Справа № 607/6150/16-а
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 р. №876/697/17
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання Андрушківа І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 листопада 2016 року у справі за його позовом до Рівненської митниці ДФС про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Рівненської митниці ДФС (далі Митниця) в якому просив скасувати постанову Митниці в справі про порушення митних правил (далі ПМП) від 19.11.2015 №0428/20400/15 (далі Постанова) у звязку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувана Постанова прийнята відповідачем без з'ясування всіх обставин, що мали значення при розгляді справи про ПМП. Вказує на те, що він у встановлений строк звертався до наближеного територіального органу Тернопільської митниці ДФС (далі Митниця-1) за місцем його проживання із заявою про продовження строку перебування транспортного засобу на митній території України, про те такі його доводи безпідставно не були взяті відповідачем до уваги.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 листопада 2016 року у справі №607/6150/16-а у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який в апеляційній скарзі просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою його позовні вимоги задовольнити. У поданій апеляційній скарзі покликається на те, що він належним чином не був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи про ПМП, протокол про ПМП не отримував, а тому був позбавлений можливості надати будь-які пояснення щодо суті вчиненого правопорушення.

Відповідач у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржувана Постанова прийнята правомірно, відповідач діяв на підставі, у спосіб та в межах повноважень встановлених чинним законодавством України, факт перевищення позивачем встановленого ст.95 Митним кодексом України (далі МК) строку доставки автомобіля до митного органу призначення підтверджується матеріалами справи та не спростований позивачем належними доказами.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 23.09.2015 головним державним інспектором Митниці Вознюком М.С. було складено протокол про ПМП №0428/20400/15 (далі Протокол) щодо ОСОБА_1 у якому зафіксовано, що 24.05.2016 через митний пост «Городище» Митниці на територію України позивачем по смузі руху «зелений коридор» у режимі транзиту ввезено автомобіль «HONDA ACCORD», кузов №JHMCL96403C214902, реєстраційний номер X76TO78 (далі Автомобіль). Згідно автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор-2006» та єдиної автоматизованої інформаційної системи вказаний транспортний засіб станом на 22.09.2015 за межі митної території України не вивезений.

Відтак, позивач перевищив встановлений ст.95 МК строк доставки автомобіля більше ніж на 10 діб, чим порушено вимоги ч.3 ст.470 МК.

На підставі вказаного Протоколу, Митницею 19.11.2015 було прийнято Постанову, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ПМП, передбаченого ч.3 ст.470 МК та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500грн.

Не погодившись із таким рішенням Митниці, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Частиною 1 ст.381 МК передбачено, що громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу.

Відповідно до ч.1 ст.92 МК митний режим транзиту може бути застосований як до товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що безпосередньо ввозяться на митну територію України, так і до таких, що перебувають на митній території України.

Згідно з ч.1 ст.93 МК товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання; не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу; мати неушкоджені засоби забезпечення ідентифікації у разі їх застосування.

Враховуючи, що позивач ввіз на митну територію України транспортний засіб особистого користування без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, згідно чинного законодавства (що ним не заперечується), вказаний транспортний засіб перебуває на митній території України в митному режимі транзиту до моменту його вивезення з митної території України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.95 МК встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Згідно з ч.2 вказаної статті до строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у ст.192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Відповідно до ч.3 ст.470 МК перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 192 МК встановлено, що якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці.

При цьому перевізник зобовязаний:

1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання;

2) терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

У своїй позовній заяві позивач звертає увагу на те, що він звертався до Митниці-1 із заявою про продовження строку перебування Автомобіля на митній території України на час дії обставин, що перешкоджає руху транспортного засобу. Проте жодного підтвердження про наявність таких обставин надано не було (а.с.5)

Крім того, під час проведення перевірки щодо законності перебування транспортного засобу ОСОБА_1 на митній території України Митницею-1 було направлено запит фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 (далі ФОП), що був власником станції технічного обслуговування (далі СТО) на ремонті у якій мав би перебувати автомобіль, з вимогою надати інформацію про те чи перебуває (якщо так, то з якої дати) для проведення відповідних робіт на СТО Автомобіль та чи видавались позивачу розрахункові документи з приводу проведення ремонту (а.с.48).

У відповідь на такий запит ФОП повідомив Митницю-1, що ОСОБА_1 видавалась довідка про знаходження на СТО транспортного засобу, однак жодних ремонтних робіт не проводилось, оскільки через два дні після отримання довідки власник Автомобіля відмовився від виконання таких робіт та відбуксирував транспортний засіб у невідомому напрямку (а.с.49).

Необхідно зазначити те, що ст.192 МК, чітко визначає умови при настанні яких особа звільняється від відповідальності за вказане порушення митних правил. А саме такими умовами відповідно є аварія, дія обставин непереборної сили або протиправні дії третіх осіб, що підтверджується відповідними документами.

Згідно «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України» затверджених наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 №1118 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі МЮУ) 25.11.2005 за №1428/11708) обставинами непереборної сили визнаються смерть власника транспортного засобу; стихійне лихо (пожежа, повінь, інше стихійне лихо чи сезонне природне явище, зокрема замерзання моря, проток, портів тощо, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів); військові дії чи надзвичайний стан у регіоні, через який переміщується транспортний засіб; страйк; злочинні дії третіх осіб, спрямовані проти власника транспортного засобу; дорожня пригода за участю транспортного засобу, яка спричинила повне або часткове його пошкодження; неможливість подальшого руху транспортного засобу, якщо зсув або ожеледиця створює небезпеку чи загрозу дорожньому руху, життю чи здоров'ю людей або навколишньому середовищу; інші схожі за характером обставини чи події.

«Порядком виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 (зареєстровано в МЮУ 10.08.2012 за №1360/21672) передбачено, що залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.

Відповідно до п.7 розділу 5 «Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів» затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2014 №615 (зареєстровано в МЮУ 17.12.2014 за №1609/26386), які регулюють взаємовідносини між замовником і виконавцем послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, їх складових частин (систем), а також вимоги щодо контролю за відповідністю наданих послуг, та поширюються на субєктів господарювання, які надають послуги з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів та їх складових частин, документами, що підтверджують надання послуги, є: акт передавання-приймання КТЗ (його складових частин (систем)) після надання послуг з технічного обслуговування і ремонту; наряд-замовлення, підписаний контролером якості (з проставлянням печатки виконавця (за наявності)) та замовником; документ, що підтверджує оплату послуг; рахунок-фактура; податкова накладна (для юридичних осіб).

Після виконання робіт виконавець повинен видати замовнику такі документи: рахунок-фактуру, наряд-замовлення, накладну, квитанцію тощо (окремо повязані з виконанням технічного обслуговування (крім гарантійного) та окремо повязані з виконанням ремонту); гарантійний талон (один примірник); додатки до експлуатаційної документації; довідку-рахунок на складові частини, придбані й установлені виконавцем на КТЗ; довідку про колір (основний колір) КТЗ, якщо цей колір змінено під час ремонту; приймально-здавальний акт виконавця, який має право на випробування систем живлення КТЗ з газобалонного обладнання і виконав ці випробування.

З вищенаведеного видно, що апелянтом не було надано жодних підтверджуючих документів, які свідчили б про обставини непереборної сили, що перешкоджали йому виконати вимоги ст.95 МК.

Щодо посилань ОСОБА_1 про те, що він не знав, що відносно нього буде розглядатися справа про ПМП, оскільки не отримував ні Протоколу, ні Постанови, то потрібно звернути увагу на наступне.

Відповідно до ч.8 ст.494 МК протокол вважається врученим навіть у разі, якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за ПМП, не перебувала за повідомленою нею адресою або місце проживання чи фактичного перебування, назване нею, є недостовірним.

Частиною 2 ст.526 МК передбачено, що про час та місце розгляду справи про ПМП органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за ПМП, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про ПМП.

Справа про ПМП може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи (ч.4 ст.526 МК).

Матеріалами справи підтверджується, те що згідно Протоколу розгляд справи про ПМП був призначений на 08.10.2015 (а.с.38-41). Із супровідного про надіслання Протоколу та самого Протоколу видно, що такий надсилався позивачу поштою (а.с.70).

Розгляд справи про ПМП неодноразово відклався у звязку з тим, що позивач жодним чином не відповідав на надіслані йому повідомлення за адресою, яка була відома Митниці та підтверджена довідкою про реєстрацію місця проживання/перебування особи виданою Управлінням Державної міграційної служби України Хмельницької області (а.с.46).

Зважаючи на те, що Митницею ще до початку розгляду справи про ПМП неодноразово надсилались ОСОБА_1 повідомлення про необхідність зявитися до відповідача для зясування правомірності знаходження Автомобіля на митній території України на які жодним чином не було відреаговано, а також те, що позивач не подав жодних документів на підтвердження факту обставин непереборної сили, що перешкоджали вивезенню вказаного транспортного засобу у строк передбачений ст.95 МК за межі України, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 листопада 2016 року - без змін. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 14 квітня 2017 року.