Справа № 824/973/16-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/973/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Левицький В.К.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

11 квітня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Мирошниченко С.О.,

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Чернівецького міського центру зайнятості на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом Чернівецького міського центру зайнятості (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, ОСОБА_3 (далі - відповідач 1, 2) про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Позивач в листопаді 2016 року звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в якому просив: стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області кошти в сумі 27563,01 грн.

Ухвалою суду першої інстанції від 20.12.2016 залучено до участі в справі як другого відповідача ОСОБА_3

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 09.02.2017 в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні заперечив проти апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача 1, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.03.2015 ОСОБА_3 звернулася до управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

10.03.2015 управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях відмовило ОСОБА_3 у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" у зв'язку з відсутністю необхідної вислуги років, про що складено протокол №1556.

Не погоджуючись із рішенням управління Пенсійного фонду України в м. Чернівці щодо відмови в призначенні пенсії, ОСОБА_3 звернулася до суду.

27.04.2015 постановою Першотравневого районного суду м. Чернівців в адміністративній справі №725/1820/15-а, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09.07.2015, позов ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях про визнання дій незаконними та зобов'язання суб'єкта владних повноважень призначити пенсію задоволено.

Визнано дії управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях в частині відмови ОСОБА_3, у призначені пенсії за вислугу років неправомірними.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях зарахувати ОСОБА_3 до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" період роботи на посадах державного службовця в органах державної виконавчої влади та місцевого самоврядування з 01.10.1986 по 18.05.1998, а саме: на посаді відповідального секретаря комісії в справах неповнолітніх Глибоцької райдержадміністрації, секретаря комісії Глибоцької районної ради народних депутатів з питань поновлення прав реабілітованих, спеціаліста І категорії комісії з питань поновлення прав реабілітованих Глибоцької районної ради, головного спеціаліста організаційного відділу Глибоцької районної ради, у тому числі з 18.10.1995 по 18.05.1998 на посаді головного спеціаліста юридичного відділу, де з 19.02.1996 тимчасово виконувала обов'язки начальника юридичного відділу, і частково оплачувану відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років з 07.03.1989 по 10.01.1992 та призначити ОСОБА_3 пенсію відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" з дня звернення з відповідною заявою, тобто з 03.03.2015.

06.07.2016 Першотравневим районним судом м. Чернівці видано виконавчий лист по справі №725/1820/15-а.

11.07.2016 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області відкрито виконавче провадження ВП №51621960 з примусового виконання виконавчого листа №725/1820/15-а виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці, про що винесено постанову.

22.07.2016 на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження, Головне управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області призначило ОСОБА_3 пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" з дня звернення з відповідною заявою, тобто з 03.03.2015, яке оформлено протоколом про призначення пенсії №1556.

25.07.2016 листом №6529/07 Головне управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області повідомило про прийняте рішення (протокол) відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області та просило закінчити виконавче провадження.

31.08.2016 у звязку з фактичним виконанням рішення суду державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №51621960.

Судом також встановлено, що відповідач 2 звільнений з посади старшого прокурора прокуратури Чернівецької області з 19.12.2015 на підставі наказу прокуратури Чернівецької області №1317 від 18.12.2015 відповідно до п. 1 ч. 40 КЗпП України у звязку із скороченням штату.

21.12.2015 відповідач 2 подав до Чернівецького міського центру зайнятості заяву, в якій просив до вирішення питання його працевлаштування надати йому статус безробітного відповідно до Закону України "Про зайнятість населення" та Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2013 №198. Разом з тим в заяві також вказував на те, що через відсутність роботи немає заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, пенсію на пільгових умовах та за вислугу років не отримує, не є зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності та не отримує відповідно до законодавства допомогу.

Чернівецьким міським центром зайнятості видано накази № НТ151221 від 21.12.2015 та №НТ151228 від 28.12.2015, яким відповідачу 2 з 21.12.2015 надано статус безробітного на загальних підставах та призначено допомогу по безробіттю відповідно до п.п. 1, 3, 4 ст. 22, п. 1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та п. 2.1 "Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності" з 28.12.2015 по 21.12.2016.

Також судом встановлено, що за період перебування на обліку в Чернівецькому міському центрі зайнятості з 20.01.2016 по 16.06.2016 ОСОБА_3 було нараховано та виплачено допомогу по безробіттю на загальну суму 27563,01 грн., що підтверджується дослідженими в судовому засіданні відомостями виплат за видами забезпечень на загальну суму 27563,01 грн., а також персональною карткою та додатками до неї.

Згідно матеріалів справи, під час перебування на обліку в Чернівецькому міському центрі відповідач 2 надав довідку № 2866 від 16.03.2016 управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях та довідку № 4844 від 19.05.2016 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про те, що він не перебуває на обліку як одержувач пенсії.

28.07.2016 відповідачем 2 надано до позивача копію постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про відкриття виконавчого провадження №51621960 від 11.07.2016 з примусового виконання виконавчого листа №725/1820/15-а виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях зарахувати йому до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" період роботи на посадах державного службовця в органах державної виконавчої влади та місцевого самоврядування з 01.10.1986 по 18.05.1998 та призначення пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" з дня звернення з відповідною заявою, тобто з 03.03.2015.

01.08.2016 у зв'язку з отриманням постанови про відкриття виконавчого провадження, позивач направив на адресу відповідача 1 запит щодо виконання вищезазначеної постанови.

17.08.2016 за результатами розгляду запиту, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повідомило позивача, що на виконання постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, винесеної на підставі виконавчого листа виданого Першотравневим районним судом м. Чернівці ОСОБА_3 призначено пенсію за вислугу років з 03.03.2015.

20.09.2016 внаслідок отриманої інформації, наказом Чернівецького міського центру зайнятості № НТ160920, ОСОБА_3 припинено виплату допомоги по безробіттю з 28.11.2015 та припинено реєстрацію, як безробітного, у зв'язку з зайняттям іншим видом діяльності згідно із ст. 4 Закону України "Про зайнятість населення" та відповідно до абз. 2, 9 п.п. 1 п. 37 "Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової виплати для організації безробітними підприємницької діяльності" з 21.12.2015.

Згідно матеріалів справи в період з 20.01.2016 по 16.06.2016 відповідачу 2 нарахована та виплачена допомога по безробіттю в сумі 27563,01 грн.

20.09.2016 в.о. директора Чернівецького міського центру зайнятості видано наказ №375, яким зобов'язано вжити заходів щодо повернення коштів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, витрачених на виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_3 в сумі 27563,01 грн.

22.09.2016 Чернівецький міський центр зайнятості направив на адресу відповідача 1 повідомлення №25-13/2198, в якому запропонував добровільно повернути кошти в сумі 27563,01 грн., які були виплачені ОСОБА_3, як допомога по безробіттю.

06.10.2016 за результатами розгляду повідомлення про повернення виплаченої допомоги, відповідач 1 направив на адресу позивача листа, де вказував на безпідставність предявленої вимоги про повернення суми 27563,01 грн. та запропонував вказану суму стягувати з відповідача 2, якого зареєстровано як безробітного на підставі недостовірних відомостей, поданих даною особою.

Не погодившись з такими діями позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав до суду доказів та не обґрунтував правомірність пред'явлення вказаного позову до відповідача 1 про стягнення з нього виплаченої допомоги по безробіттю у звязку із призначенням пенсії відповідачу 2 за вислугу років. Відсутні також підстави для стягнення вказаної допомоги і з відповідача 2.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 22 Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 02.03.2000 №1533-III (далі Закон №1533-III) право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування. Згідно ч. 4 вказаної статті Закону загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років, а для осіб, зазначених у частині другій статті 6 цього Закону та абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", - 180 календарних днів.

Положенням ч. 1 ст. 23 Закону №1533-III зазначено, що застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду для цієї категорії осіб: до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10 років - 70 відсотків. Допомога по безробіттю виплачується залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: перші 90 календарних днів - 100 відсотків; протягом наступних 90 календарних днів - 80 відсотків; у подальшому - 70 відсотків.

Частиною 1 ст. 31 Закону №1533-III вказано, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі:

1) працевлаштування безробітного;

2) поновлення безробітного на роботі за рішенням суду;

3) вступу до навчального закладу на навчання з відривом від виробництва;

4) відрахування із навчального закладу;

5) призову на строкову військову або альтернативну (невійськову) службу;

6) набрання законної сили вироком суду про позбавлення волі безробітного або направлення його за рішенням суду на примусове лікування;

7) призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку;

8) призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості;

9) подання письмової заяви про бажання здійснювати догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку;

10) подання письмової заяви про відмову від послуг державної служби зайнятості;

11) зміни місця проживання;

12) закінчення строку їх виплати;

13) зняття з обліку за невідвідування без поважних причин державної служби зайнятості 30 і більше календарних днів;

14) відмови безробітного від двох пропозицій підходящої роботи або від двох пропозицій проходження професійної підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості, у тому числі осіб, які вперше шукають роботу та не мають професії (спеціальності);

15) відмови від роботи за спеціальністю, професією, набутою після професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості;

16) смерті безробітного.

Положенням ч. 4 ст. 35 Закону №1533-III передбачено, що із роботодавця утримуються: сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду; незаконно виплачена безробітному сума забезпечення у разі неповідомлення про його прийняття на роботу; незаконно отримана сума допомоги по частковому безробіттю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI до роботодавців, зокрема належать підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;

З наведеного слідує, що обов'язок роботодавця відшкодовувати Фонду вартість послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду виникає тільки у випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові внески.

Як вірно вказано судом І інстанції, позивачем до суду не надано доказів того, що ОСОБА_3 та Головне управління Пенсійного фонду України перебували в трудових відносинах, а також докази незаконного звільнення відповідача 2 в результаті протиправних дій та рішень відповідача 1.

Крім того, у відповідності до ч. 3 ст. 6 КАС України суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Статтею 50 КАС України встановлено, що сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб'єкти владних повноважень.

Відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Разом з тим, суд І інстанції вірно посилався на правову позицію Верховного Суду України висловлену у постановах від 20.09.2016 у справі № 21-770а16 та від 21.12.2016 у справі №21-2735а16 де зазначено, що правовий аналіз пунктів 1 - 4 ч. 4 ст. 50 КАС України свідчить, що громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Крім того, п.5 ч.4 ст. 50 КАС, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків превентивного судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не виконував будь-яких владних управлінських функцій стосовно відповідача 1. Позивач не довів та не обґрунтував необхідність здійснення превентивного (попереднього) судового контролю за власним рішенням (наказом) № 375 від 20.09.2016 про відшкодування виплаченого матеріального забезпечення.

Згідно матеріалів справи, відповідач 2 неодноразово надавав довідки видані відповідачем де вказано, що відповідач 2 не перебуває на обліку як одержувач пенсії. Разом з тим, відповідач 2 надав позивачу копію постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №725/1820/15-а виданого 06.07.2014 Першотравневим районним судом м. Чернівці, що свідчить про те, що відповідач 2 виконав всі покладені на нього зобовязання передбачені чинним законодавством.

Суд І інстанції доречно послався на ст. 1215 Цивільного кодексу України де вказано, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач 2 добросовісно набув отримані кошти в сумі 27563,01 грн., які є допомогою по безробіттю, призначені йому позивачем.

Позивач в поданій апеляційній скарзі не навів допустимих та належних доказів в обґрунтування правомірності заявлених ним вимог, посилання апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правову кваліфікацію спірних правовідносин.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні заявлених позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги позивача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Чернівецького міського центру зайнятості залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 14 квітня 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5