Справа № 826/7568/16
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7568/16 Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
У Х В А Л А

Іменем України

12 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., за участю секретаря судового засідання Лисенко І.Д., представника відповідача Михайлова В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного територіального управління юстиції у м.Києві, треті особи: Міністерство юстиції України, арбітражний керуючий Самофалов Валентин Вікторович про визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в ході надання правової допомоги позивачу адвокатом Тригубом А.Ю. 30.04.2015 до Міністерства юстиції України подано скаргу на дії арбітражного керуючого Самофалова Валентина Вікторовича (свідоцтво №1133 від 02.07.2013) при виконанні функцій ліквідатора ТОВ «Промбуд», в якій адвокат просив: вирішити питання про проведення позапланової перевірки діяльності арбітражного керуючого Самофалова Валентина Вікторовича щодо виконання ним обов'язків ліквідатора ТОВ «Промбуд», а також вирішити питання про зупинення його діяльності арбітражного керуючого та притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Листом №13363-0-33-15/13.0.2 від 06.05.2015 Міністерство юстиції України повідомило адвоката позивача, що Головному територіальному управлінню юстиції у Київській області доручено провести позапланову перевірку діяльності арбітражного керуючого Самофалова В.В.

За результатами проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого Головним територіальним управлінням юстиції у Київській області складено акт №47/15 від 13.07.2015, згідно висновків якого, в ході перевірки виявлено порушення, які є підставою для внесення державним органом з питань банкрутства до Дисциплінарної комісії подання щодо застосування до арбітражного керуючого дисциплінарних стягнень, оскільки під час виконання повноважень ліквідатора у справі №910/688/13 про банкрутство ТОВ «Промбуд» арбітражний керуючий Самофалов В.В. у встановленому порядку не формував ліквідаційну масу банкрута, що є грубим порушенням абз. 7 ч. 2 ст .41, ч. 3 ст. 98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що призвело до грубого порушення прав та законних інтересів боржника та кредиторів боржника.

Рішенням Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) від 07.08.2015 на підставі пункту 7.7 Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) скасовано висновки акта позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого Самофалова В.В. від 13.07.2015 №47/15, складеного Головним територіальним управлінням юстиції у Київській області, як такі, що не відповідають вимогам законодавства.

Листом Міністерства юстиції України від 18.08.2015 №2409/13.2-32-15 зобов'язано Головне територіальне управління юстиції у Закарпатській області провести перевірку діяльності арбітражного керуючого Самофалова В.В. під час виконання ним повноважень ліквідатора ТОВ «Промбуд» з питань, викладених у скарзі від 30.04.2015.

В подальшому, Головним територіальним управлінням юстиції у Закарпатській області під час позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого Самофалова В.В. встановлено факт відмови останнього у проведенні перевірки, про що складено відповідний акт відмови №09-19/16 від 25.09.2015.

Дисциплінарною комісією за результатом заслуховування пояснень арбітражного керуючого Самофалова В.В. та вивчення матеріалів перевірки прийнято рішення: відхилити подання №564 від 08.10.2015 про накладення дисциплінарного стягнення на арбітражного керуючого Самофалова В.В. за недостатністю підстав притягнення до дисциплінарної відповідальності, зобов'язано Головне територіальне управління юстиції у м. Києві провести позапланову перевірку діяльності зазначеного арбітражного керуючого.

19.10.2015 адвокат позивача подав до Міністерства юстиції України скаргу на дії арбітражного керуючого Самофалова Валентина Вікторовича (свідоцтво №1133 від 02.07.2013) при виконанні функцій ліквідатора ТОВ «Промбуд», в якій просив: призначити проведення позапланової перевірки діяльності арбітражного керуючого Самофалова Валентина Вікторовича при виконанні ним обов'язків ліквідатора ТОВ «Промбуд» у справі про банкрутство №910/688/13.

Листом №1269/28898-0-33-15/13 від 30.11.2015 Міністерство юстиції України повідомило адвоката Тригубу А.Ю. про доручення Головному територіальному управлінню юстиції у м. Києві проведення перевірки діяльності арбітражного керуючого Самофалова Валентина Вікторовича при виконанні ним обов'язків ліквідатора ТОВ «Промбуд» у справі про банкрутство №910/688/13.

За результатами проведеної Головним територіальним управлінням юстиції у м. Києві (на підставі, зокрема, скарг адвоката Тригуба А.Ю. від 30.04.2015 №04-3004 та від 19.10.2015 №01-1910) позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого Самофалова В.В. складено акт позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого №3/10-48 від 05.02.2016, згідно висновків якого у діях арбітражного керуючого Самофалова В.В., за фактами, викладеними у скаргах адвоката Тригуба А.Ю., Комісією не виявлено порушення вимог Конституції України, Господарського процесуального кодексу України, Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, чинній до 18.01.2013) та іншого законодавства з питань банкрутства.

Про результати проведеної перевірки адвоката позивача повідомлено листом №87/10-37 від 08.02.2016.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії Головного територіального управління юстиції у м. Києві по неналежному розгляду скарг адвоката Тригуба Андрія Юрійовича від 30.04.2015 та 19.10.2015 в інтересах ОСОБА_3 щодо арбітражного керуючого Самофалова Валентина Вікторовича при проведенні позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого, яка була проведена в період з 25.01.2016 по 27.01.2016.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що дії службової особи щодо включення до довідки чи акту певних висновків не можуть бути предметом розгляду по суті, оскільки дії, пов'язані з включенням до акта висновків, є обов'язковими, тоді як самі висновки такими не являються.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 106 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 № 2343-XII (далі - Закон № 2343-XII) позапланові виїзні та невиїзні перевірки здійснюються за зверненнями громадян чи юридичних осіб, якщо з таких звернень вбачається необхідність проведення додаткового контролю з боку державного органу з питань банкрутства.

З наведеного вбачається, що за відповідними зверненнями громадян, державний орган з питань банкрутства вправі ініціювати позапланові виїзні та невиїзні перевірки арбітражних керуючих.

Згідно абз. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Як вбачається з матеріалів справи, на скаргу адвоката позивача від 30.04.2015 (а.с. 13-15) Міністерством юстиції України була надана відповідь від 06.05.2015 щодо ініціювання проведення позапланової перевірки арбітражного керуючого (а.с. 16). Листом від 29.09.2015 Головне територіальне управління юстиції у Черкаській області повідомило адвоката позивача про результати вжитих щодо перевірки заходів.

19.10.2015 адвокатом позивача повторно подано скаргу на дії арбітражного керуючого (а.с. 40-44). Листом від 30.11.2015 Міністерство юстиції України повідомило про те, що Головне територіальне управління юстиції у м. Києві зобов'язано провести відповідну перевірку, а листом від 06.04.2015 адвоката позивача повідомлено про результати проведеної перевірки (а.с. 55).

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарги адвоката позивача від 30.04.2015 та від 19.10.2015 були розглянуті належним чином: у відповідності до ч. 2 ст. 106 Закону № 2343-XII здійснено відповідну позапланову перевірку арбітражного керуючого та згідно Закону № 393/96-ВР надано відповіді на скарги.

Відповідно до Закону № 2343-XII для проведення невиїзної перевірки державний орган з питань банкрутства надсилає арбітражному керуючому (розпоряднику майна, керуючому санацією, ліквідатору) письмовий запит у межах предмета звернення. У зазначений в запиті строк арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) надсилає державному органу з питань банкрутства вмотивовану відповідь та копії відповідних документів.

У перевірках беруть участь представники державного органу з питань банкрутства та його територіальних органів з можливістю залучення найбільш досвідчених і висококваліфікованих арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) у порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства.

У разі виявлення під час перевірки порушень норм законодавства в роботі арбітражного керуючого, державний орган з питань банкрутства може зупинити діяльність арбітражного керуючого та передати матеріали на розгляд дисциплінарній комісії для накладення на порушника дисциплінарних стягнень.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що звернення громадян у розумінні Закону № 2343-XII може бути виключно підставою для проведення позапланової перевірки. Це звернення не є предметом такої перевірки, у ході якої перевіряється виключно діяльність відповідного арбітражного керуючого. Слід відмітити, що спірна перевірка здійснена у відповідності до вимог Закону № 2343-XII, а скарги було розглянуто в порядку, передбаченому іншим актом - Законом № 393/96-ВР.

Таким чином, апеляційний суд наголошує на тому, що відповідачем не було допущено неналежного розгляду скарг адвоката позивача при здійсненні перевірки арбітражного керуючого, оскільки, як зазначалося, при таких перевірках перевіряючий не здійснює розгляд скарг громадян, поданих в порядку Закону № 393/96-ВР, які є виключно підставою для проведення таких перевірок.

Апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що оскаржувані дії не впливають на обсяг прав, свобод та/або інтересів позивача.

За змістом ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 1 ст 6 КАС, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

З аналізу викладеного вбачається, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України та п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 (справа за зверненням жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 3 КАС позивача визначено, зокрема, як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод. Однак обов'язковою умовою надання правового захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

З викладеного вбачається, що адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб'єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Таким чином, передумовою для захисту права є його порушення. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом. А тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Вищий адміністративний суд України в інформаційному лисі від 01.06.2010 №781/11/13-10 «Щодо застосування окремих норм матеріального права під час розгляду адміністративних справ» зазначив, що акти індивідуальної дії стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами. Індивідуальні акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що позивач не навів належних доказів того, що оскаржувані дії безпосередньо порушують його права, свободи чи інтереси. Апеляційний суд зазначає, що будь-які дії у ході проведення перевірки відносно арбітражного керуючого Самофалова В.В., не могли вплинути на права позивача, оскільки такі дії стосувалися лише суб'єкта, що підлягав перевірці. А отже, із зазначеним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги. Звернення до суду з позовом особи, якій не належить право вимоги (неналежний позивач), є підставою для відмови у задоволенні такого позову, оскільки права, свободи чи інтереси цієї особи у сфері публічно-правових відносин не порушено.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 106 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) у позовній заяві зазначаються <…> виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Згідно ч. 1 ст. 51 КАС <…> позивач має право до початку судового розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Зі змісту позовної заяви чітко вбачається, що підставою для звернення позивача слугувала його незгода з описовою частиною акту перевірки діяльності арбітражного керуючого (відсутність викладу пояснень, зауважень, заперечень, і т.д.). З матеріалів справи вбачається, що жодних заяв про зміну підстави позову позивачем до початку розгляду справи по суті у суді першої інстанції не подавалося.

За таких обставин, посилання в апеляційній скарзі на те, що позов стосувався протиправних дій на усіх етапах контролю за діяльністю арбітражного керуючого, а не лише описової частини акта, колегія суддів відхиляє.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав на задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року - без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржене до суду касаційної інстанції в порядку та строки, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Повний текст рішення виготовлений 12.04.2017.

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.