБА_3О.) звернувся до ГУНП в Одеській області із заявою про зарахування до стажу служби в поліції стажу служби ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ України.

Згідно відповіді ГУНП в Одеській області № 9/Л-2443 від 23.12.2016р., станом на 01.11.2016р. ОСОБА_1 встановлений стаж служби в поліції - 05 років 10 місяців 13 днів.

Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийняті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Приписами ст. 78 Закону України Про національну поліцію, встановлено.

Стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

До стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у ОСОБА_4 України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суду осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих;

6) дійсна військова служба в ОСОБА_5 та ОСОБА_6, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення.

Порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.

Трудовий стаж це сумарна тривалість трудової та іншої суспільно корисної діяльності громадян, яка зараховується до страхового стажу, необхідного для отримання трудової пенсії.

Трудовий стаж один з юридичних фактів, що тягне за собою певні правові наслідки, він враховується під час визначення права на окремі види пенсій за державним пенсійним забезпеченням. Будь-які види діяльності на громадських засадах без оплати у трудовий стаж не зараховуються.

Інститут трудового стажу, який тривалий час був провідним (насамперед у пенсійних відносинах), втратив своє колишнє значення. Його замінив інститут страхового стажу.

Поняття страхового стажу введено законом України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Під страховим стажем розуміють період, протягом якого особа або її роботодавець сплачували страхові внески до Пенсійного фонду України. Чинне законодавство виділяє кілька видів трудового (страхового) стажу: загальний, спеціальний, безперервний та вислуга років.

Загальний трудовий стаж загальна сумарна тривалість трудової та іншої суспільно корисної діяльності незалежно від перерв. Він становить основу права на трудову пенсію і є визначальною умовою у встановленні рівня пенсійного забезпечення кожного працівника.

Спеціальний стаж це сумарна тривалість трудової чи іншої суспільно корисної діяльності, виокремлена із загального стажу або за її змістом, або за умовами праці, в тому числі кліматичними. У свою чергу, спеціальний стаж безпосередньо повязується зі специфікою трудової діяльності та є підставою для призначення пенсії за вислугу років.

Безперервний стаж це тривалість безперервної праці на тому самому підприємстві, в установі чи організації.

Вислуга років це особливий вид спеціального стажу окремих категорій працівників, який передбачає пільгове пенсійне забезпечення у звязку з утратою професійної працездатності й виходом на пенсію до настання віку, який дає право на пенсію за віком. Пенсія призначається як компенсація втраченої працездатності за професією.

В рішеннях Конституційного Суду України № 8-рп/99 від 06.07.1999 (у справі щодо права на пільги) та № 5-рп/2002 від 20.03.2002 (у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій) вказано, що Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України, перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, поліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції.

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Виходячи із висловленого, у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Зазначені висновки також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 10.12.2013(справа №21-348а1), від 17.12.2013 (справа №21-445а13), від 06.10.2015 (провадження №127/11720/14-а).

У рішенні Конституційного Суду України №1-9/2015 від 13.05.2015 зазначено, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 1, частини перша, друга статті 8, частина друга статті 19 Конституції України). Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша статті 46 Конституції України). В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

За Конституцією України Кабінет Міністрів України забезпечує виконання Конституції та законів України, в тому числі у сфері соціального захисту (пункт 1,3 статті 116 Конституції України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний суд України у рішенні № 8-рп/2005 від 11.10.2005 чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження, а саме: звуження обсягу прав та свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики.

Також, Конституційний суд України у своєму рішенні №6-рп/2007 від 09.07.2007 зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховною Суду України № 9 від 01.11.1996 Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя, оскільки Конституція України, як зазначено в статті 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акту, з точки зору його відповідності Конституції та у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію, ак акт прямої дії.

Судові рішення повинні ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З урахуванням викладеного доводи ГУНП в Одеській області, з приводу належності Національної поліції до самостійного центрального органу виконавчої влади, який не входить до структури міністерства чи відомства і відповідно, не є органом внутрішніх справ, є безпідставним.

Статтею 1 ЗУ «Про міліцію» (втратив чинність 07.11.2015 року) було визначено, що міліція в Україні державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свооби громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Статтею 1 ЗУ «Про Національну поліцію» (діючий на теперішній час)визначено, що національна поліція України це центральний орган виконавчоїї влади, який служитьт суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

В умовах будівництва правової демократичної держави, держава не може і не має втрачати своєї функції щодо охорони прав і свобод людини, а тому на Національну поліцію України покладено завдання (ст. 2), яке до її створення, виконувала міліція (ст. 2 Закону України «Про міліцію»).

Крім того, приписами п. 3 ч. 2 ст. 78 Закону Про національну поліцію визначено, що до стажу служби в поліції, зокрема, зараховуються: служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

З огляду на викладене, суд вважає, що до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової відпустки, позивачу слід зарахувати:

- 08 років 2 місяці 24 дні - вислуга років станом на 06.11.2015 року ( підтверджено наказами № 1500 о/с від 04.11.2015 року та № 70 о/с від 20.07.2016 року;

- 11 місяців 25 днів - час вимушеного прогулу (з 06.11.2015 р. по 31.10.2016 р.).

При цьому, розглядаючи підстави адміністративного позову та заперечень, суд дійшов до висновку про необхідність застосування ч. 2 ст. 11 КАС України, яка дає право суду вийти за межі позовних вимог, оскільки це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача.

Як встановлено судом, стаж служби позивачу встановлено Наказом № 1760 о/с від 29.12.2016 р., який з урахуванням викладеного є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, суд критично ставиться до доводів відповідача, що час вимушеного прогулу з дня звільнення 06.11.2015 року по день прийняття на службу в ГУНП в Одеській області 31.10.2016 року не є підтвердженим періодом, оскільки позивачка до лав Національної поліції прийнята на підставі конкурсу, а не на підставі постанови Одеського окружного адміністративного суду від 10.10.2016 року по справі № 815/4249/16.

Так, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 10.10.2016 року по справі № 815/4249/16 (набрала законної сили 13.12.2016 р.):

- визнано протиправним та скасувано наказ Головного управління МВС України в Одеській області № 70 о/с По особовому складу від 20 липня 2016 року в частині звільнення слідчого слідчого відділу Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_1 з 06 листопада 2015 року з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України з постановкою на військовий облік за ст.64 п. г Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, (через скорочення штатів).

- поновлено ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділу Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

- стягнути з Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 16224,87 грн., (шістнадцять тисяч двісті двадцять чотири грн. 87 коп.).

- зобовязано Головне Управління Національної поліції в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1, від 18.05.2015 року щодо працевлаштування на вакантну посаду слідчого Хмельницького відділення Малиновського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області та надати позивачці відповідь за наслідками розгляду заяви.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Принцип обов'язковості судових рішень, як один з визначальних принципів здійснення правосуддя в Україні, полягає в обов'язковому виконанні на всій території України судових рішень, що набрали законної сили, а також у встановлені відповідальності за невиконання таких рішень.

Вказаний принцип обов'язковості судових рішень поряд із Конституцією України відображений і в багатьох кодифікованих законах України, зокрема в Кодексі адміністративного судочинства України (КАС України). Так, відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС Українипостанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Крім того, згідно з практикою Європейського Суду з прав людини (п. 40 Рішення від 19.03.1997 року у справі "Горнсбі проти Греції") право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у Рішенні від 15.03.2001 року у справі "Піалопулос та інші проти Греції", якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс.

Згідно з п. 66 Рішення Європейського Суду у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Immobiliare Saffi v. Italy) ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Також в Рішенні від 29.06.2004 року у справі "ОСОБА_2 проти України" Європейський суд з прав людини констатував, що саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися.

Відтак, суд доходить висновку, що невиконання боржником судового рішення, що набрало законної сили, може свідчити про порушення права особи, гарантованих пунктом 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

В силу положень ст. ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані ними докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Процесуальні гарантії статті 6 § 1 застосовуються до усіх сторон процесу, а не лише до тих осіб, які не виграли справи у національних судах (Philis v. Greece (Філіпс проти Греції) (No. 2), § 45).

Керуючись приписами ст.6-8, 11, 71, 86, 122, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області № 1760 о/с від 29.12.2016 р. в частині встановлення ОСОБА_7 стажу служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки 5 років 10 місяців 13 днів.

Зобовязати Головне управління Національної поліції в Одеській області здійснити перерахунок стажу служби та страхового стажу ОСОБА_7 в поліції з урахуванням стажу служби в органах внутрішніх справ та часу вимушеного прогулу.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя Потоцька Н.В.