Справа № 286/371/17
Суддя: Вачко В. І.
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Овруцький районний суд Житомирської області
Справа № 286/371/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Вачко В. І.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Овручі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання дій державного виконавця незаконними та скасування постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 обєднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, з врахуванням уточнення позовних вимог, просить визнати дії державного виконавця незаконними та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень ОСОБА_4 державної виконавчої служби ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Житомирській області від 30.01.2017 року ВП № 52499189 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 286/3906/14-а, виданого 26.01.2015 року Овруцьким районним судом Житомирської області, з мотивів їх необґрунтованості та безпідставності.

Ухвалою суду від 21.03.2017 року за заявою позивача допущено заміну неналежної сторони первинного відповідача ОСОБА_4 державної виконавчої служби ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Житомирській області належним відповідачем ОСОБА_2 територіальним управлінням юстиції у Житомирській області.

Відповідач подав заперечення на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити, з мотивів у ньому наведених, та заявив про розгляд справи без участі представника відповідача.

Позивач подав заяву про розгляд справи за відсутності його представника, позовні вимоги підтримує.

Відповідно до ст.128 КАС України суд розглядає справу у письмовому провадженні на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень ОСОБА_4 державної виконавчої служби ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_5 від 30.01.2017 року ВП № 52499189, при примусовому виконанні виконавчого листа № 286/3906/14-а, виданого 26.01.2015 року Овруцьким районним судом Житомирської області, про зобовязання ОСОБА_1 ОУПФУ в Житомирській області провести ОСОБА_6 донарахування та виплату за період з 01.01.2014 року по 30.06.2014 року доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у відповідності до ст.ст.39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», стягнуто з боржника ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України витрати на проведення виконавчих дій в сумі 76,48 грн.

Постановляючи оскаржувану постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій в сумі 76,48 грн., державний виконавець відділу примусового виконання рішень ОСОБА_4 державної виконавчої служби ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Житомирській області керувався ст.42 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини між сторонами щодо визначення розміру витрат на проведення виконавчих дій та їх стягнення регулюються правовими нормами Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII.

Орган державної виконавчої служби несе відповідні витрати виконавчого провадження під час відкриття виконавчого провадження та здійснення інших дій по виконавчому провадженню.

Статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

За правилами п.1 розділу ІV Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції 02.04.2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1302/29432) фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону. Використання коштів виконавчого провадження органами державної виконавчої служби здійснюється відповідно до Порядку використання коштів виконавчого провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 року № 554.

Згідно з п.2 цього ж розділу Інструкції, витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону. У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

В мотивувальній частині оскаржуваної постанови зазначено, що на виконання виконавчих дій понесено витрати. Проте які саме види та суми витрат виконавчого провадження, понесені органом державної виконавчої служби, в оскаржуваній постанові не зазначено. Серед копій матеріалів виконавчого провадження, які були надіслані суду відповідачем, відсутні копії будь-яких документів в обґрунтування понесених витрат виконавчого провадження.

Таким чином, суд вважає, що державним виконавцем не дотримані вимоги чинного законодавства при винесенні оскаржуваної постанови. Всупереч ст.71 КАС України відповідачем не наведено обґрунтованих доводів щодо стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, та з чого складаються такі витрати, як і не надано акту з переліком видів та сум витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій, чи інших документів, якими вони підтверджуються.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.71 КАС України), згідно із ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

В даному випадку відповідачем не доведено, а судом не встановлено, що оскаржувана постанова винесена відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» в частині додержання порядку її винесення, тому на думку суду позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в частині вимог про визнання дій державного виконавця незаконними та скасування постанови повністю.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Тому керуючись статтями 8-11, 18, 71, 94, 122, 128, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги задоволити.

Визнати незаконними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень ОСОБА_4 державної виконавчої служби ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_5 та скасувати винесену ним постанову від 30.01.2017 року ВП № 52499189 про стягнення з боржника ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області витрат виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 286/3906/14-а, виданого 26.01.2015 року Овруцьким районним судом Житомирської області.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: ОСОБА_7