Справа № 186/2472/13-а
Суддя: Янжула С. А.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

Іменем України

Справа № 186/2472/13-а

12 квітня 2017 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої - судді Янжули С. А

при секретарі - Лиман Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області в особі відділу примусового виконання рішень про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення,

В С Т А Н О В И В:

04 квітня 2017 року заявник звернуся до суду з зазначеною заявою про зміну способу і порядку виконання постанови суду на підставі виконавчого листа № 186/2472/13-а від 30 вересня 2016 року, що видав Першотравенський міський суд Дніпропетровської області, із зобовязання Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 17 травня 2013 року до 17 грудня 2013 року в розмірі, передбаченому ст.15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", з урахуванням проведених виплат, посилаючись на те, що боржником виконано рішення суду зобовязального характеру в частині здійснення нарахування соціальної виплати, відповідно чого нарахована сума недоплаченої соціальної виплати за рішенням суду яка склала 5 097,58 грн., але зазначені кошти не перераховано. Невиконання рішення суду боржником в частині виплати нарахованої суми обумовлено тим, що у відповідності до вимог ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 31.10.2016 року відкрито виконавче провадження про що винесено відповідну постанову, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження.

Боржником рішення суду не виконано в цілому. Тобто, боржником виконано рішення лише в частині здійснення перерахунку (нарахування) недоплаченої державної допомоги, відповідно чого нарахована сума недоплаченої соціальної допомоги за рішенням суду яка склала 5097,58 грн., але зазначені грошові кошти не перераховано.

Невиконання рішення суду боржником в частині виплати нарахованої суми пенсії обумовлено наступним:

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з Конституцією України Державний бюджет України і бюджетна система України встановлюються виключно законами (пункт 1 частини 2 статті 92). Такими законами є закони України про Державний бюджет України на кожний рік, Бюджетний кодекс України.

Згідно з частиною першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та статті 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цих законів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Головним розпорядником коштів за цією програмою є Міністерство соціальної політики У країни.

Прикінцевими положеннями Закону України «Про Державний Бюджет України на 2013 рік» установлено, що у 2013 році положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом ОСОБА_2 України, виходячи із наявного фінансування ресурсу бюджету Пенсійного фонду України.

Кабінетом ОСОБА_2 України встановлені розміри виплат вказаній категорії громадян. Так, постановою КМУ від 12.07.2005 р. № 562 КМУ про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та постановою КМУ від 04.04.2011 р. № 341 про розміри разової грошової допомоги, що виплачується у 201 1 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» установлені розміри виплат на поточний рік.

26.12.2011 Конституційним Судом України прийнято рішення №20-рп/2011, яким визнано конституційним пункт 4 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 14.06.2011 №3491-УІ.

Після здійснення перерахунку за рішеннями суду формуються кредиторська заборгованість, виплата якої може бути проведена після відповідного фінансування з Державного бюджету України.

У відповідності до рішення Конституційного суду України № 20-рп/2011 від 26.12.2011 року по справі № 1-42/2011, Кабінет ОСОБА_2 України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить Управління праці та соціального захисту населення. Відповідно до Положення про Управління праці та соціального захисту населення бюджет Управлінь праці та соціального захисту населення затверджує Кабінет ОСОБА_2 України.

Таким чином, Кабінет ОСОБА_2 України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Управління праці та соціального захисту населення - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України. У рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп Конституційний суд зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Конституцією України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Кабінет ОСОБА_2 України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який розробляє проект закону про Державний бюджет України на наступний рік і подає його до Верховної ОСОБА_2 України, забезпечує виконання затвердженого Верховною ОСОБА_2 України про його виконання. Ефективне здійснення Кабінетом ОСОБА_2 України цих повноважень є основою для вжиття заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина, проведення політики у сфері соціального захисту, фінансової і податкової політики.

Рішенням Конституційного Суду України № З-рп/2012 від 25.01.2012 року установлено, що надання Верховною ОСОБА_2 України права Кабінету ОСОБА_2 України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок і розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в ст. 116 Конституції України. Отже, Кабінет ОСОБА_2 України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції України та законів України.

У відповідності до рішення Конституційного Суду України № З-рп/2012 від 25.01.2012 по справі № 1-11/2012, повноваження Кабінету ОСОБА_2 України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону, пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та інших сферах. Кабінет ОСОБА_2 України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином у відповідності до паспортів бюджетних програм за відповідними кодами бюджетної класифікації видатків бюджету, видатки на погашення заборгованості за зазначеним рішенням суду на 2013 рік не передбачено.

У відповідності до вищевикладеного, виникли обставини, що виключають можливість виконання зазначеного рішення суду у повному обсязі, а саме в частіші виплати нарахованої суми державної допомоги.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території. Судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише Закону, отже у рішеннях суду втілюється волевиявлення самої держави, а тому обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, згідно з положеннями ст. 129 Конституції України.

Тому питання про своєчасність виконання судових рішень, що набрали законної сили або допущені до негайного виконання має виключно важливе значення для авторитету судової влади в державі. В Україні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних, господарських, кримінальних та адміністративних справах, а також майнових стягнень, врегульовано Законом України "Про виконавче провадження. Державна виконавча служба є єдиним органом примусового виконання, крім органів та посадових осіб, які виконують рішення про притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності.

Статтею 5 зазначеного закону визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" ( 202/98-ВР ) Так, Законом України "Про державну виконавчу службу" визначено, що завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом. Державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб (далі - рішень) відповідно до законів України.

Статтею 18 Закону України „Про виконавче провадження визначено, що виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Цією ж статтею встановлено, що виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Згідно зі статтею 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов'язаннями. Витрати бюджету на покриття таких зобов'язань не здійснюються.Отже, саме від бюджетних призначень на відповідний рік цілком залежить виконання рішень судів, за якими боржником виступає орган державної влади. Відсутність належних бюджетних асигнувань або коштів та відсутність відповідних процедур, які б дозволяли забезпечити фінансування одразу ж, як тільки постала проблема відповідних виплат, призводить до невиконання або тривалого виконання судових рішень.

Такі обставини встановлені і Європейським судом з прав людини. Так, рішенням Європейського суду з прав людини «Войтенко проти України» визнано, що виконання рішення про стягнення коштів з державної установи могло бути здійснено лише за умови, якщо б такі витрати були попередньо передбачені у законі про державний бюджет. Причина невиконання судового рішення про стягнення коштів з державної установи полягає саме у відсутності відповідних законодавчих заходів, які б забезпечували виконання цього рішення, а не у бездіяльності органу державної виконавчої служби.

До аналогічного висновку дійшов Європейський суд у справі «Ромашов проти України». Зокрема Суд зазначив, що виконання у відношенні державного органу може бути здійснене лише в тому випадку, якщо державою передбачені та визначені асигнування на відповідні видатки Державного бюджету України шляхом здійснення відповідних законодавчих заходів. Факти справи свідчать про те, що виконанню відповідного судового рішення перешкоджала саме відсутність законодавчих заходів, а не неналежне виконання своїх обовязків державними виконавцями.

Таким чином, рішенням міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною, встановлено відсутність бездіяльності органу державної виконавчої служби при виконанні рішень про стягнення коштів з бюджетної установи за відсутності відповідних бюджетних асигнувань.

Рішення Європейського суду свідчать, що у багатьох випадках причиною невиконання рішень національних судів була саме відсутність коштів або належного бюджетного фінансування, включаючи відсутність відповідних процедур забезпечення фінансування, як тільки виявляється проблема з виплатою. У цьому зв'язку Європейський суд наголошував, що держава не може посилатись на відсутність коштів як на виправдання невиконання рішень національних судів, винесених проти неї, її органів та установ, а також підприємств, якими вона володіє або які контролює. Зазначене рішення яке підлягає виконанню є зобовязального характеру за яким боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії, у звязку з чим організація його виконання визначена статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження». Так, у разі невиконання вимог виконавчого документу без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 75 цього Закону. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 75 цього Закону.

Із контексту рішення суду чітко встановлюється необхідність зобов язання боржника особисто вчинити певні дії, а вчинення визначених дій не може бути проведено без участі боржника, тому державний виконавець не може організувати виконання самостійно у відповідності до повноважень, наданих йому законом.

За таких обставин статтею 63 цього Закону передбачено, що у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 75 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Аналізом викладених обставин встановлено, що до боржника неможливо застосувати передбачені Законом штрафні санкції та направити подання про притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності за умисне невиконання рішення суду через те, що у діях боржника або його посадових осіб відсутній прямий умисел або невиконання вимог виконавчого документу без поважних причин, оскільки коштів на виконання боржником рішень суду зазначеної категорії Законом України «Про Державний Бюджет України на 2014 рік» або бюджетними програмами не передбачено. Таким чином зазначені обставини унеможливлюють виконання рішення суду в цілому.

Таким чином державний виконавець може організувати виконання боржником лише зобов'язальної частини рішення про нарахування соціальних виплат виходячи з розміру заборгованості боржника перед стягувачем, що виникла під час виконання судового рішення.

З метою вирішення питання щодо виконання рішень судів у відношенні державних органів Кабінетом ОСОБА_2 України розроблено та подано проекту Закону України "Про гарантії держави щодо виконання рішень суду", у зв'язку із низкою рішень, винесених щодо України Європейським судом з прав людини (далі - Європейський суд), і, зокрема, пілотним рішенням у справі "ОСОБА_3 проти України" N 40450/04 (974 479), рішення від 15 жовтня 2009 року.

У Коментарі Департаменту з питань виконання рішень Європейського суду з прав людини Комітету ОСОБА_2 Європи, щодо проекту Закону України "Про гарантії держави щодо виконання рішень суду", Страсбург, 16 березня 2011 року відзначено, що законодавчо закріплене зобов'язання держави виконати рішення суду в разі його невиконання боржником є дуже позитивним аспектом.

Так, з 1 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» № 4901-VI, який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання.

Зазначеним законом визначено порядок виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу. Так, статтею 3 визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Також 06.02.2013 року набрав чинності у новій редакції Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 3 серпня 2011 р. № 845 (у редакції постанови Кабінету ОСОБА_2 України від 30 січня 2013 р. № 45), який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення. Пунктом 3. Порядку визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до Постанови Кабінету ОСОБА_2 від 15 квітня 2013 р. № 267, до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 3 серпня 2011 р. N 845, внесено зміни, а саме: пункт 25 доповнено абзацем такого змісту: «У разі наявності у боржника окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів з боржника (виконання рішень суду про стягнення коштів з боржника) здійснюється лише за цією бюджетною програмою. При цьому пункти 24 - 34 цього Порядку застосовуються лише щодо зазначеної бюджетної програми.".

Пункт 33 викладено в такій редакції: У разі коли судове рішення стосується спорів фізичних осіб із суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг або судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку, орган Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості згідно з підпунктом 1 пункту 47 цього Порядку. При цьому органом Казначейства відновлюється проведення платежів боржника».

Таким чином, зазначений виконавчий документ не може бути скерований до органу Державної казначейської служби України для виконання в порядку гарантії держави щодо виконання судових рішень у зв'язку з тим, що рішення прийнято про зобов язання вчинити певні дії, а не про стягнення коштів.

Разом з цим статтею 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено особливості виконання рішень суду про зобов'язання вчинити певні дії. Так, виконання рішень суду про зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобовязаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

За таких обставин склалася ситуація, що боржник не може виконати рішення суду через відсутність бюджетних призначень чи асигнувань на цю мету. Здійснити виплату нарахованих грошових коштів за рішенням СУДУ можливо лише за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Зміни у правовому регулюванні порядку виконання судових рішень, боржником за якими є державний орган, не передбачають виконання рішень зобов'язального характеру та як наслідок унеможливлюють їх виконання без зміни його способу.

На разі склалася ситуація, що Закон України "Про гарантії держави щодо виконання рішень суду" розроблений Кабінетом ОСОБА_2 України у зв'язку із низкою рішень, винесених щодо України Європейським судом з прав людини, направлений саме на вирішення цих питань де держава фактично бере на себе зобовязання виконати рішення суду замість своїх органів державної влади, унеможливлює виконання рішень зобовязального характеру щодо соціальних виплат.

Зазначені обставини, що роблять виконання рішення неможливим викладені у Інформаційному листі (узагальнення судової практики) Вищого адміністративного суду України викладену від 13.06.2013 № 846/12/13-13 де зазначено, що у зазначеній категорії справ зміна способу і порядку виконання рішення можлива шляхом зміни зобов'язання здійснити виплати на стягнення цих виплат.

Вказані обставини свідчать про суперечливість норм законодавства.

Відповідно до ст. 8 КАС України, забороняється відмова в розгляді справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Зазначене питання порушено саме в процесі примусового виконання рішення суду та має на меті захист прав та законних інтересів позивача (стягувача у виконавчому провадженні), що визначено і ст. 2 КАС України як завдання адміністративного судочинства. Як зазначено у вищезгаданому листі Вищого адміністративного суду України під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти саме вжиття нових заходів для реалізації рішення.

Тобто, порушене питання стосується саме фундаментальних принципів виконання рішення суду шляхом зміни способу та порядку його виконання з зобовязання виплатити нараховану суму на стягнення нарахованої суми на виконання рішення.

У даному випадку значення слів «виплатити» та «стягнути» має однакове правове навантаження і не змінює при цьому суть постановленого рішення, а лише визначає порядок і спосіб за яким можливо буде привести його до фактичного виконання.

Вважає зазначені обставини винятковими, за яких суд може змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення в рамках створеного державою механізму «гарантії держави щодо виконання судових рішень». Інакше, ефективність цього механізму та можливість виконання судового рішення може бути серйозно зневільована.

Просить суд подання задовільнити.

Заявник просить задовольнити їх заяву, справу слухати у відсутність їх представника.

Представник заінтересованої сторони Управління праці та соціального захисту населення виконкому Першотравенської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність.

Заінтересована особа ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, про день слухання справи повідомлена належним чином.

Вивчивши заяву та додані до неї документи суд вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи на підставі виконавчого листа № 186/2472/13-а від 30 вересня 2016 року, що видав Першотравенський міський суд Дніпропетровської області, зобовязано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 17 червня 2013 року до 17 грудня 2013 року в розмірі, передбаченому ст.15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", з урахуванням проведених виплат. Зазначене рішення суду зобовязального характеру було виконано боржником в частині здійснення перерахунку (нарахування) недоплаченої стягувачу соціальної виплати, відповідно чого нарахована сума недоплаченої соціальної виплати за рішенням суду яка склала 5 097,58 грн., але зазначені кошти не виплачено. Невиконання рішення суду боржником в частині виплати нарахованої суми обумовлено тим, що зазначена виплата здійснюється за рахунок державного бюджету за наявності відповідного бюджетного призначення,встановленого законом про Державний бюджет України.

У звязку з набранням чинності з 01 січня 2013 року Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень № 490-VI визначено порядок виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу, зокрема ст.3 якого визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржник за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

У звязку з набранням чинності з 06.02.2013 року у новій редакції Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 03 серпня 2011 року № 845 (у редакції постанови Кабінету ОСОБА_2 України від 30 січня 2013 року № 45), який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають приймати такі рішення. Пунктом 13 якого визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів -з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Таким чином зазначений виконавчий документ не може бути скерований до органу Державної казначейської служби України для виконання в порядку гарантії держави щодо виконання судових рішень у звязку з тим, що рішення прийнято про зобовязання вчинити певні дії, а не про стягнення коштів.

Тому суд вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки зазначене свідчить що прийняте рішення суду зобовязального характеру щодо соціальних виплат на користь ОСОБА_1 не реалізоване по теперішній час.

У зв'язку з набранням чинності Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень виникли труднощі з виконанням судових рішень, ухвалених у справах, пов'язаних із соціальними виплатами.

Відповідно до статті 2 цього Закону держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган. Водночас судові рішення у справах, пов'язаних із соціальними виплатами, які мають зобов'язальний характер щодо проведення таких виплат, не належать до зазначених у згаданій статті видів рішень, що унеможливлює їх виконання без зміни його способу.

Згідно з частиною першою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Ця норма не містить виключного переліку обставин, що є підставою для вирішення питання про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Суд враховує, що підставою для зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення є обставини, що роблять виконання судового рішення неможливим.

Таким чинам, зміни у правовому регулюванні порядку виконання судових рішень, боржником за якими є державний орган, яким не передбачено виконання рішень зобов'язального характеру, унеможливлюють їх виконання. Така обставина є підставою для зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Вирішуючи це питання, суд звертає увагу на таке, що під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти вжиття адміністративним судом нових заходів для реалізації рішення. Ці заходи повинні забезпечити виконання конкретного судового рішення і не поширюватися на відносини, які виникли після його ухвалення.

У цій категорії справ зміна способу і порядку виконання рішення можлива шляхом зміни зобов'язання здійснити виплати на стягнення цих виплат. Така зміна можлива лише у разі виконання боржником зобов'язальної частини рішення про нарахування соціальних виплат. При цьому адміністративний суд повинен виходити з розміру заборгованості боржника перед стягувачем, що виникла під час виконання судового рішення.

На підставі викладеного,керуючись ст.263 КАС України,- суд

У Х В А Л И В:

Змінити спосіб і порядок виконання постанови суду на підставі виконавчого листа № 186/2472/13-а від 30 вересня 2016 року, що видав Першотравенський міський суд Дніпропетровської області, із зобовязання Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 17 червня 2013 року до 17 грудня 2013 року в розмірі, передбаченому ст.15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", з урахуванням проведених виплат, на

стягнути з Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 недоплачену державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі, передбаченому ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" за період з 17 червня 2013 року по 17 грудня 2013 року, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період, в розмірі 5 097,58 гривень.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Першотравенський міський суд протягом пяти днів з дня її проголошення.

Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує,апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: С. А. Янжула