Справа № 345/3895/16-а
Суддя: Клюба Василь Васильович
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року Справа № 876/9783/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Клюби В. В.

суддів: Кухтея Р. В., Онишкевича Т. В.

з участю: секретаря судового засідання Сердюк О. Ю.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові апеляційну скаргу Калуського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано Франківської області на постанову Калуського міськрайонного суду Івано - Франківської області від 18 листопада 2016 року у справі №345/3895/16 а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Калуського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано Франківської області про визнання дій неправомірними та зобовязання здійснити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Калуського міськрайонного суду Івано Франківської області з адміністративним позовом до Калуського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано Франківської області, у якому просив: визнати неправомірною відмову відповідача у призначенні йому пенсії за вислугою років в порядку ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року та скасувати рішення №7347/03 від 29 вересня 2016 року; зобовязати відповідача призначити, нарахувати та виплатити йому( позивачу) пенсію за вислугою років у розмірі 90 відсотків від місячного заробітку без обмеження граничного розміру та з урахуванням середньомісячної суми виплат за 60 календарних місяців такої роботи підряд після звернення за пенсією незалежно від наявності перерв протягом його періоду на даній роботі, яка становить 10 816 гривень 28 коп. відповідно до довідки прокуратури Івано Франківської області від 13 вересня 2016 року №18 469 вих. 16, починаючи з 14 вересня 2016 року (з дня звернення за пенсією).

Позовні вимоги мотивував тим, що перебуваючи на посаді старшого слідчого відділу прокуратури Івано Франківської області, він (позивач у справі) звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугою років у відповідності до Закону України «Про прокуратуру». Однак, відповідач відмовив у призначенні пенсії мотивуючи це тим, що відповідно до ст. 50 1 Закону України «Про прокуратуру» особи мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років за наявності на день звернення вислуги років не менше: з жовтня 2013 року по 30 вересня 2016 року 22 роки 6 місяців, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років 6 місяців. Також, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року з 01 червня 2015 року скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, зокрема, щодо осіб відповідно до Закону України «Про прокуратуру». При цьому, Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року значно обмежує права позивача на соціальний захист як прокурора, установлений Конституцією України та спеціальним законам в частині права на отримання пенсії, яке існувало до 2011 року, що суперечить статті 58 Конституції України, а також призводить до звуження їх змісту і обсягу, погіршує його матеріальне становище та рівень життя. За таких обставин, вважає, що має право на призначення пенсії за вислугою років на підставі Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року в редакції чинній до липня 2011 року.

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано - Франківської області від 18 листопада 2016 року позов задоволено частково: визнано неправомірною відмову відповідача у призначенні пенсії позивачу за вислугою років в порядку ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року; скасовано рішення відповідача від 29 вересня 2016 року №7347/03; зобовязано відповідача призначити, нарахувати та виплатити позивачу пенсію за вислугою років у розмірі 90 відсотків від місячного заробітку без обмеження граничного розміру та з урахуванням середньомісячної суми виплат за 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі починаючи з 14 вересня 2016 року. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду. У поданій апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У звязку з цим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що судом не враховано положення статті 50 1Закону України «Про прокуратуру» від 05листопада 1991 року, за яким прокурори та слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року (дати звернення) 22 роки 6 місяців вислуги років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років 6 місяців. Однак, стаж вислуги років позивача становить 20 років 5 місяців 25 днів, в тому числі: навчання 2 роки 3 місяці 25 днів; на посадах прокурорів і слідчих прокуратури 18 років і 2 місяці. Тобто, станом на день звернення до управління у позивача немає достатнього стажу вислуги років.

Також, судом не враховано, що оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року не скасовано, його положення (в частині, що стосуються спірних правовідносин) не визнано не конституційними, а до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, в тому числі спеціальних, прийнято не було, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Позивач не погодився із апеляційною скаргою, так як судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і постановлено законне рішення. Тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідач в судове засідання представника не направив, хоча був належним чином та у встановленому законом порядку повідомлений про дату, час та місце судового засідання апеляційного суду. При цьому, від відповідача відсутні клопотання про розгляд справи за участі представника і апеляційним судом не визнавалася обовязковою участь в апеляційному розгляді справи представника відповідача. У звязку з цим та у відповідності до ст. 196 ч. 4 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто за відсутності представника відповідача.

Вислухавши доповідь судді доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та докази, перевіривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване судове рішення про задоволення позовних вимог та умотивовуючи свої висновки, суд першої інстанції виходив з того, що зміст і обсяг наданих працівникам прокуратури соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Тому суд першої інстанції визнав дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за вислугою років протиправними, а рішення №7347/03 від 29 вересня 2016 року вважав таким, що підлягає скасуванню. У звязку з цим, відповідача зобовязано обчислити та призначити пенсію позивачу за вислугою років відповідно до ст. 50 1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року.

Проте, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено і підтверджено матеріалами справи, що з 22 квітня 1998 року по 10 жовтня 2013 року працював в органах прокуратури на різних посадах, підтверджується записами у трудовій книжці.

22 вересня 2016 року позивач звернувся до Калуського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано Франківської області із заявою про перерахунок пенсії у розмірі 90% від середньомісячного заробітку без обмеження граничного розмірі з урахуванням довідки прокуратури Івано Франківської області від 13 вересня 2016 року №18 469 вих 16 та додатку до довідки за період з 01 вересня 2011 року по 31 серпня 2016 року.

Листом від 29 вересня 2016 року №7347/03 Калуське обєднане управління Пенсійного фонду України Івано - Франківської області повідомило позивача, що відповідно до ст. 50 1 Закону України «Про прокуратуру» особи мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислугу років не менше: з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року 22 роки 6 місяців, в тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років 6 місяців. Також п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213, 01 червня 2015 року скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, зокрема, визначених відповідно до Закону України «Про прокуратуру». При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24 грудня 2015 року №911 врегульовано питання щодо пенсійного забезпечення, а саме з 01 січня 2016 року особам, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» пенсії призначаються на загальних підстав. Виходячи із наведеного, відсутні підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам особи, яка подала апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на таке.

Згідно із ч. 13 ст. 50 1 Закону України «Про прокуратуру» держава взяла на себе обов'язок забезпечити не лише нарахування, але й перерахунок пенсії працівникам прокуратури, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком.

Положеннями ч. 18 ст. 50 1 цього ж Закону визначено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховувалися у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько - слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій проводився з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадився з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Разом із тим, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року внесено зміни до ст. 50 1 Закону України «Про прокуратуру» та ч. 18 викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

Окрім того, 15 липня 2015 року набув чинності Закон України «Про прокуратуру», згідно з Розділом ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення Закону України «Про прокуратуру», крім: п. 8 ч. 1 ст. 15, ч. 4 ст. 16, абз. 1 ч. 2 ст. 46 2, ст. 47, ч 1 ст. 49, ч. 5 ст. 50, ч. 3, 4, 6 та 11 ст. 50 1, ч. 3 ст. 51-2, ст. 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом); ст. 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, ст. 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також ст. 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15.12.2015 року.

Таким чином, на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії ч. 13 та 18 ст. 50 1 Закону України «Про прокуратуру» втратили чинність.

Згідно з ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» (чинної на час виникнення спірних правовідносин) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відтак, вказані зміни до законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був йому гарантований ст. 50 1 Закону України «Про прокуратуру» при призначені пенсії, проте визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури покладено на Кабінет Міністрів України.

На час звернення позивача за перерахунком пенсії Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно правовий акт прийнято не було.

Відтак, судом першої інстанції було невірно вирішено питання дії закону в часі, а отже суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про неправомірність дій відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії.

З урахуванням норм діючого законодавства та обставин справи, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що при перерахунку пенсії позивачу відповідач повинен був керуватися ст. 50 1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, що діяла на час призначення пенсії).

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії позивача, яка ним отримувалась до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення №20 рп/2011 від 26 грудня 2011 року зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У п. 2.2 вказаного рішення Конституційний Суд України було зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) (254к/96 ВР ), а у рішенні від 02 березня 1999 року №2 рп/99 зазначив, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України.

З огляду на встановлені судами фактичні обставини справи та докази, положення зазначених у судовому рішення нормативно правових актів, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновки суду першої інстанції є помилковими. При цьому доводи апеляційної скарги відповідача обґрунтовані посиланням на положення нормативно правових актів і тому заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто ухваленим відповідно до норм матеріального права з дотриманням процесуальних норм, та на підставі повно і всебічно зясованих обставин справи.

Колегія суддів вважає правомірними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1, оскільки відповідач здійснював свої повноваження в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Тобто у суду першої інстанції не було правових підстав про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог.

Згідно ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що, оскільки, при вирішенні даного публічно правового спору судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення судового рішення, не відповідають нормам діючого законодавства. Тому постанову з наведених вище мотивів слід скасувати та прийняти нову постанову, якою апеляційну скаргу задовольнити. При цьому, слід прийняти рішення щодо позовних вимог і з урахуванням вищенаведених мотивів, відмовити в їх задоволенні.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Калуського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано Франківської області задовольнити.

Постанову Калуського міськрайонного суду Івано - Франківської області від 18 листопада 2016 року у справі №345/3895/16 а скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Калуського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано Франківської області про визнання дій неправомірними та зобовязання здійснити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: В. В. Клюба

Судді: Р. В. Кухтей

ОСОБА_2

Повний текст постанови складено 12 квітня 2017 року.