Справа № 826/5671/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 квітня 2017 року № 826/5671/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві

про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 17.03.2016 року №40051724 та постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.03.2016 року №50546729; визнання протиправними та скасування постанов Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 17.03.2016 року №40051724 та від 21.03.2016 року №50546729.

Позивач в обґрунтування позову зазначив, що відповідачем протиправно відкрито виконавче провадження про стягнення з боржника виконавчого збору

Відповідач явку уповноваженого представника не забезпечив, через канцелярію суду надав завірені належним чином копії виконавчого провадження.

Враховуючи вказані обставини, судом на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

14.06.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мирошниченко Ю.Ю. видано виконавчий напис №295 про стягнення з ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 8 000 000 грн., 26 958, 73 грн. за 41 прострочений день сплати боргу та 28 000 грн. за витрати пов'язанні з вчиненням виконавчого напису на користь ОСОБА_3 Всього сума боргу складає 8 054 958, 73 грн.

В матеріалах справи наявна розписка від 27.03.2011 про отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 8 000 000 грн., згідно якої ОСОБА_3 не має претензій.

20.09.2010 року головними державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Крайчинським С.С. відкрито виконавче провадження №21461418 про примусове виконання виконавчого напису №295 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 коштів на суму 8 054 958, 73 грн.

28.03.2011 року головними державним виконавцем підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Пацуріною О.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі заяви стягувача. Відповідно до зазначеної постанови припинено чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці) (ч. 2 ст. 2 Закону №606-XIV).

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, державний виконавець, серед іншого, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (ч. 2 ст. 11 Закону №606-XIV).

Частиною 1 ст. 17 Закону №606-XIV визначено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Так, відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, виконавчі написи нотаріусів (п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону №606-XIV).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону №606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Водночас, ч. 1 ст. 25 Закону №606-XIV передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 47 Закону №606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача.

Також частиною п'ятою статті 47 Закону №606-XIV встановлено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 22 №606-XIV Виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

07.10.2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Мурихіном С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №40051724 про примусове виконання виконавчого напису №295 від 14.06.2010 року виданого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мирошниченко Ю.Ю. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу на загальну суму 8 054 958, 73 грн.

В зазначеній постанові боржнику постановлено добровільно виконати в семиденний строк з дня винесення постанови про відкриття провадження.

07.10.2013 року в рамках виконавчого провадження № 40051724 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Мурихіном С.В. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно супровідного листа від 07.10.2013 року №2425/8 Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві направлено ухвали від 07.10.2013 року про відкриття виконавчого провадження №2425/8 та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на адреси боржника, стягувача та УДАІ МВС України м. Києва.

В матеріалах виконавчого провадження №40051724 відсутні докази отримання позивачем зазначених ухвал.

16.03.2016 року ОСОБА_3 до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві подав заяву про повернення виконавчого документу стягувачу.

17.03.2016 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, від 07.10.2013 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №295 від 14.06.2010 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мирошниченко Ю.Ю. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу на загальну суму 8 054 958, 73 грн.

21.03.2016 року Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Лозовою А.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №50546729 з примусового виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору №40051724 виданий 17.03.2016.

З матеріалів справи вбачається, що стягувачем подано заяву на повернення виконавчого документу.

Згідно з нормами статті 28 Закону №606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягується за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Наведені правові норми зобов'язують боржника добровільно виконати рішення у строк, встановленим державним виконавцем та повідомити про таке виконання у цей же термін. В свою чергу, дані норми, у разі невиконання боржником рішення добровільно у встановлений державним виконавцем строк, зобов'язують державного виконавця на наступний день після закінчення відповідних строків розпочати примусове виконання рішення, тобто вчиняти певні дії, спрямовані на примусове виконання рішення.

Законом України "Про виконавче провадження" обов'язковою передумовою виникнення у державного виконавця права на стягнення виконавчого збору з боржника визначено факт здійснення державним виконавцем дій спрямованих на примусове виконання рішення суду.

Положеннями пункту 8 розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень від 02.04.2012 №512/5 у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

З матеріалів справи вбачається, що у виконавчому провадженні №.03.2011 року повернуто виконавчий документ стягувачеві.

ОСОБА_3 (стягувач) 27.09.2013 року повторно звернувся до підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження із примусового виконання виконавчого напису №295, із пропущенням строків для повторного звернення, згідно із Законом №606.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що виконавче провадження №40051724 відкрито протиправно, а тому всі наступні дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві в рамках виконавчого провадження №40051724 протиправні та підлягають скасуванню.

З огляду на встановлене, постанова про стягнення виконавчого збору від 17.03.2016 №40051724 та про відкриття виконавчого провадження від 21.03.2016 року №50546729 підлягають скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваної постанови у відповідності до вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в свою чергу позивач довів суду обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 122, 160-165, 167, 181, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 17.03.2016 року №40051724.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.03.2016 року №50546729.

4. Визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 17.03.2016 року №40051724 та постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.03.2016 року №50546729.

5. Повернути ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 51 коп.за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда