Справа № 826/25502/15
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

11 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві, в якому просив:

1) визнати дії ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо прийняття податкового повідомлення-рішення від 29.08.2014 р. № протиправними;

2) скасувати податкове повідомлення-рішення прийняте ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві від 29.08.2014 р. № .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, податковим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету платником податків - фізичною особою ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2).

Перевіркою встановлено порушення платником податків - фізичною особою ОСОБА_2:

- вимог пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 розділу ІІ, п. 176.1 ст. 176, п. 179.1, п. 179.2 ст. 179 розділу IV Податкового кодексу України, фізична особа ОСОБА_2 не подав декларацію про отримані доходи за 2012 рік до ДПІ у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м.Києві;

- вимог п. 167.2 ст. 167 та пп.174.2.2 п. 174.2 ст. 174, п. 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України, в результаті чого визначено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2012 рік - 84 391,40 грн.

За результатами перевірки складено акт від 11.06.2014 р. № 457/17-01/НОМЕР_2 та винесено податкове повідомлення-рішення від 29.08.2014 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 105 659,25 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 84 391,40 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 21 267,85 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням наявних матеріалів справи, суд дійшов висновку про безпідставність висновків контролюючого органу про порушення позивачем пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, абз. «д» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України та п. 49.18.4 п.49.18 ст. 49, п. 176.1 ст. 176, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України в частині заниження оподатковуваного доходу, отриманого у вигляді додаткового блага та як наслідок правомірне неподання позивачем декларації за 2014 рік до податкової інспекції, у зв'язку з чим оскаржуване податкове повідомлення рішення суд вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України органи ДПС мають право проводити перевірки платників податків в порядку, встановленому цим кодексом.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Згідно із пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні органу державної податкової служби.

Згідно із пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема, за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до п. 78.4 ст. 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Відповідно до ст. 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам органу державної податкової служби право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов'язкова.

Згідно п. 79.1 ст. 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу ДПС рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77-78 цього Кодексу. Порядок проведення документальних позапланових перевірок визначений ст. 78 Податкового кодексу України.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що документальну позапланову невиїзну перевірку позивача було призначено і проведено на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України.

Водночас, виникненню спірних правовідносин передувало те, що 28.03.2007 року між позивачем та ПАТ «УніКредит Банк» було укладено договір про іпотечний кредит № MRTG-84. Протягом дії вказаного договору у позивача виникла прострочена заборгованість у розмірі 911 218,23 грн.

В подальшому, позивач погасив частину заборгованості на користь ПАТ «УніКредитБанк», а залишок боргу у розмірі 511 568,23 грн. було списано 06.08.2012 року.

Між тим, висновки відповідача щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства ґрунтуються на тому, що позивач повинен був в силу абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України відобразити вказану суму в річній декларації та самостійно сплатити суму податку на доходи з фізичних осіб.

Згідно з п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України базою оподаткування доходів фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

Згідно з абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Відповідно до пп. 14.1.47, пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно з пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі.

Таким чином, вирішуючи питання щодо необхідності подання платником декларації за період, в якому був отриманий дохід та чи належить такий дохід до оподаткованого, суд повинен встановити, які саме складові боргу були прощені кредитором та чи підпадають суми такого боргу під визначення додаткового блага.

Як свідчать матеріали справи, листом від 15.11.2012 р. вих. № 6743/IV ПАТ «УніКредит Банк» повідомив позивача про те, що в зв'язку із невиконанням позивачем зобов'язань частина заборгованості за Кредитним договором була погашена за рахунок продажу предмета іпотеки, а саме: квартири АДРЕСА_1, а решта списана 06.08.2012 р. на підставі постанови Правління ПАТ «УніКредит Банк» № 191 від 20.07.2012 р. в сумі 64 002,03 доларів США, що за курсом НБУ становило 511 568,23 гривень.

Станом на 15.11.2012 р. заборгованість позивача була анульована банком та, відповідно до пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України анульований борг в сумі 64 002,03 доларів США, що за курсом НБУ становить 511 568,23 грн. включено до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь позивача.

З урахуванням наведеного, банк повідомив позивача про необхідність самостійно сплатити податок з доходів фізичних осіб з загальної суми анульованого боргу та відобразити його в річній декларації.

На виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.05.2016 року ПАТ «Укрсоцбанк», який є правонаступником прав та обов'язків ПАТ «УніКредит Банк», надав суду постанову Правління ПАТ «УніКредит Банк» від 25.09.2012 року.

У п. 5 вказаної постанови визначено, що після завершення звернення стягнення на іпотечне майно позичальника, залишок заборгованості гр. ОСОБА_2 по кредитному договору знято з позабалансового рахунку як анульовану списану заборгованість цього позичальника.

Згідно із п. 6 цієї ж постанови при анулюванні залишку боргу, що залишився після продажу предмету іпотеки, у гр. ОСОБА_2 виникло податкове зобов'язання у відповідності до вимог чинного законодавства.

Разом з тим, проаналізувавши надані ПАТ «Укрсоцбанк» докази, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про неможливість визначення складових суми анульованого позивачу боргу за кредитним договором № MRTG-84 від 28.03.2007 року, тобто інформацію з якої б вбачалося, яку саме суму боргу було прощено позивачу, зокрема, тіло кредиту, суму нарахованих штрафних санкцій, пеню чи відсотків за користуванням кредитом.

В контексті наведеного вище, беручи до уваги те, що з наявних в матеріалах справи доказів не можливо встановити, які складові входили в суму прощенного боргу (тіло кредиту, відсотки, пеня, штраф), виходячи із положень п. 56.21 ст. 56 Податкового кодексу України, відповідно до якого, у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків, суд приходить до висновку про те, що відповідачем як суб'єктом владних повноважень не доведено, що прощена позивачу сума боргу є доходом, одержаним як додаткове благо у розумінні пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, зокрема, те що прощена сума частини боргових зобов'язань є об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність висновків контролюючого органу про порушення позивачем пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, абз. «д» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України та п. 49.18.4 п.49.18 ст. 49, п. 176.1 ст. 176, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України в частині заниження оподатковуваного доходу, отриманого у вигляді додаткового блага та як наслідок правомірне неподання позивачем декларації за 2014 рік до податкової інспекції, у зв'язку з чим оскаржуване податкове повідомлення рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, що було вірно зроблено судом першої інстанції.

Враховуючи все вище наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийнято цілком вірне та обґрунтоване рішення, а отже підстави для його скасування відсутні.

Крім того, колегія суддів вважає за не обхідне зазначити, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2017 року Державній податковій інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві було відстрочено сплату судового збору до винесення кінцевого рішення.

Враховуючи закінчення розгляду даної адміністративної справи та залишення апеляційної скарги Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві без задоволення, судовий збір підлягає стягненню.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням

Керуючись ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 254, 265 КАС України, колегія суддів. -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року - залишити без змін.

Стягнути із Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (03115, м. Київ, вул. Верховинна, 9) до Державного бюджету України (отримувач коштів: УДКСУ у Печерському р-ні; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897; банк отримувача: ГУДКCУ у м. Києві; код банку отримувача (МФО): 820019; рахунок отримувача: 1007; код класифікації доходів до бюджету: 22030101) судовий збір за подання апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду у розмірі 1743 (одна тисяча сімсот сорок три) грн. 50 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.