Справа № 822/976/17
Суддя: Касап В.М.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/976/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі судді Касапа В.М. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області про визнання неправомірною бездіяльності та зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

позивач звернулась з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області про визнання неаправомірною бездіяльності та зобовязання вчинити дії, просить визнати неправомірною бездіяльність ТУ ДСА України в Хмельницькій області, щодо невиплати їй вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, що складає 261000 грн. та зобов'язати ТУ ДСА України в Хмельницькій області нарахувати та виплатити вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, що складає 261000 грн.

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що 21 червня 1987 року обрана суддею Борщівського районного суду Тернопільської області, з 20 липня 2001 року працювала суддею, заступником та головою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області.

Відповідно до постанови Верховної Ради України №1600-VIII від 22 вересня 2016 року та наказу голови Славутського міськрайонного суду №38/02-01 від 03 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади судді та голови Славутського міськрайонного суду Хмельницької області в зв'язку із виходом у відставку та виключено зі штату суду.

Відповідно до довідки ТУ ДСА від 04 жовтня 2016 року місячна заробітна плата за останньою посадою складала 26100 грн., тому розмір вихідної допомоги повинен становити 261000 грн.

У зв'язку з невиплатою вихідної допомоги при виході у відставку письмово звернулась 16 березня 2017 року до ТУ ДСА України з вимогою виплати вихідної допомоги, однак відповідачем з дня звільнення та до цього часу не нараховано та не виплачено вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Згідно довідки ТУ ДСА у Хмельницькій області №438 від 04.10.2016 грошова винагорода судді Славутського міськрайонного суду станом на 03.10.2016 р. складає 26100 грн., тому розмір вихідної допомоги складає 261000 грн.

Позивач вважає, що має право на одержання вихідної допомоги, оскільки набула таке право ще задовго до фактичного виходу у відставку (в зв'язку з двадцятирічною професійною діяльністю судді) і таке її право було гарантоване Конституцією України та ОСОБА_2 України "Про судоустрій і статус суддів".

Позивач в судове засідання не з'явилась, при подачі позову заявлено клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи належним чином повідомлений.

Дослідивши повно та всебічно докази, які містяться в матеріалах справи, оцінивши їх в сукупності та взаємозв'язку, суд прийшов до таких висновків, враховуючи наступне.

Згідно копії трудової книжки позивача 21 червня 1987 року обрано народним суддею Борщівського районного суду Тернопільської області. З 20 липня 2001 року працювала суддею, заступником та головою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області.

22 вересня 2016 року постановою Верховної Ради України №1600-VIII "Про звільнення суддів" звільнено з посади судді Славутського міськрайонного суду у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови Славутського міськрайонного суду від 03 жовтня 2016 року №38/02-01 позивача звільнено з посади судді та голови Славутського міськрайонного суду на підставі постанови Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року №1600-VIII "Про звільнення суддів" та заяви від 03.10.2016.

16 березня 2017 року звернулась до ТУ ДСА в Хмельницькій області з заявою про виплату їй вихідної допомоги у зв'язку із звільненням з посади судді та голови Славутського міськрайонного суду у відставку в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, що складає 261000 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до п. 4 ч.5 ст. 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

Згідно з ч.1, 3, 5 статті 120 ОСОБА_2 України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI в редакції, яка діяла на час прийняття постанови Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 22 вересня 2016 року №1600-VIII (далі - Закон №2453-VI), суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього ОСОБА_2, має право подати заяву про відставку.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 ОСОБА_2 №2453-VI повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.

На час звільнення позивача з посади судді, стаття 136 ОСОБА_2 №2453-VI, яка передбачала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, була виключена відповідно до ОСОБА_2 України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року, який набрав чинності 01 квітня 2014 року.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

У п.23 рішення Європейського суду з прав людини "Кечко проти України" від 8 листопада 2005 року зауважено, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство.

Європейський суд з прав людини у п.26 рішення від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії", також констатував, що реалізація соціальних та економічних прав здебільшого залежить від ситуації, особливо фінансової, яка склалася в даній державі.

Згідно зі ст.17 ОСОБА_2 України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, внесення змін у законодавство стосовно припинення виплат суддям, які вийшли у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат, могло бути обумовлено необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України.

Суд враховує, що рішення щодо неконституційності ОСОБА_2 України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" в частині виключення статті 136 ОСОБА_2 України "Про судоустрій та статус суддів" №2453-VI Конституційним Судом України не приймалось, що підтверджує Постанова Пленуму Верховного Суду України №24 від 25 грудня 2015 року "Про відмову в зверненні до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо конституційності підпункту 1 пункту 28 ОСОБА_2 України від 27 березня 2014 року №1166-УІІ "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" (далі - Пленум ВСУ №24 від 25.12.2015 року).

Пленумом ВСУ №24 від 25.12.2015 року, також у п.2 (3-ій абзац) стверджено: "... положення підпункту 1 пункту 28 ОСОБА_2 №1166, з приводу конституційності якого звернувся Житомирський окружний адміністративний суд, наразі не є чинним, а чинним ОСОБА_2 №2453-VI не передбачено здійснення виплат вихідної допомоги судді при виході у відставку.".

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

В даному випадку до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача - 22 вересня 2016 року.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 висловив думку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Таким чином, виключення законодавцем норм статті, що передбачала вихідну допомогу судді у зв'язку з виходом у відставку не може бути розцінено як звуження конституційних гарантій незалежності судді, порушення принципу передбачуваності ОСОБА_2 №2453-VI, та, відповідно, не створює обов'язку держави для виплати вихідної допомоги судді без правових підстав.

На час звільнення позивача ОСОБА_2 України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI не містив норму про виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, тому суд приходить до висновку, що у ОСОБА_1 відсутнє право на отримання такої допомоги.

Суд, також звертає увагу позивача на те, що на момент подання нею заяви про відставку право на отримання вихідної допомоги при виході судді у відставку вже не було передбачено законодавством (стаття 136 ОСОБА_2 України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI, яка містила таку норму, була виключена 01.04.2014 р.).

Суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що вона набула право на отримання вихідної допомоги ще задовго до виходу у відставку (після набуття 20-річного стажу роботи на посаді судді), оскільки норма статті 136 ОСОБА_2 України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI (в редакції, чинній до 1 квітня 2014 р.) пов'язувала право на вихідну допомогу не із набуттям певного стажу, а із юридичним фактом виходу у відставку, який у спірних правовідносинах виник вже після виключення із ОСОБА_2 України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI статті 136.

Частиною 1 ст.71 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Керуючись Законами України "Про судоустрій і статус суддів", "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" і ст.ст. 4-15, 70-71, 86, 94, 99, 158-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області про визнання неправомірною бездіяльності та зобовязання вчинити дії відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Суддя/підпис/ОСОБА_3
"Згідно з оригіналом" Суддя ОСОБА_3