Справа № 607/2455/17
Суддя: Дзюбич В. Л.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.04.2017 Справа №607/2455/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Дзюбича В.Л.
за участю секретаря Дрозд Х.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-
в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача Тернопільського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо не проведення йому-судді у відставці перерахунку щомісячного довічного грошового утримання та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 17.12.2016 року в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, зарахувавши до стажу роботи, що дає судді право на відставку: половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, календарний період проходження строкової військової служби, роботу на прокурорських посадах та слідчого в органах прокуратури Миколаївської та Тернопільської областей, з суми 28 160,00 гривень без обмеження граничного розміру, із врахування раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що після звільнення його з посади судді апеляційного суду тернопільської області 19 грудня 2016 року звернувся до відповідача із заявою про призначення йому довічного грошового утримання судді у відставці, однак листом від 03.02.2017 року за № 34/с-11 Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області повідомило про те, що йому призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. При цьому, у зарахуванні половини строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського, календарного періоду проходження строкової військової служби, роботу на прокурорських посадах в органах прокуратури Миколаївської та Тернопільської областей до стажу роботи на посаді судді відмовлено. Вважає, що відповідач неправомірно не зарахував йому відповідні періоди навчання, проходження строкової військової служби та роботи на прокурорських посадах та слідчого в органах прокуратури Миколаївської та Тернопільської областей, що призвело до зменшення розміру довічного грошового утримання судді, яке повинне виплачуватись йому в розмірі 90 % грошового утримання судді. Із врахуванням наведеного просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві та просить їх задовольнити.
Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.
Згідно статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до статті 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.
Згідно п. 4 ч. 1 статті 18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 відповідно до записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 та військовому квитку серії НОМЕР_2 , що виданий Ленніським районним військовим комісаріатом Львівської області з 10.05.1984 року по 24.04.1986 року проходив строкову військову службу.

01.09.1986 року позивач був зарахований студентом 1-го курсу денного факультету Харківського юридичного інституту ім. Дзержинського та 29.06.1990 року отримав диплом серії НОМЕР_3 за спеціальністю правознавство.

З 01.08.1990 року по 09.03.1992 року ОСОБА_1 працював в прокуратурі Корабельного району Миколаївської області на посадах стажистом, слідчого, прокурора відділу по нагляду за виконанням законів в соціально-економічній та екологічній сферах та звільнений у зв`язку із переведенням в прокуратуру Тернопільської області.

З 16.03.1992 року по 07.08.1996 року ОСОБА_1 працював у прокуратурі Тернопільської області на посадах прокурора відділу загального нагляд, старшого помічника прокурора тернопільського району,, прокурора відділу нагляду за додержанням законів спеціальними підрозділами по боротьбі з організованою злочинністю, старшого помічника прокурора Тернопільського району.

07.08.1996 року позивач був призначений на посаду судді Тернопільського районного суду, а 27.03.2004 року- на посаду судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Відповідно до наказу голови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.09.2007 року №79-К на підставі ч.4 ст. 43 ЗУ «Про статус суддів», Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , який має право на відставку та продовжує працювати на посаді судді, встановлено щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати з 15.09.2007 року.

12.11.2013 року позивач був призначений на посаду судді апеляційного суду Тернопільської області.

Рішенням Вищої ради юстиції від 08.12.2016 року ОСОБА_1 звільнено із посади судді апеляційного суду Тернопільської області у зв`язку із поданням заяви про відставку.

На підставі вказаного рішення Вищої ради юстиції наказом голови апеляційного суду тернопільської області №267-К від 16.12.2016 року трудові відносини ОСОБА_1 з апеляційним судом тернопільської області припинено та відраховано його зі штату апеляційного суду 16.12.2016 року.

Згідно розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , загальний стаж роботи позивача становить 32 роки 6 місяців 26 днів, включаючи 1 рік 11 місяців 15 днів - служба в збройних силах СРСР; 3 роки 9 місяців 29 днів - навчання на денній формі у Харківському юридичному інституті ім.. Дзержинського, 6 років 5 днів робота на слідчих та прокурорських посадах в органах прокуратури Миколаївської та Тернопільської областей.

19.12.2016 року позивач звернувся до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської областііз заявою про призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Листом Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області від 03.02.2017 року №34/с-11 позивача повідомлено, що з 17.12.2016 року йому призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 80 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, відповідно до ЗУ «Про судоустрій і статус суддів, розмір якого обчислено із заробітної плати в розмірі 28160,00 грн., згідно довідки апеляційного суду Тернопільської області №01-17/123/2016 від 16.12.2016 року, виходячи із стажу роботи на посаді судді 20 років 4 місяці 12 днів без врахування календарного періоду проходження військової служби, половини строку навчання позивача за денною формою навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу та роботи на слідчих та прокурорських посадах в органах прокуратури.

Пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 року у редакції, чинній до 28 березня 2015 року, передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» № 2862-XII від 15.12.1992 року зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-ХІ, встановлено: до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03 вересня 2005 року № 865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Таким чином позивач, станом на 15.09.2007 року набув право на відставку та одержання довічного грошового утримання на підставі діючої на той час ст. 43 ЗУ «Про статус суддів», постанови КМУ від 03.09.2005 року №865, оскільки його стаж роботи судді, який обчислювався у відповідності до діючого на той час законодавства, становив 20 років, в тому числі календарний період проходження строкової військової служби, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та період роботи на слідчих та прокурорських посадах в органах прокуратури Миколаївської та тернопільської областей, що підтверджується наказом голови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.09.2007 року №79-К, яким визначався стаж роботи на посаді судді на час видання наказу, розрахунками стажу.

Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-VIII від 12.02.2015 року прийнято нову редакцію ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до ст. 135 якого до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Аналогічні положення містяться в ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIlI (набрав чинності 30.09.2016 року).

Незважаючи на те, що чинна редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при визначенні стажу судді не передбачає зарахування половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби та періоду роботи на посадах прокурорів і слідчих, однак позивач ОСОБА_1 набув право на відставку та виплату довічного грошового утримання судді у відставці до моменту набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд (набув чинності 28 березня 2015 року), та ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року (набрав чинності 30.09.2016 року), а тому за ним зберігається визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набуття ним права на відставку.

До такого висновку суд дійшов, виходячи із приписів ст. 58 Конституції України, саме, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Також, у рішенні Конституційного суду України в справі про гарантії незалежності суддів від 18.06.2007 року № 4-рп/2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема, від 24.06.1999 року № 6-рп/99 (справа про фінансування суддів), від 20.03.2002р. № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 01.12.2004р. № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 01.12.2004р. № 20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11.10.2005р. № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного грошового утримання), Конституційний Суд України наголошував, що частина 3 статті 22 Конституції України встановила, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, зокрема зменшення розміру довічного щомісячного грошового утримання суддів, що пов`язано із особливістю правового статусу суддів, як конституційних гарантій їх незалежності.

Крім того, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї та практику Суду як джерело права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch - United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24.04.2003 pоку), в справі "Pine Valley Developments Ltd та інші проти Ірландії" (№ 12742/87 від 29 листопада 1991 року), «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) від 26.09.2014 року, - Європейський суд з прав людини наголошує на дотриманні принципу законних очікувань під час прийняття рішень суб`єктами владних повноважень, згідно з яким рішення органів державної влади не повинні йти всупереч очікуванням, на які покладаються громадяни у зв`язку з їх прийняттям.

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, працюючи суддею апеляційного суду Тернопільської області, мав законні сподівання на зарахування, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби, до стажу роботи та роботи на посадах слідчого та прокурора, що дає право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді.

У постанові Верховного Суду України у справі № 21-6664а15 від 06.07.2016 року, суд висловив правову позицію, згідно якої, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не

менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. До стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів

України, водночас відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI судді,

призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення

стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів», який визначає, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується також час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. А також згідно з пунктом 3.1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби.

За правовою позицією Верховного Суду України, визначеній в постанові від 01.07.2014 року в справі № 21-244а14, правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Тому суд вважає, що при визначенні стажу роботи судді, який дає право на відставку та виплату довічного грошового утримання слід враховувати половину строку навчання позивача за денною формою у Харківському юридичному інституті ім. Дзержинського, за спеціальністю правознавство, календарний період проходження строкової військової служби та період роботи на слідчих та прокурорських посадах в органах прокуратури Миколаївської та Тернопільської областей.

Оскільки Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області порушило права позивача, вимога ОСОБА_1 про зобов`язання Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області зарахувати до стажу роботи судді, що дає право на відставку половину строку навчання позивача за денною формою навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, календарного періоду проходження стокової військової служби та періоду роботи на слідчих та прокурорських посадах в органах прокуратури Миколаївської та Тернопільської областей підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.2 ст. 25 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII (набрав чинності 30.09.2016 року) право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом. має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом. розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Оскільки, позивач кваліфікаційного оцінювання не пройшов, з урахуванням половини строку навчання за денною формою навчання у Харківському юридичному інституті ім. Дзержинського за спеціальністю правознавство, календарного періоду проходження строкової військової служби та періоду роботи на слідчих та прокурорських посадах в органах прокуратури Миколаївської та Тернопільської областей, що складає 9 років 8 місяців 15 днів, загальний стаж роботи позивача на посаді судді становить понад 30 років, а тому розмір довічного грошового утримання позивача у відповідності до положень ч.2 ст. 25 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII буде становити 90 відсотків (80 відсотків + 2 відсотки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, але не більше ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді) суддівської винагороди обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи із заробітної плати судді 28160,00 грн. законом не встановлено граничного розміру довічного грошового утримання судді, а тому позовні вимоги в цій частині є підставними та підлягають до задоволення.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення шляхом визнання протиправними дій Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо не проведення ОСОБА_1 - судді у відставці перерахунку щомісячного довічного грошового утримання та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання з 17.12.2016 року в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді з суми 28160,00 гривень без обмежень граничного розміру, із врахуванням раніше виплачених сум, зарахувавши позивачу до стажу роботи судді, що дає право на відставку половину строку навчання за денною формою навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, календарний період проходження стокової військової служби та період роботи на слідчих та прокурорських посадах в органах прокуратури Миколаївської та Тернопільської областей.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені повністю, право компенсування судових витрат, понесених стороною на користь якої ухвалено рішення, визначене ст. 94 КАС України, тому суд вважає, що із державного бюджету в користь ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати по справі, а саме: 640,00 грн. судового збору.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 256 КАС України виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в межах платежу за один місяць з врахуванням раніше виплачених сум підлягає до негайного виконання.

На підставі наведеного, керуючись ч.2 ст.11, ст.ст. 17,50, 72, 86, 99, 100, 158, 160, 162, 163, 186, 244-2 ч.1, 256 ч.1 п.1 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 19, 22, 58, 92 , 120, 126 Конституції України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати дії Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо не проведення ОСОБА_1 - судді у відставці перерахунку щомісячного довічного грошового утримання протиправними.

Зобов`язати Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на відставку половину строку навчання за денною формою навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, календарний період проходження стокової військової служби та період роботи на слідчих та прокурорських посадах в органах прокуратури Миколаївської та тернопільської областей.

Зобов`язати Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області здійснити ОСОБА_1 - судді у відставці перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання з 17 грудня 2016 року в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді з суми 28160,00 гривень без обмежень граничного розміру, із врахуванням раніше виплачених сум.

Постанова в частині виплати щомісячного довічною грошового утримання судді у відставці в межах платежу за один місяць з врахуванням раніше виплачених сум підлягає до негайного виконання

Сплачений позивачем судовий збір в розмірі 640,00 грн. відшкодувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Тернопільської області(м.Тернопіль, вул. Руська,17 ).

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич