Справа № 425/146/17
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Романовський Є.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року справа №425/146/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 21 лютого 2017 року у справі № 425/146/17 за позовом ОСОБА_2 до капрала поліції 3 роти Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та скасування рішення субєкта владних повноважень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 20.01.2017 року звернувся до суду з адміністративним позовом до капрала поліції 3 роти Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3, в якому просив: дії посадової особи, капрала поліції 3 роти Управління патрульної поліції у місті Сєвєродонецьк, ОСОБА_3 щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності визнати протиправними, постанову по справі про адміністративне правопорушення від 16.01.2017 року, серії АР № 660303, про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. скасувати та справу про адміністративне правопорушення за ст. 122 ч. 1 КУпАП закрити, у звязку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення (а.с. 1-7).

Постановою Рубіжанського міського суду Луганської області від 21 лютого 2017 року у справі № 425/146/17 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про скасування постанови серії АР № 660303 від 16.01.2017 року.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що інспектором було позбавлено його права скористатися допомогою адвоката та перенести розгляд справи про адміністративне правопорушення. Крім того, не надано змоги перед судовим засіданням ознайомитися з відеозаписом.

При розгляді справи інспектор Стахєєв С.В. порушив вимоги статті 280 КУпАП. На відеозаписі зафіксовано, що у позивача була вимушена зупинка, була увімкнена аварійна світлова сигналізація. Разом з тим, поліцейські твердження щодо зламаної машини проігнорували.

Позивач також зазначає, що зупинка була вчинена ним в стані крайньої необхідності, та вказує на те, що була дійсна, реальна загроза внаслідок раптового виникнення несправності в гідропідсилювачі керма.

Також, словосполучення «на місці вчинення правопорушення» та «за місцем його вчинення» не є тотожними та мають різне цільове спрямування. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення» застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу УпАП, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України» відповідно до Рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015.

Сторони у судове засідання не зявились, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Позивач засобами електронного звязку надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

За нормами пункту другого частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

Суд першої інстанції виходив з того, що з відеозапису вбачається, що позивач здійснив зупинку ближче ніж 10 метрів від виїзду або вїзду до двору в районі будинку № 22 по вул. Миру в м. Рубіжне Луганської області, тобто порушив Правила дорожнього руху та розгляд справи про адміністративне правопорушення відповідачем відбулось в присутності позивача на місці вчинення адміністративного правопорушення з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 278-279 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що підтверджено відеозаписом.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

16.01.2017 року поліцейським патрульної поліції УПП в м. Сєвєродонецьк, Лисичанськ та Рубіжне 3 роти капралом ОСОБА_3 винесено постанову серії АР № 660303 у справі про адміністративне правопорушення про порушення ОСОБА_2 п. 15.9 Правил дорожнього руху України, а саме: останній здійснив зупинку ближче ніж 10 м. від виїзду з прилеглої території, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. На позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. (а.с. 11).

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог є необґрунтованими через наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань: регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

В постанові про адміністративне правопорушення вказано на порушення позивачем частини 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Частиною 5 статті 14 Закону України Про дорожній рух учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - Правила) передбачено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 15.9 (и) ПДР України зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Одним з аргументів апеляційної скарги позивач визначає те, що зупинка його автомобіля в зазначеному в спірній постанові місці була вимушеною, вчиненою в стані крайньої необхідності, оскільки, як виявилось під час руху, в автомобілі несподівано зламався гідропідсилювач керма.

Згідно з п. 15.14 ПДР України у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9, 9.10, 9.11 цих Правил.

Відповідно до п.п. «ґ» п. 9.1 ПДР України, попереджувальними сигналами є: увімкнення аварійної сигналізації, сигналів гальмування, ліхтаря заднього ходу, розпізнавального знака автопоїзда.

За унормуванням п.п. «а», «в» п. 9.9 ПДР України аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі вимушеної зупинки на дорозі; на механічному транспортному засобі, який рухається з технічними несправностями, якщо такий рух не заборонений цими Правилами.

Пунктом 9.10. ПДР передбачено, що разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними, у разі: a) скоєння дорожньо-транспортної пригоди (ДТП); б) вимушеної зупинки в місцях з обмеженою оглядовістю дороги хоча б в одному напрямку менше 100 м.

Якщо транспортний засіб не обладнано аварійною світловою сигналізацією або вона несправна, треба встановити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар: a) ззаду на транспортному засобі, зазначеному в пункті 9.9 («в», «г», «ґ») цих Правил; б) з боку гіршої видимості для інших учасників дорожнього руху у випадку, зазначеному в підпункті «б» пункту 9.10 цих Правил.

У пункті 1.10 ПДР України передбачено визначення терміну «вимушена зупинка» - це припинення руху транспортного засобу через його технічний стан або небезпеку, яка створюється вантажем, що перевозиться, станом водія (пасажира) або перешкодою в дорозі. Навмисна зупинка в місці, де це заборонено, в тому числі і з ввімкненням аварійної світлової сигналізації, є порушенням Правил.

Згідно п. 31.5 ПДР України у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених в п. 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів до їх усунення, а якщо цього зробити неможливо - рухатись як можна більш коротким шляхом до місця стоянки чи ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог п.9.9. та п.9.11 цих Правил.

За приписами п. 31.6 ПДР забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких: робоча гальмівна система чи рульове управління не дають можливості водію зупинити транспортний засіб або здійснити маневр під час руху з мінімальною швидкістю; в темний час доби або в умовах недостатньої оглядовості не горять лампи фар або задніх габаритних ліхтарів; під час дощу або снігопаду не працює склоочищувач з боку розташування керма; пошкоджений тягово-зчіпний пристрій автопоїзду.

Дійсно, з відеозапису вбачається, що позивач здійснив зупинку ближче ніж 10 метрів від виїзду або в'їзду до двору в районі будинку № 22 по вул. Миру в м. Рубіжне Луганської області. Але на відеозаписі чітко відбито, що при наближенні патрульної поліції автомобіль позивача стояв з ввімкненою аварійною світловою сигналізацією і на питання відповів, що причиною його зупинки є несподівана технічна проблема.

Відповідач не надав належної оцінки такому твердженню і не перевірив його.

За правилами ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, наведеними нормами визначено, що позивач, як водій транспортного засобу, виконав встановлені діючим законодавством правила дорожнього руху.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частина перша статті 122 цього Кодексу), від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За правилами ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Ч. 4 ст. 258 КУпАП змістує, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, що передбачено ст. 276 КУпАП.

Згідно ст. 17 КУпАП, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

З аналізу вищевикладеної статті вбачається, що у разі крайньої необхідності відбувається зіткнення двох інтересів: загроза заподіяння шкоди одним охоронюваним законом інтересам усувається шляхом заподіяння шкоди, хоча й меншої, іншим.

Таким чином, небезпека за таких обставин не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов'язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Це - одна з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності. Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов'язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях.

Отже, з огляду на вищевикладене вбачається, що доводи позивача в обґрунтування вимушеної зупинки, вчиненої в стані крайньої необхідності, узгоджуються з вимогами ст. 17 КУпАП, оскільки та обставина, що позивач здійснив зупинку вимушено через раптову несправність гідропідсилювача керма, є такою, що перешкоджала позивачу після виявлення такої несправності продовжити рух та здійснити зупинку з урахуванням дорожніх знаків та правил зупинки, встановлених ПДР України.

У відповідності до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, з урахуванням вищенаведених обставин, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявні в справі докази вказують на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та правомірність дій відповідача зі складання зазначеної постанови.

У діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 122 КУпАП, а відповідачем неправомірно притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення без додержання норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене та керуючись ст.ст. 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 21 лютого 2017 року у справі № 425/146/17 - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення за ст. 122 ч. 1 КУпАП від 16.01.2017 року серії АР № 660303 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Справу про адміністративне правопорушення за ст. 122 ч. 1 КУпАП закрити у звязку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Г.М.Міронова

Судді Т.Г. Арабей

ОСОБА_4