Справа № 825/427/17
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2017-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2017 року Чернігів Справа № 825/427/17

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Д`якова В.І.,
за участю секретаря - Лазаренко В.Г.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Сумченка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (в особливий період військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та скасування наказів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (в особливий період військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) (далі в/ч пп НОМЕР_2 ), в якому просить суд:
- визнати дії командира в/ч пп НОМЕР_2 щодо притягнення позивача до дисциплінарної та матеріальної відповідальності протиправними, у зв`язку з чим скасувати накази командира в/ч пп НОМЕР_2 №5073 від 24.12.2016 та №5139 від 29.12.2016 «Про низьку виконавчу дисципліну та покарання винних» як такі, що видано з порушенням вимог чинного законодавства;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) на користь позивача моральну шкоду завдану йому та його родині в розмірі 10 (десяти) мінімальних заробітних плат громадян.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що наказом командира в/ч пп НОМЕР_2 від 24.12.2016 №5073 «Про низьку виконавчу дисципліну та покарання винних» ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення «догани» та як наслідок позбавлено премії на 10 %. Позивач посилається на те, що вказаний наказ видано відповідачем безпідставно, з порушенням норм чинного законодавства, оскільки на день його видання позивача було звільнено від виконання службових обов`язків та командуванню частини було відомо про всі доводи його невинуватості, поважність відсутності позивача на території військової частини, у зв`язку з хворобою, що було підтверджено медичною довідкою.
ОСОБА_1 також вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню наказ від 29.12.2016 №5139 «Про низьку виконавчу дисципліну та покарання винних», яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення «суворої догани» та як наслідок позбавлено премії на 10 %. ОСОБА_1 вважає, вказаний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, посилаючись на те, що його було видано в період коли позивач знаходився у щорічній основній відпустці, а порушення, що зазначені в ньому не містять вини позивача.
Також ОСОБА_1 зазначає, що в результаті неправомірної діяльності посадових осіб військової частини його було позбавлено премії в загальному розмірі 20%, на суму від 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. Таким чином нанесення матеріальної шкоди призвело до певних ускладнень, що відповідно вплинуло на погіршення морального стану, тяжких душевних хвилювань, яких зазнали позивач з дружиною. Тому позивачу та його родині було нанесено окрім матеріальної ще й моральну шкоди, яку позивач оцінює у десять мінімальних заробітних плат громадян.
Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити їх задоволенні, посилаючись на те, що накази в/ч пп НОМЕР_2 щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності від 24.12.2016 №5073 та від 29.12.2016 №5139 «Про низьку виконавчу дисципліну та покарання винних» винесені відповідачем на підставі та у межах повноважень, передбачених Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, та у спосіб, що визначений чинним законодавством України, а тому відсутні підстави для їх скасування. При цьому, представник вказав, що підставою для винесення наказу від 24.12.2016 №5073 було самовільне залишення ОСОБА_1 території військової частини, без дозволу командира 23.12.2016 з 11.00 год. до 15.00 год, що є грубим порушенням військової дисципліни.
Підставою ж для винесення наказу від 29.12.2016 №5139 стало негативне ставлення позивача до виконання загальних обов`язків військовослужбовця та порушення ним військової дисципліни, зокрема вимог ст. 100 Статуту та пункту 2.10.1.5. Інструкції, в частині недотримання обов`язків юриста щодо перевірки відповідності вимогам законодавства проектів наказів, що подаються на підпис командирові, та візування їх після погодження з відповідними службовими особами.
Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині ( НОМЕР_1 ) польова пошта НОМЕР_2 .
Згідно наказу командира в/ч пп НОМЕР_2 від 12.06.2015 №145 та наказу командира в/ч пп НОМЕР_2 від 17.08.2015 №206 майор ОСОБА_1 призначений до виконання обов`язків помічника командира полку з правової роботи начальника юридичної групи в/ч пп НОМЕР_2 (а.с. 16, 17).
Відповідно до наказу командира в/ч пп НОМЕР_2 від 24.12.2016 №5073, за порушення порядку надання доповідей, порядку звернення до лікувальних закладів, викладених в статтях 12, 13, 244, 245 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, на тво помічника командира частини з правової роботи - начальника юридичної групи майора ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення, передбачене п. «б» ст. 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у вигляді «догани».
Підставою для винесення вказаного наказу було те, що 23.12.2016 тво помічника командира полку з правової роботи - начальник юридичної групи Шморгуненко О.В. близько 11.00 год. залишив своє робоче місце та зник в невідомому напрямку нікого не повідомивши куди і на який час убув. О 15.00 год. командуванню частини стало відомо про те, що військовослужбовець, порушуючи вимоги керівних документів, щодо порядку звернення до медичних установ, звернувся за медичною допомогою до лікарів військового шпиталю, до медичного пункту напередодні не звертався. На підставі запису у медичній книжці майору ОСОБА_1 було надано довідку про те, що він потребує звільнення від виконання покладених на нього службових обов`язків, у зв`язку із хворобою (а.с. 30-33).
Відповідно до наказу командира в/ч пп НОМЕР_2 від 29.12.2016 №5139, за невчасне відпрацювання документів, порушення вимог статей 11, 16, 100 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, п 2.10.1.5 наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 16.09.2013 №200 «Про затвердження Інструкції з діловодства в Збройних силах України», на тво помічника командира частини з правової роботи - начальника юридичної групи майора ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення, передбачене п. «в» ст. 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у вигляді «суворої догани».
Як вбачається зі змісту вказаного наказу, підставою для його винесення став рапорт від 28.12.2016 вх. №11683 тво начальника штабу частини полковника ОСОБА_2 , який звернувся до командира частини з клопотанням про накладення дисциплінарного стягнення на тво помічника командира полку з правової роботи-начальника групи майора ОСОБА_1 , за невчасне відпрацювання документів.
Так, під час перевірки наказів командира в/ч пп НОМЕР_2 (по стройовій частині), було встановлено, що накази в період з 30.03.2016 по 19.05.2016, з 14.06.2016 по 30.06.2016 та з 01.08.2016 по 15.09.2016 знаходяться в юридичній групі та відпрацьовані не в повному обсязі, а саме не завізовані тимчасово виконуючим обов`язки помічника командира полку з правової роботи-начальником групи майором ОСОБА_1 (а.с. 34-36).
Допитана в якості свідка ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що до її повноважень входить, в тому числі, ознайомленні військовослужбовців з наказами та вказала, що з наказом командира в/ч пп НОМЕР_2 від 24.12.2016 №5073 ознайомила позивача усно 26.12.2016, а з наказом від 29.12.2016 №5139 ознайомила позивача також усно 19.01.2017, після його виходу з відпустки.
При цьому, ОСОБА_1 в судовому засіданні вказав, що з текстом наказів він мав можливість ознайомитися 24.01.2017, що підтверджується його особистим підписом у вказаних наказах.
Вважаючи накази про накладенні дисциплінарних стягнень протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.
Відповідно до пункту 15 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
У розумінні статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно з частинами першої та другої статті 5 цього Закону військовослужбовці, резервісти та військовозобов`язані поділяються на рядовий склад, сержантський і старшинський склад та офіцерський склад; офіцерський склад, зокрема на старший офіцерський склад, до якого віднесено військове звання «майор».
Судом встановлено, та не оспорюється сторонами у справі, що позивач має військове звання «майор», а отже відноситься до старшого офіцерського складу.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Закон України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (надалі Дисциплінарний статут).
У розумінні статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 5 Дисциплінарного статуту визначено, що за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів (начальників) підтримувати на належному рівні військову дисципліну.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни (частина п`ята статті 5 Дисциплінарного статуту).
Так, згідно зі статтями 11, 12 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.
Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.
Статтею 68 Дисциплінарного статуту визначено види дисциплінарних стягнень, що мажуть бути накладені на старших офіцерів, а саме: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.
Згідно зі статтею 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Відповідно до статті 86 Дисциплінарного статуту під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Відповідно до частини третьої статті 5 Дисциплінарного статуту стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Аналізуючи вищезазначене, командир, приймаючи рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності, надає оцінку обставинам скоєння правопорушення, ступеню вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Також, обираючи вид дисциплінарного стягнення, командир повинен надати оцінку по-перше: характеру та обставинам вчинення правопорушення; по-друге: наявності наслідків вчиненого правопорушення; по-третє: попередньої поведінки військовослужбовця; а також тривалості військової служби та рівню знань про порядок служби.
Отже, лише наявність усіх перелічених складових впливає на визначення ступеня вини правопорушника, відповідно, на визначення виду дисциплінарного стягнення.
Так, в судовому засідання встановлено, що 23.12.2016, маючи погне самопочуття, позивач телефоном звернувся до начальника медичної служби частини підполковника ОСОБА_4 для з`ясування можливості та порядку проведення флюорографічного обстеження лікарями військового шпиталю. Після того як з`ясувалось, що направлення на обстеження лікарями військового шпиталю НОМЕР_3 від медичної служби в/ч пп НОМЕР_2 є не обов`язковим для офіцерів, близько 11.00 год. ОСОБА_1 вирушив на обстеження до військового шпиталю № НОМЕР_4 .
В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що 23.12.2016 ОСОБА_1 на прийомі у нього не був, оскільки відсутній запис про це в медичній картці. При цьому, не заперечив щодо можливої телефонної розмови між ними. Також вказав, шо в грудні 2016 року в частині був критичний рівень гострих респіраторних захворювань серед військовослужбовців та для визначення діагнозу на пневмонію необхідне повне медичне обстеження.
Після проходження флюорографічного обстеження, лікарем медичного шпиталю №4302 було встановлено діагноз ОСОБА_1 «гостра респіраторна інфекція верхніх дихальних шляхів» та надано позивачу відповідну довідку про хворобу №28 від 23.12.2016 (а.с. 22).
На підставі вказаних документів, 23.12.2016 ОСОБА_1 було написано рапорт на звільнення його від виконання службових обов`язків (а.с. 21).
Наказом командира в/ч пп НОМЕР_2 від 23.12.2016 №330 майора ОСОБА_1 звільнено від виконання службових обов`язків, у зв`язку з хворобою на три доби з 23.12.2016 по 25.12.2016. Підстава: рапорт майора ОСОБА_1 від 23.12.2016 вх. №11547; довідка лікаря №28 від 23.12.2016 (а.с. 40-41).
Того ж дня, 23.12.2016 ОСОБА_1 було подано рапорт на чергову відпустку, в якому командиром частини власноруч зазначено «після здачі посади ЮК довести до в/служб» (а.с. 24). Позивач перебував на службі до 20 год. 00 хв. 23.12.2016 та передавав справи. Факт перебування позивача на службі підтверджено записами в «Книзі прийняття та здачі службових приміщень штабу і розташованих у них сейфів та ключів від них військової частини польова пошта НОМЕР_2 » (а.с. 25-28).
Отже, суд знаходить поважними причини відсутності майора ОСОБА_1 на службі з 11.00 год. до 15.00. год. При цьому, судом враховано, що в матеріалах справи міститься довідка лікаря про хворобу ОСОБА_1 №28 від 23.12.2016 та одразу ж після медичного обстеження позивач подав рапорт та доповів керівництву про хворобу, надав довідку з діагнозом лікаря та відмітками про рентгенівське обстеження, а також записом в медичній книжці (а.с. 21, 22, 23).
При цьому, судом враховано, що відповідно до розпорядку роботи офіцерів, військовослужбовців військової служби за контрактом, працівників ЗС України управління військової частини пп НОМЕР_2 на 2015-2016 рік від 07.12.2015 (а.с. 48), перерва на прийняття їжі та відпочинок встановлена з 13 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв.
Тому, суд не знаходить поважними посилання представника відповідача про відсутність позивача на робочому місці протягом більше як три години.
Отже, перевіряючи правомірність обрання відповідачем виду дисциплінарного стягнення «догана» майору ОСОБА_1 , командиром в/ч пп НОМЕР_2 не дотримано справедливої рівноваги (балансу) при визначенні виду дисциплінарного стягнення та інтересами особи.
Суд зазначає, що «справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».
Проаналізувавши вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено суду законність та обґрунтованість наказу командира в/ч пп НОМЕР_2 від 24.12.2016 № 5073, а тому він підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Що стосується наказу командира в/ч пп НОМЕР_2 від 29.12.2016 № 5139 «Про низьку виконавчу дисципліну та покарання винних» суд зазначає наступне.
Як вбачається з тексту вказаного наказу його було видано на підставі того, що під час перевірки наказів командира в/ч пп НОМЕР_2 (по стройовій частині), було встановлено, що накази в період з 30.03.2016 по 19.05.2016, з 14.06.2016 по 30.06.2016 та з 01.08.2016 по 15.09.2016 знахо дяться в юридичній групі та відпрацьовані не в повному обсязі, а саме не завізовані тимчасово виконуючим обов`язки помічника командира полку з право вої роботи-начальником групи майором ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 100 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних сил України» помічник командира полку з правової роботи (юрисконсульт полку) зобов`язаний, зокрема, перевіряти відповідність вимогам законодавства проектів наказів, інших документів правового характеру, що подаються на підпис командирові полку, та візувати їх після погодження з відповідними службовими особами; надавати письмовий висновок командирові полку з роз`ясненням та пропозиціями щодо юридично обґрунтованого вирішення відповідних питань у разі невідповідності проекту наказу чи іншого документа правового характеру вимогам законодавства.
Відповідно до пунктів 2.9.20.1., 2.9.20.2. наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України 16.09.2013 №200 «Про затвердження Інструкції з діловодства в Збройних Силах України» (далі - Інструкція з діловодства) у разі виникнення потреби в проведенні оцінювання доцільності створення документа, його обґрунтованості та відповідності законодавству здійснюється погодження проекту документа.
Погодження може здійснюватися як у військовій частині посадовими особами, які відповідно до їх компетенції вирішують питання, порушені в проекті документа (внутрішнє погодження), так і за її межами іншими заінтересованими установами (зовнішнє погодження).
Внутрішнє погодження проектів документів, що розробляються на виконання завдань, визначених у розпорядчих документах та дорученнях вищих органів військового управління, проводиться не пізніше ніж у 2-денний термін після завершення їх розроблення безпосереднім виконавцем. Проекти таких документів розглядаються командиром (керівником) військової частин невідкладно.
Зовнішнє погодження зазначених проектів документів проводиться не пізніше ніж у 3-денний термін після їх реєстрації у військовій частині, до якої проект надсилається для розгляду.
Інші проекти документів посадові особи зобов`язані розглядати в першочерговому порядку, але не пізніше ніж у 10-денний термін.
При цьому, у відповідності до вимог п.2.10.1.5. Інструкції з діловодства юридичним підрозділом військової частини обов`язково візуються за наявності всіх необхідних віз (погоджень) усі проекти розпорядчих документів нормативно-правового характеру, а також накази по особовому складу.
Згідно вимог п.2.10.1.1. Інструкції з діловодства порядок підготовки, подання на підпис, реєстрації, видання, розсилки (доведення) наказів по особовому складу визначається нормативно-правовим актом Міністерства оборони щодо обліку особового складу у збройних Силах України. Проекти наказів по особовому складу готує кадровий орган військової частини.
У відповідності до вимог п. 2.10.1.6. Інструкції з діловодства накази підписуються командиром (керівником) військової частини, а в разі його відсутності посадовою особою, яка виконує його обов`язки згідно з письмовим наказом.
Після підписання наказу (директиви, розпорядження) зміни до нього вносяться лише шляхом видання відповідного розпорядчого документа про внесення змін.
Таким чином, суд приходить до висновку, що після розроблення проектів наказів, вони мають надаватися на погодження юридичному підрозділу, в особі помічника командира полку з правової роботи, у дводенний термін після завершення їх розроблення.
Разом з тим, в судовому засіданні досліджені накази командира в/ч пп НОМЕР_2 (по стройовій частині), що були видані в період з 30.03.2016 по 19.05.2016, з 14.06.2016 по 30.06.2016 та з 01.08.2016 по 15.09.2016 та встановлено, що в деяких із них відсутній підпис (погодження) тво помічника командира в/ч пп НОМЕР_2 з право вої роботи майора ОСОБА_1 (а.с. 154-157).
При цьому, вказані накази вже були підписані командиром в/ч пп НОМЕР_2 полковником ОСОБА_5 , що не заперечується представником відповідача.
Отже, під час підписання наказів командиром в/ч пп НОМЕР_2 , що були видані в період з 30.03.2016 по 19.05.2016, з 14.06.2016 по 30.06.2016 та з 01.08.2016 по 15.09.2016, не виникло жодної необхідності в їх погодженні юридичним відділом, в особі помічника командира в/ч пп НОМЕР_2 з право вої роботи, та відсутність погодження не стало підставою для їх невиконання.
Допитана в якості свідка ОСОБА_6 вказала, що позивачу у грудні 2016 року надавались на підпис накази, що вже були підписані командиром в/ч пп НОМЕР_2 , оскільки до цього позивач повертав їх без резолюції.
При цьому, суду не надано жодних доказів, що вказані накази своєчасно надавались ОСОБА_1 на погодження та саме з його вини не були завізовані ним.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що проходив військову службу в в/ч пп НОМЕР_2 та в січні, травні, серпні 2016 року виконував обов`язки помічника командира частини з правової роботи. Свідок пояснив, що йому надавали на підпис (візування) накази вже підписані командиром частини, а не проекти, тобто накази, які вже відбулись. Також вказав, що після подачі наказів на візування до юридичної групи вони перебували там не більше ніж пару днів. Крім того, свідок зазначив, що в деяких наказах, наданих відповідачем на огляд суду, міститься не його підпис.
Таким чином, суд приходить до висновку, що при винесенні наказу від 29.12.2016 №5139 «Про низьку виконавчу дисципліну та покарання винних» командиром в/ч пп НОМЕР_2 не досліджено причинно-наслідковий зв`язок між подією та особами, з вини яких було створено вказані негативні наслідки.
Крім того, відповідно до п.22 «Положення про юридичну службу Міністерства оборони України» затвердженого наказом Міністра Оборони України від 16.05.2016 №259 «Питання юридичної служби Міністерства оборони України» притягнення до відповідальності посадових осіб юридичної служби за не виконання (не належне виконання) обов`язків визначених відповідно до цього Положення, здійснюється командиром (начальником) керівником із урахуванням висновку юридичної служби вищого рівня.
Таким чином, наказ командира в/ч пп НОМЕР_2 від 29.12.2016 № 5139 «Про низьку виконавчу дисципліну та покарання винних» мав бути винесений з урахуванням висновку юридичної служби вищого рівня, що не було зроблено.
Також суд зауважує, що наказ №5139 видано 29.12.2016, в період коли позивач знаходився у щорічній основній відпустці, відповідно до наказу командира в/ч пп НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 27.12.2016 №333 (а.с. 44).
Проаналізувавши вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено суду законності та обґрунтованості наказу командира в/ч пп НОМЕР_2 від 29.12.2016 №5139, а тому він є протиправним та підлягає скасуванню.
При цьому, суд також вважає за необхідне задовольнити позивні вимоги щодо визнання протиправними дій командира в/ч пп НОМЕР_2 щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної та матеріальної відповідальності.
З приводу позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі десяти мінімальних заробітних плат громадян, то суд відмовляє в її задоволенні, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або інших порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.
З матеріалів справи не вбачається наявності причинного зв`язку між шкодою, яка на думку позивача була йому заподіяна протиправними діями відповідача, та доказів, які мали б підтверджувати розмір такої шкоди, у зв`язку з чим підстав для задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди не вбачається.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 3 статті 2, частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірність своїх дій та прийнятих рішень.
За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправними дії командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної та матеріальної відповідальності.
Визнати протиправними та скасувати накази командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 №5073 від 24.12.2016 та №5139 від 29.12.2016 «Про низьку виконавчу дисципліну та покарання винних».
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.
Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя В.І. Д`яков