Справа № 801/8056/13-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 року м. Київ К/800/2724/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Черпака Ю.К.,

розглянувши у по передньому судовому засідан ні справу за адміністративни м позовом ОСОБА_4 до Ради Міністрів Автономної Республіки Крим про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 9 вересня 2013 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2013 року,-

у с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до Ради Міністрів Автономної Республіки Крим про визнання протиправними дій щодо відмови у доступі до публічної інформації, порушення строку відповіді на запит та зобов'язання надати таку згідно вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI. (далі - Закон № 2939-VI).

В обґрунтування позову посилалась на те, що на її письмовий запит про надання копії декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру Голови Ради Міністрів Автономної Республіки Крим та усіх його заступників за 2011-2012 роки, відповідач відмовив у задоволенні такого, всупереч положенням Конституції України, Закону № 2939-VI та Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» від 7 квітня 2011 року № 3206-V (далі - Закон № 3206-V).

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 9 вересня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправил ьне застосування судами норм матеріального і порушення но рм процесуального права, прос ить ухвалені судові рішення с касувати та задовольнити позов.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Відповідно до частини 1 стат ті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а підстави для їх с касування відсутні.

Судами встановлено, що 17 липня 2013 року ОСОБА_4 звернулась до Ради Міністрів Автономної Республіки Крим із запитом в порядку Закону № 2939-VI, у якому просила надати копії декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру Голови Ради Міністрів Автономної Республіки Крим та усіх його заступників за 2011-2012 роки, а також надати інформацію про місце і час оприлюднення декларацій.

Відповідачем даний запит отримано 24 липня 2013 року, про що свідчить штам вхідної кореспонденції № 7046/01-64.

31 липня 2013 року Рада Міністрів Автономної Республіки Крим надала відповідь на запит позивача, у якій зазначила, що оприлюдненню підлягають лише відомості щодо запитуваної інформації, а не сама декларація Голови Ради Міністрів Автономної Республіки Крим. Крім того, позивачу повідомлено, що вказані відомості опубліковано в газетах «Крымские известия» №67 (4996) від 10 квітня 2012 року та №66 (5236) від 6 квітня 2013 року.

Так, у відповідності до частин 1, 2 статті 12 Закону № 3206-V суб'єкти декларування зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати за місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік за формою, що додається до цього Закону. Суб'єкти декларування, які звільняються або іншим чином припиняють діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, подають декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за період, не охоплений раніше поданими деклараціями. Відомості, зазначені у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік, зокрема, Голови Національного банку України підлягають оприлюдненню протягом 30 днів з дня їх подання на офіційному веб-сайті відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування на строк не менше одного року.

Згідно з частиною 6 статті 6 Закону № 2939-VI не належать до інформації з обмеженим доступом відомості, зазначені у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, оформленої за формою і в порядку, що встановлені Законом № 3206-V, крім відомостей, зазначених в абзаці другому частини другої статті 12 цього Закону.

Абзацом другим частини 2 статті 12 Закону № 3206 визначено, що відомості щодо реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта громадянина України, а також щодо місця проживання та реєстрації декларанта, місцезнаходження об'єктів, які наводяться в декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, є інформацією з обмеженим доступом та оприлюдненню не підлягають.

Персональні дані, зазначені у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, оформленій за формою і в порядку, встановленими Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», не належать до інформації з обмеженим доступом також згідно статті 5 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 р. № 2297-VI (далі - Закон № 2297).

Відповідно до частини 2 статті 14 Закону № 2297 поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У відповідності до частини 1 статті 16 Закону № 2297 порядок доступу до персональних даних третіх осіб визначається умовами згоди суб'єкта персональних даних, наданої володільцю персональних даних на обробку цих даних, або відповідно до вимог закону. Порядок доступу третіх осіб до персональних даних, які знаходяться у володінні розпорядника публічної інформації, визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Таким чином, колегія суддів вважає, що враховуючи суть публічного запиту позивача, тобто надання саме копії декларації, а не відомостей, що містяться у такій, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що відповідач надаючи відповідь на спірний запит діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством. А отже в цій частині позову підстав для задоволення вимог позивача, у судів попередніх інстанцій не було.

Також, колегія суддів погоджується з висновками судів про дотримання відповідачем строків розгляду спірного запиту з огляду на вимоги частини 1 статті 20 Закону № 2939-VI.

За приписами зазначеної статті Закону розп орядник інформації має надат и відповідь на запит на інформ ацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Суди правильно встановили, що оскільки відповідач отримав спірний запит 24 липня 2013 року, а 27 та 28 липня 2013 року припад али на вихідний день, відповід ь від 31 липня 2013 року надана ним в межах передбаченого Зак оном п'ятиденного строку, а то му ця частина позову є також безпідставна.

При цьому, доводи позивача про направлення поштою спірного запиту раніше за вказаний строк, є непереконливими, оскільки роздруковане відстеження пересилання поштових відправлень, що міститься в матеріалах справи, жодним чином не можливо ідентифікувати саме з направленим запитом, а тому ці твердження на можна вважати такими, що забезпечені належними та допустимими доказами у розумінні статей 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України. Таким доказам могло б слугувати поштове відправлення з описом документів, проте такого позивачем, всупереч вимог частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, не надано, а отже ця частина позовних вимог задоволенню також не підлягає.

Враховуючи зазначене рішення судів попередніх інстанцій ві дповідають дійсним обставин ам справи та нормам матеріаль ного і процесуального права, д оводи касаційної скарги їх ви сновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому т рактуванні правових норм, а то му підстав для їх скасування колегія суддів не вбачає.

За правилами статті 224 Кодекс у адміністративного судочин ства України, суд касаційної і нстанцій залишає касаційну с каргу без задоволення, а судов і рішення - без змін, якщо визна є, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинс тва України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхили ти, а постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 9 вересня 2013 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

Ю.К. Черпак