Справа № 205/973/17
Суддя: Шавула В. С.
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

29.03.2017 Єдиний унікальний номер 205/973/17
Провадження №2а/205/89/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Шавули В.С.

за участю секретаря Романової А.О.

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до заступника начальника відділу АП УПП в м. Дніпрі лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач 20 лютого 2016 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним адміністративним позовом (а.с. 1-2).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17 лютого 2017 року відносно нього відповідачем винесено постанову про адміністративне правопорушення серії АР №002952, згідно якої він 23.01.2017 року о 15-36 год., керуючи автомобілем НОМЕР_1, скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП та ч.1 ст.126 КУпАП.

На підставі вказаної постанови на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн.

Позивач вважає вищезазначену постанову та дії інспектора незаконними, у звязку з чим, вимушений був звернутись до суду із даним позовом, в якому просив скасувати постанову АР №002952 від 17.02.2017 заступник начальника АП УПП в місті Дніпрі про накладення на мене ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень за ч.1 статті 122 та ч.1 статті 126 КУпАП України; закрити провадження по справі відносно мене на підставі п. 1 ч.1 ст.247 КУпАП України за відсутністю складу правопорушення; стягнути з відповідача матеріальні кошти у розмірі 2500 гривень на відшкодування мої моральних та матеріальних збитків.

Позивач в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності у письмовому провадженні. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив позов задовольнити (а.с.13).

Відповідач в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю до суду не надсилав.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, вважає за можливе, у відповідності до частини 4 статті 128 КАС України, вирішити справу у відсутність особи, що не зявилась у судове засідання.

У відповідності до ч.2 ст. 19 Конституції України, державні органи та їх посадові особи діють у спосіб, в межах повноважень та на підставах, передбачених Конституцією України та Законами України.

Згідно п.1 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження, зокрема, рішень субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що постановою серії АР № 002952 від 17 лютого 2017 року, прийнятою заступником начальника відділу АП УПП в м. Дніпрі лейтенантом поліції ОСОБА_2, на позивача накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 та ч.1 ст.126 КУпАП, у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн. (а.с.3).

Відповідно до зазначеної постанови про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «MAN 8.163», д/н НОМЕР_2, 23 січня 2017 року о 15-36 год. в м. Дніпрі по вул. Криворізька, буд. №40, здійснив рух в зоні дії знака 3.3. «Рух вантажних автомобілів заборонено», чим не виконав вимоги дорожнього знаку, при перевірці не предявив для перевірки полісу обовязкового страхування власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 2.4.-а, 2.1.-г, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 122 та ч.1 ст.126 КУпАП.

У відповідності до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до п.п. «а» п.2.4. Правил дорожнього руху України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Згідно п.п. «г» п.2.1. Правил дорожнього руху України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил.

Відповідно до ч.1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

У відповідності до ч.1 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про Національну поліцію», національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

У відповідності до ст.. 2 Закону України «Про Національну поліцію», завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Згідно п.1 ч.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Пунктом 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року, передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, пятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1,статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Із матеріалів справи вбачається, що постанова від 17.02.2017 року відповідає вказаним вимогам ч. 2 ст. 33 КУпАП, оскільки санкція ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачає покарання у вигляді накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 255,00 грн., санкція ч.1 ст. 126 КУпАП передбачає покарання у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 425 грн., згідно ст.. 36 КУпАП відповідачем накладено стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

В той самий час, згідно статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Однак позивачем не було надано доказів по справі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії працівника патрульної поліції ОСОБА_2 щодо накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 122 та ч.1 ст. 126 КУпАП на позивача є правомірними та законними, а також суд наголошує, що доводи позивача про те, що вищевказана постанова являється незаконною та протиправною, є взагалі недоведеними та необґрунтованими, оскільки доказів, які б спростовували вищевказану постанову по справі про адміністративне правопорушення, з боку позивача не надано, підстав передбачених статтею 72 КАС України для звільнення позивача від доказування не встановлено.

Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд за своїм внутрішнім переконанням, засад розумності та справедливості, приходить до висновку, щодо безпідставності позовних вимог, а винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення є законною і тому має бути залишена без змін.

Щодо позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди суд виходить із наступного.

За змістом ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Під моральною шкодою, згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За змістом зазначених положень, єдиною підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний звязок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Аналізуючи доводи позивача щодо завданої йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди діями відповідача моральної та матеріальної шкоди, суд вважає, що позивач взагалі не довів жодними письмовими доказами ні стресового стану з приводу пошкодження його автомобіля, ні моральних та психічних хвилювань, ані збитків, чи то витрат повязаних із відновленням свого порушеного права, у звязку із чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної та матеріальної шкоди є такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях, недоведені, безпідставні, а тому задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, у відповідності до Закону України «Про судовий збір», враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, і в задоволенні його позовних вимог відмовлено, тому судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись Законом України «Про Національну поліцію», Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року, ст.ст. 9, 10, 11, ч.1 ст. 122 КУпАП, ст.ст. 7, 8, 11, 17, 69, 71, 86, 89, 94, 104, 158, 159, 160-163, 167 КАС України, суд,

В С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до заступника начальника відділу АП УПП в м. Дніпрі лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, відмовити.

В силу ч.2 ст. 171-2 КАС України, рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає.

Суддя В.С. Шавула