Справа № 825/278/17
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/278/17 Головуючий у 1-й інстанції: Д'яков В.І. з Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

12 квітня 2017 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Межевича М.В., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Канівець К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, головного державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Титарчука Миколи Олеговича про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору,

В С Т А Н О В И Л А :

13 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, головного державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Титарчука Миколи Олеговича про визнання протиправною та скасування постанови ВП №51433452 про стягнення виконавчого збору від 23.06.2016.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 березня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду на підставі ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України

Не погоджуючись з ухвалою суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, оскільки зазначені в ухвалі висновки не відповідають нормам процесуального права, та винести нову, якою справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Суд першої інстанції залишаючи позовну заяву без розгляду мотивував своє рішення тим, що позивач звернувся до суду поза межами десятиденного строку, передбаченого ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України та відсутністю поважних підстав для поновлення пропуску строку звернення до суду..

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Наведена норма встановлює у даному випадку десятиденний строк для звернення з позовом про оскарження дій чи рішень виконавчого орану незалежно від того, являється особа стороною виконавчого провадження чи ні.

Так з матеріалів справи вбачається, що предметом спору у даній адміністративній справі є постанова головного державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Титарчука Миколи Олеговича від 23.06.2016 ВП №51433452 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_2

Позивач вперше звернувся до суду про оскарження постанови державного виконавця від 23.06.2016 ВП №51433452 в листопаді 2016 року. Проте ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.11.2016 було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за позовом ОСОБА_2 на підставі п.1 ч.1 ст.109 КАС України.

В подальшому позивач звернувся з оскарженням зазначеної постанови до Деснянського районного суду м. Чернігова.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.12.2016, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 10.02.2017, провадження у справі було закрито.

Зазначені обставини змусили позивача повторно звернутися до суду в лютому 2017 року з оскарженням постанови державного виконавця від 23.06.2016 ВП №51433452.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 дізнався про оскаржувану постанову 12.08.2016, що підтверджується заявою про ознайомлення позивача з матеріалами виконавчого провадження ВП №51433452 (а.с.57)

З огляду на зазначене, колегія суддів прийшла до висновку, що про існування постанови головного державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Титарчука Миколи Олеговича від 23.06.2016 ВП №51433452 про стягнення виконавчого збору позивачу стало відомо ще 12.08.2016.

Проте з позовними вимогами про скасування зазначеної постанови державного виконавця Панфілов Є.О. вперше звернувся до суду лише в листопаді 2016 року, про що свідчить копія Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.11.2016

Доводи та посилання апелянта щодо обґрунтування поважності пропуску строку подання даного адміністративного позову, на ту обставину, що йому не було відомо про оскаржувану постанову, оскільки 12.08.2016 він ознайомлювався з документами виконавчого провадження вибірково, та не ознайомлювався зі змістом постанови від 23.06.2016 ВП №51433452, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Колегія суддів зазначає що положення ч.2 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України пов'язують початок перебігу строку на звернення до суду з тим моментом, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Необхідно зауважити, що законодавче обмеження строку оскарження, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після спливу таких строків відносини вважаються стабільними.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Враховуючи наведене, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем подано позовну заяву поза межами установленого ч. 2 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України десятиденного строку.

Разом з цим посилання апелянта на ту обставину, що він дізнався про оскаржувану постанову державного виконавця лише на початку листопада 2016 року та одразу звернувся до суду, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки позивач в серпні 2016 року ознайомлювався з матеріалами виконавчого провадження, в яких знаходилась оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору від 23.06.2016.

Таким чином позовна заява не містить в собі належних обґрунтувань щодо поважності причин пропущення встановленого законодавством строку звернення до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

За правилами ч. 2 ст. 100 КАС України позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

За таких обставин та правового регулювання, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Доводами апеляційної скарги вказаного не спростовано, та не надано суду доказів поважності причин пропуску строку звернення позивача з адміністративним позовом до суду.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а тому, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 8-11, 196, 199, 200, 205, 206, 211 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: М.В. Межевич

Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлено 12 квітня 2017 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Межевич М.В.

Сорочко Є.О.