Справа № 335/1293/16-а(2-а/335/71/2016)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 квітня 2017 року справа № 335/1293/16-а(2-а/335/71/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Мельника В.В. Чепурнова Д.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2016 року

у адміністративній справі № 335/1293/16-а(2-а/335/71/2016) за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про визнання протиправною бездіяльності та спонукання до вчинення дій, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_1 через його представника ОСОБА_2 до суду було подано адміністративний позов, в якому заявлено вимоги про визнання протиправною бездіяльності Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя щодо не поновлення виплати йому раніше призначеної пенсії за віком на пільгових умовах, яку він отримував до листопада 1999 року, та виплата якої була припинена у звязку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю. Свої вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що після виїзду на постійне проживання до Ізраїлю і по теперішній час він не отримує пенсію, яку заробив у той час коли був працездатним та працював проживаючи на території України, а відповідач по справі незважаючи на рішення Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009, яким визнано неконституційними положення Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії громадянам України, які постійно не проживають на її території, відмовив йому в поновлення раніше призначеної пенсії за віком лише з підстав не надання паспорта громадянина України та відсутності документів, що посвідчують місце проживання (реєстрації), що суперечить чинному законодавству та порушує його пенсійні права.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2016 року в задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 у цій справі відмовлено

Зазначена постанова суду першої інстанції оскаржена позивачем в апеляційному порядку з підстав її незаконності, неврахування судом фактичних обставин, та порушення норм матеріального права, яким регулюються спірні правовідносини, у звязку з чим просить її скасувати та прийняти нове рішення про задоволення його вимог, зобовязавши Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя перерахувати та поновити йому виплату пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 з 07.10.2009 року, як не працюючому пенсіонеру в розмірах відповідно до чинного пенсійного законодавства України, та здійснити розподіл судових витрат.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивача, відповідачем зазначено, що позивач не перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, в управлінні відсутні будь-які відомості стосовно пенсійної справи позивача у звязку з тим, що позивачем не надано відомостей про попереднє місце реєстрації або місця проживання на території України, а відсутність документів позбавляє відповідача можливості достовірно встановити, чи є на даний час ОСОБА_1 громадянином України, що є необхідною умовою для призначення пенсії відповідно до норм чинного законодавства. Крім того, пенсійний фонд з своїх запереченнях зазначає, що рішення Конституційного суду на яке посилається представник позивача, не розповсюджується на позивача, оскільки останній виїхав на постійне місце проживання до країни, з якою немає відповідної угоди, ще задовго до прийняття рішення, а представником позивача до пенсійного органу було подано заяву про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1, яка оформлена з порушенням вимог Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, у звязку з чим просить відмовити у задоволені апеляційної скарги позивача та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалося судом першої інстанції під час її розгляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню, з прийняттям у справі нової постанови з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанцій за матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 після виїзду на постійне проживання до держави Ізраїль та по теперішній час не отримує пенсію за віком, що була призначена йому з квітня 1996 року на пільгових умовах за Списком № 1, та виплата якої була припинена йому відповідно до норм діючого на той час законодавства саме у звязку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю. В поновленні виплати пенсії позивачу за поданою його представником 03.12.2015 року до УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя заявою (а.с.5), останнім було відмовлено з підстав відсутності документів, що засвідчують місце проживання (реєстрації) ОСОБА_1 в Україні (а.с.4).

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволені вимог ОСОБА_1, виходив з того, що позивачем у цій справі не підтверджено громадянство України, не надано доказів про особисте звернення із заявою про перерахунок та поновлення виплати пенсії до відповідача, а будь-яких порушень з боку Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя судом не встановлено.

Мотивуючи свої висновки, суд першої інстанції послався на положення абзацу 4 статті 1 Закону України «Про громадянство України» №2235-111 від 18.01.2001 року і п.1 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та пре паспорт громадянина України для виїзду за кордон» від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, відповідно яких паспорт громадянина України для виїзду за кордон підтверджує громадянство України лише під час перетину особою державного кордону України та під час перебування за кордоном, а документом, що підтверджує громадянство України на території України є паспорт громадянина України або посвідчення особи на повернення в Україну, тому надана представником позивача до пенсійного органу копія виданого ОСОБА_1 31.07.1996 року паспорта громадянина України для виїзду за кордон є неналежним доказом на підтвердження громадянства ОСОБА_1 в розумінні ст.ст. 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України, а відповідно підстав для поновлення пенсії позивачу за поданою 03.12.2015 року його представником заявою немає підстав, що впливає з положень п.1 ч.1 ст.8 та ч.2 ст.49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» №1058 і п.1.5 Порядку надання та оформлення документів для призначення перерахунку пенсій відповідно до Закону №1058, затвердженого Постановою Управління Пенсій чого фонду України від 25.11.2005 №22-1

Судова колегія не може погодитися з висновками суду першої інстанції у цій справі, оскільки у цій справі є беззаперечно встановленим факт призначення ОСОБА_1 з квітня 1996 року та отримання ним пенсії віком на пільгових умовах за Списком № 1, виплата якої була припинена у звязку з його виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю, та факт того, що ОСОБА_1 після виїзду на постійне проживання до Ізраїлю, перебуваючи на консульському обліку в посольстві України по теперішній час не отримує пенсію, яку заробив у той час коли був працездатним та працював проживаючи на території України, чим порушуються його пенсійні прав та що суперечить приписам ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 р. (далі Закон № 1058), якою чітко визначено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом, у ч.2 ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» було прописано аналогічні положення.

Судова колегія акцентує увагу на тому, що ОСОБА_1 у квітні 1996 року вже була призначена пенсія за віком на пільгових умовах по Списку 1, яку він отримував перебуваючи на обліку в Управлінні соціального захисту населення Орджонікідзевського району м. Запоріжжя, правонаступником якого в силу закону стало управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, і відповідно після припинення виплата пенсії позивачу у звязку з його виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю, пенсійна справа перебуває в архівах, до яких має безперешкодний доступ саме відповідач по справі. За наведених обставин, судова колегія визнає безпідставними наведені відповідачем в запереченнях проти апеляційної скарги доводи про відсутність підстав для поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 у звязку з тим, що він не перебуває на обліку та не отримує пенсію в управлінні Пенсійного фонду України у Вознесенівському (Орджонікідзевському) районі м. Запоріжжя, а в управлінні відсутні будь-які відомості стосовно пенсійної справи позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, на день звернення представника позивача до управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському (Орджонікідзевському) районі м. Запоріжжя з заявою про поновлення виплати ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за віком на пільгових умовах, яку він отримував до листопада 1999 року, та виплата якої була припинена у звязку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю, тобто станом на 03 грудня 2015 року (а.с.5), згідно записів в паспорті громадянина України для виїзду за кордон (який є власністю України) терміном дії до 31.07.2016 року (а.с.10), ОСОБА_1 проживаючи в державі Ізраїль, як громадянин України був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль (а.с.10 оборот)

В ст. 46 Конституції України проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто право на отримання пенсії в України є конституційним правом громадянина України.

В ст. 24 Конституції України зазначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України № 1058-IV загальнообовязкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обовязків стосовно сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

У відповідності з ч. 3 ст. 2 Протоколу N 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ст. 1, ст. 2, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» на громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов'язки. За громадянами України зберігаються на її території майно, кошти, цінні папери та інші цінності, що належать їм на праві приватної власності. Будь-яке обмеження їх громадянських, політичних, соціальних, економічних та інших прав не допускається. Документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема, паспорт громадянина України для виїзду за кордон.»

За таких обставин, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

В ч. 3 ст. 22 Конституції України проголошено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року у справі № 1-32/2009 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07. 2003 р. № 1058-IV. Положення Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Вказане рішення Конституційного Суду України є безумовною підставою для поновлення позивачу виплати раніше призначеної їй пенсії.

Згідно ч.2 ст.49 Закону № 1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після зясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Відповідно ст. 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед відїздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Наявність Рішення Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року у справі № 1-32/2009 про визнання такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування » від 09.07. 2003 р. № 1058IV є підставою для відновлення виплати пенсії.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може повязуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобовязана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обовязковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобовязані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Таким чином, позивач ОСОБА_1 проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання громадянина України.

На підставі наведеного, судова колегія дійшла висновку, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV є підстави для поновлення конституційного права ОСОБА_1 на виплату раніше призначеної йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, і відповідно, саме з цього часу, тобто починаючи з 7 жовтня 2009 року, Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському (Орджонікідзевському) районі м. Запоріжжя, має відновити виплату пенсії громадянину України - ОСОБА_1, який виїхав на постійне місце проживання за кордон.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 12 травня 2015 року по справі № 21-180а15.

Вирішуючи питання щодо періоду за який відповідач по справі зобовязаний здійснити нарахування та виплату раніше призначеної позивачу пенсії за віком, судова колегія виходить з положень ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Також відповідно до абзацу 3 ч.2 ст.27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону, якими визначено, що пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення..

Тобто, з наведених норм Закону індексація та перерахунок пенсії позивача має бути здійснена позивачу автоматично, і така правова позиція наведена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 01 березня 2016р. по справі № 645/1680/15-а (К/800/37715/15)

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є доведеними, обґрунтованими у зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

З огляду на вищезазначене, судова колегія приходить до висновку, що відмова Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському (Орджонікідзевському) районі м. Запоріжжя, щодо відмови у поновлені виплати пенсії громадянину України ОСОБА_1 - є протиправною, позов підлягає задоволенню, а відповідно, постанова суду першої інстанції скасуванню, з прийняттям у цій справі іншої постанови про задоволення вимог позивача в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до наведеного, сплачений представником позивача судовий збір при подачі позовної заяви в розмірі 551,21 грн. та сплаченим при зверненні до апеляційної інстанції судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 606,32 грн - підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському (Орджонікідзевському) районі м. Запоріжжя відповідно до ч.1 ст.94 КАС України.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України, судова колегія

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2016 року скасувати, та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському (Орджонікідзевському) районі м. Запоріжжя щодо поновлення ОСОБА_1 виплати раніше призначеної пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 за поданою 03.12.2015 року заявою.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському (Орджонікідзевському) районі м. Запоріжжя поновити виплату раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, починаючи з 7 жовтня 2009 року з урахуванням усіх перерахунків та індексації пенсії, які були проведені за весь час, починаючи з 7 жовтня 2009 року.

Повернути ОСОБА_1 сплачений при подачі позовної заяви судовий збір в розмірі 551,21 грн. (п'ятсот п'ятдесят одну гривню двадцять однієї копійки), та сплачений при подачі апеляційної скарги судовий збір в розмірі 606,32 грн. (шістсот шість гривень тридцять дві копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському (Орджонікідзевському) районі м. Запоріжжя

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, що визначені ст.212 КАС України.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.В. Мельник

Суддя: Д.В. Чепурнов