Справа № 465/3534/13-а
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року м. Київ К/800/11044/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі міста Львова про визнання протиправними дій та зобов'язання до вчинення дій, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2014 року, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом, у якому просила: визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі міста Львова щодо призначення їй з 10 вересня 2012 року пенсії за віком відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 13 грудня 1991 року № 1977-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 1977-ХІІ), виходячи з показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, в тому числі в сільському господарстві, за 2007 рік, який встановлений пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту населення» від 23 квітня 2012 року № 327 (далі - Постанова № 327) для тих пенсій, які призначені (перераховані) до 2008 року; зобов'язати відповідача призначити їй з 10 вересня 2012 року пенсію за віком відповідно до статті 24 Закону № 1977-ХІІ і для обчислення заробітку при призначенні цієї пенсії застосувати середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки України, у тому числі в сільському господарстві, за 2009-2011 роки, тобто, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Постановою Франківського районного суду міста Львова від 22 липня 2013 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі міста Львова про відмову у призначенні та проведенні виплати ОСОБА_4 пенсії за віком відповідно до Закону № 1977-ХІІ із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2009-2011 роки, починаючи з 10 вересня 2012 року. Зобов'язано відповідача призначити і проводити виплату ОСОБА_4 пенсії за віком відповідно до статті 24 Закону № 1977-ХІІ із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, у тому числі в сільському господарстві, за 2009-2011 роки, починаючи з 10 вересня 2012 року, з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні решти позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2014 року скасовано постанову Франківського районного суду міста Львова від 22 липня 2013 року та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2014 року та залишити в силі постанову Франківського районного суду міста Львова від 22 липня 2013 року.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Франківському районі міста Львова та з 31 березня 1980 року отримувала пенсію за віком. 12 серпня 2002 року позивача переведено на пенсію відповідно до Закону № 1977-ХІІ, а з 18 червня 2008 року на підставі поданої нею заяви поновлено виплату пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

На підставі заяви та поданих документів, зокрема, довідки від 6 вересня 2012 року № 17 про заробітну плату за період з 1 січня 1971 року по 31 грудня 1975 року, що відповідає вимогам Переліку та порядку подання документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1977-ХІІ, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 6 квітня 2011 року № 10-3, 10 вересня 2012 року ОСОБА_4 переведено на пенсію за віком за нормами Закону № 1977-ХІІ. Вказана наукова пенсія обчислена з врахуванням стажу роботи наукового працівника 21 рік 01 місяць 06 днів у розмірі 86% від середньомісячної заробітної плати з 1 січня 1971 року по 31 грудня 1975 року, із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, в тому числі у сільському господарстві, за 2007 рік, тобто, 1351,12 гривень.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 із загальної пенсії переведено на пенсію за віком відповідно до норм Закону № 1977-ХІІ з 10 вересня 2012 року, тобто, після 2008 року, тому при обчисленні її наукової пенсії відповідачеві слід було застосовувати положення частини 10 статті 24 цього Закону, відповідно до якого для обчислення заробітку під час призначення пенсії науковому (науково-педагогічному) працівнику застосовується середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, у тому числі в сільському господарстві, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції і відмовляючи у задоволенні позову апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги позивача про обчислення пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2009-2011 календарні роки необґрунтовані.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону № 1977-ХІІ пенсії науковим (науково-педагогічним) працівникам призначаються в розмірі 80 відсотків від сум заробітної плати наукового (науково-педагогічного) працівника, яка визначається відповідно до статті 23 цього Закону та частини 2 статті 40 Закону № 1058-IV та на яку відповідно до законодавства нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування (внески).

Згідно частини 10 статті 24 Закону № 1977-ХІІ для обчислення заробітку під час призначення пенсії науковому (науково-педагогічному) працівнику застосовується середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, у тому числі в сільському господарстві, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, у тому числі в сільському господарстві, визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики.

У відповідності до статті 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій є Закон № 1058-ІV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

У частині 1 статті 9 цього Закону зазначено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

За правилами частини 2 статті 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Частиною 3 статті 45 Закону № 1058-IV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною 2 статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною 3 статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.

Водночас ОСОБА_4 звернулася до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі міста Львова за призначенням пенсії з 10 вересня 2012 року відповідно до норм Закону № 1977-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії. Однак, як вбачається з матеріалів справи, таку пенсію їй було вже призначено у 2002 році і фактично йдеться не про вперше призначену пенсію, а про пенсію, виплату якої поновлено, а тому вимоги позивача про обчислення пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2009-2011 календарні роки є безпідставними.

Відповідно до Постанови № 327 пенсії, призначені (перераховані) до 2008 року із застосуванням показників середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2005-2006 роки відповідно до Закону № 1058-ІV і Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей) та із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, у тому числі в сільському господарстві, за 2003-2006 роки відповідно до Закону № 1977-ХІІ, перераховуються із застосуванням показників відповідно середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2007 рік та середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, у тому числі в сільському господарстві, за 2007 рік.

Таким чином, висновки суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є правильними.

У відповідності до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2014 року прийнята з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі міста Львова про визнання протиправними дій та зобов'язання до вчинення дій - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.