Справа № 2а-0770/2579/11
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 квітня 2017 рокум. Ужгород№ 2а-0770/2579/11

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Гаврилка С.Є.

з участю секретаря судового засідання Кубічек Н.І.

за участі сторін:

позивача не зявився;

представника позивача ОСОБА_1;

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Закарпатмедінжсервіс" не зявився;

прокурора - Роман Михайла Степановича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до Ужгородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Закарпатмедінжсервіс" про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 04 квітня 2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Постанову у повному обсязі було складено 10 квітня 2017 року.

04 серпня 2011 року ОСОБА_4 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції, яким просив суд: скасувати повідомлення-рішення Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції в Закарпатській області від 30 березня 2011 року за № /0.

Зазначена в адміністративному позові вимога обґрунтована наступним. Ужгородською міжрайонною державною податковою інспекцією в Закарпатській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку дотримання вимог валютного законодавства України щодо фізичної особи - громадянина України ОСОБА_4 за період з 01 грудня 2009 року по 31 грудня 2010 року. За результатами такої перевірки був складений Акт від 09 березня 2011 року та прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, відповідно до якого до позивача було застосовано (нараховано) штрафну санкцію за порушення вимог валютного законодавства, оскільки проведено розрахунки в іноземній валюті між резидентами на території України без одержання індивідуальної ліцензії НБУ, в розмірі 8163687,50 грн. Позивач вважає висновки акту безпідставними, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним у зв'язку з тим, що між позивачем та ТОВ НВП "Закарпатмедінжсервіс" був укладений договір № 14/09 від 01 грудня 2009 року на виконання підрядних робіт по будівництву клініко-діагностичного центру, а договірна ціна згідно умов договору складала 8800000 грн., що за курсом НБУ станом на день укладення договору становило 1100000 доларів США. Посилання відповідача на те, що розрахунки за виконання вказаного договору між позивачем та ТОВ "Закарпатмедінжервіс" здійснювались в готівковій іноземній валюті, без наявної відповідної ліцензії НБУ позивач спростовує тим, що безпосередньо він не здійснював оплату таких робіт в готівковій іноземній валюті, оскільки більшість часу перебував за кордоном, де тимчасово проживав, а доручив своєму представнику проводити розрахунки з будівельною компанією за виконання робіт, який і мав право знімати кошти з банківського рахунку. Проведення оплати в готівковій іноземній валюті відбувалось на вимогу ТОВ НВП "Закарпатмедінжсервіс", що стверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру на прийняття готівки в касу підприємства. Також позивач зазначає, що кошти, за якими проводились розрахунки по договору надійшли на його банківський рахунок відповідно до договорів позики та кредитного договору, по яких Територіальне управління НБУ в Закарпатській області видало реєстраційні свідоцтва в межах чинного законодавства, а тому операцію по розрахунку не можна трактувати як валютну операцію. Оскільки ознак властивих правопорушенню щодо проведення готівкових розрахунків не містить, а саме: протиправність поведінки, наявність факту заподіяння збитків, наявність вини боржника. Крім того, позивач вважає, що оскільки Положенням "Про порядок видачі Національним банком України резидентам і нерезидентам індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу" регламентується порядок та умови видачі НБУ резидентам та нерезидентам індивідуальних ліцензій на використання безготівкової іноземної валюти на території України як засобу платежу, то позивач не міг отримати індивідуальну ліцензію на використання безготівкової іноземної валюти на території України як засобу платежу. Крім того , позивач вважає, що так як з Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" вбачається, що притягнення до відповідальності за порушення використання іноземної валюти як засобу платежу застосовується до резидентів - юридичних осіб та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності і не може застосовуватись до фізичних осіб - громадян України, які не є субєктами підприємницької діяльності.

16 грудня 2011 року постановою Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_4 до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції про скасування податкового повідомлення-рішення від 30 березня 2011 року за № /0 задоволено (Т. 1 а.с.а.с. 241-250).

25 вересня 2013 року ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції залишено без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2011 року у справі № 2а-0770/2579/11 залишено без змін (Т. 2 а.с.а.с. 34-41).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02 вересня 2014 року касаційну скаргу Ужгородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області задоволено частково. Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року по адміністративній справі № 2а-0770/2579/11 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (Т. 2 а.с.а.с. 81-85).

14 листопада 2014 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду, яка занесена до журналу судових засідань, на підставі статті 55 КАС України, судом у порядку правонаступництва проведено заміну первинного відповідача на Ужгородську обєднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Закарпатській області (Т. 2 а.с.а.с. 121, 122).

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 січня 2016 року, яка занесена до журналу судового засідання, Ужгородську обєднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Закарпатській області було залучено як правонаступника Ужгородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Закарпатській області (Т. 3 а.с.а.с. 150, 151).

Провадження у даній справі зупинялося з підстав, що встановлені КАС України.

Під час судового розгляду, позивач та його представник підтримали позовні вимоги з мотивів викладених у позовній заяві. Додатково пояснили, що позивач отримав кредитні кошти у встановленому порядку згідно Свідоцтва Нацбанку, та уклав договір з ТОВ Закарпатмедінжсервіс", з проведенням розрахунків у національній валюті, доручивши своїм довіреним особам знімати кошти, обмінювати їх на гривні та розраховуватися з підрядником. Оскільки більшість часу він мешкає у США, то від його імені діяли представники, які були більш обізнані з умовами будівництва. Оскільки ОСОБА_5 не належним чином виконував всі доручення позивача, в тому числі і щодо обміну валюти на валюту України, то позивач в подальшому відмовився від його послуг. Окрім того представник позивача вказав на те, що враховуючи, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте Ужгородською міжрайонною державною податковою інспекцією в Закарпатській області, встановлює застосування штрафних санкцій на суму від 1 млн. доларів США, воно повинно прийматися за згодою голови (заступника) державної податкової адміністрації України. Однак такої згоди надано не було.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог вказавши, що податкове повідомлення-рішення Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції в Закарпатській області від 30 березня 2011 року за № /0 винесено у повній відповідності до чинного законодавства з додержанням Порядку застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 04 жовтня 1999 року № 542. Зокрема зазначив, що відповідачем було отримано згоду у відповідності до листа від 29 березня 2011 року № 8708/7/22-5017 ДПА України на застосування до ОСОБА_4 санкцій за порушення вимог валютного законодавства, встановленого за результатами перевірки фізичної особи ОСОБА_4. Представник відповідача зазначав, що позивач за виконані роботи розраховувався особисто, про що свідчать відповідні квитанції до прибуткових касових ордерів, а також пояснення (покази) позивача, що ними надавалися правоохоронним структурам.

Представник третьої особи ТОВ НВП "Закарпатмедінжсервіс" в судове засідання не зявився, 03 квітня 2017 року на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої просить суд розглянути справу без участі сторони. Однак його позиція по даній справі раніше вже була висловлена, відповідно до якої було пояснено, що ТОВ НВП "Закарпатмедінжсервіс" уклало договір з ОСОБА_4 на будівництво клініко-діагностичного центру. Директором ТОВ НВП "Закарпатмедінжсервіс" є ОСОБА_6, яка отримувала від довірених осіб позивача кошти на будівництво. Сам позивач коштів ніколи не передавав.

Прокурор, що приймав участь у судовому розгляді просив суд відмовити позивачеві у задоволенні його адміністративного позову з мотивів, що наведені відповідачем.

Розгляд даної справи неодноразово відкладався у звязку з існуванням на те обєктивних причин.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що в період з 08 лютого 2011 року по 28 лютого 2011 року, із врахуванням продовження строків перевірки, Ужгородською міжрайонною державною податковою інспекцією у Закарпатській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку дотримання вимог валютного законодавства України фізичною особою громадянином України ОСОБА_4 за період з 01 грудня 2009 року по 31 грудня 2010 року, за результатами якої складено акт від 09 березня 2011 року № 120/22-20/НОМЕР_1 (Т.1 а.с. 10-28).

Вказаним актом перевірки, зокрема зазначено, що перевіркою також встановлено, що 01 грудня 2009 року між позивачем, (замовник) та ТОВ НВП "Закарпатмедінжсервіс" в особі директора (підрядник) укладено договір № 14/09 на виконання підрядних робіт по виконанню будівельно-монтажних робіт по будівництву клініко-діагностичного центру за адресою вул. Східна,4 мкрн. Новий, с. В. Лази Ужгородського району загальною площею 2500 м.кв. Договірна ціна визначена в сумі 8811000,0 грн., що за курсом НБУ є еквівалентом 1100000 доларів США. Відповідно до пункту 2.3. Договору розрахунки між замовником і підрядником повинні здійснюватись в національній валюті України за ринковим курсом станом на день виплати. В Акті перевірки також зазначено, що розрахунки за виконання вказаного договору по будівництву клініко-діагностичного центру між позивачем та ТОВ НВП "Закарпатмедінжсервіс здійснені в іноземній валюті, без наявності відповідної ліцензії НБУ на загальну суму 1025000 доларів США, що еквівалентно 8163687,50 грн. на дату проведення відповідних розрахунків, про що свідчать прибуткові касові ордери, які видавались посадовими особами ТОВ НВП "Закарпатмедінжсервіс" на здійснення розрахунків в іноземній валюті та квитанції до прибуткових касових ордерів, відповідно до яких позивач на протязі грудня 2009 року - червня 2010 року оплачував роботи по будівництву клініко-діагностичного центру в доларах США.

Актом, зокрема, зафіксовано дати проведення розрахунків в іноземній валюті, а саме: 07 грудня 2009 року - 100000 доларів США (798400,00 грн.); 08 грудня 2009 року 100000 доларів США (798400,00 грн.); 04 березня 2009 року 200000 доларів США (1596800,00 грн.); 05 березня 2010 року 200000,00 доларів США (1596840,00 грн.); 05 березня 2010 року 100000,00 доларів США (798420,00 грн.); 01 квітня 2010 року 200000,00 доларів США (1585000,00 грн.); 25 травня 2010 року 25000,00 доларів США (198137,5 грн.) 11 червня 2010року 100000,00 доларів США (79169,00 грн.). Загальна сума на яку здійснено розрахунки у іноземній валюті становить 1025000,00 доларів США ( 8163687,5) грн. (Т.1 а.с.а.с. 9, 16).

На підставі висновків, що викладені в акті перевірки, 30 березня 2011 року Ужгородською міжрайонною державною податковою інспекцією винесено податкове повідомлення-рішення за № /0, яким на підставі акта перевірки від 09 березня 2011 року, яким встановлено порушення позивачем статті 5 пункту 4 підпункту "г" Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" та на підставі статі 54 пункту 54.3 підпункту 54.3.3 Податкового кодексу України та згідно зі статтею 16 пункту 2 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", пункту 2.2 Положення про валютний контроль, затвердженого Постановою Правління НБУ від 08 лютого 2000 року № 49, пункту 2 підпункту 2.1 Порядку застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 04 жовтня 1999 року № 542 нараховано суму грошового зобов'язання за платежем: штрафна санкція за порушення вимог валютного законодавства (проведення розрахунків в іноземній валюті між резидентами на території України без одержання індивідуальної ліцензії Національного банку України) в розмірі 8163687,50 грн. (Т.1 а.с. 80).

У відповідності до ОСОБА_6 з ЄДР юридичних та фізичних осіб-підприємців Серія АЖ № 196056 ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Закарпатмедінжсервіс" є юридичною особою (Т.1 а.с. 172).

Згідно листів № 13-007/133 від 14 січня 2011 року та № 13-007/1300 від 24 травня 2011 року Управління Національного банку України в Закарпатській області повідомив, що резиденти України ОСОБА_4 та ТОВ НВП "Закарпатмедінжсервіс" до Управління за отриманням Індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу в 2010 та 2009 роках не зверталися, ліцензію не отримували (не видавалась) (Т.1 а.с.а.с. 61, 68).

01 грудня 2009 року між позивачем та ТОВ НВП "Закарпатмедінжсервіс" був укладений договір № 14/09 на виконання підрядних робіт щодо будівництва клініко-діагностичного центру в с. В.Лази, вул. Східна, 4. (Т.1 а.с.а.с. 79-85).

Як вбачається з досліджених в судовому засіданні доручень від 25 травня 2010 року та від 01 червня 2010 року, ОСОБА_6 директор ТОВ НВП "Закарпатмедінжсервіс" цим дорученням уповноважила ОСОБА_7 від її імені в замовника (договір на виконання підрядних робіт № 14/09 від 01.12.2009 р.) ОСОБА_4 отримувати грошові кошти в сумі чи еквіваленті 50 тис. доларів США 100тис. доларів США для проведення будівельних робіт згідно умов договору №14/09. Отримані кошти повірений зобовязаний після отримання негайно передати довірителю (Т.2 а.с.а.с. 207, 208).

На вказаних доручення містяться відмітки наступного змісту: отримано та перераховано субпідряднику в гривнях. Таким чином суд резюмує, що ОСОБА_7 передав зазначені кошти, що отримані від позивача, у валюті України директору ТОВ НВП "Закарпатмедінжсервіс" ОСОБА_6.

Відповідно до квитанцій до прибуткових касових ордерів, що видані на імя позивача, у касу ТОВ НВП "Закарпатмедінжсервіс" внесена іноземна валюта, а саме: 07 грудня 2009 року - 100000 доларів США; 08 грудня 2009 року - 100000 доларів США; 04 березня 2009 року - 200000 доларів США; 05 березня 2010 року 200000,00 доларів США; 05 березня 2010 року 100000,00 доларів США; 01 квітня 2010 року 200000,00 доларів США; 25 травня 2010 року 25000,00 доларів США та 11 червня 2010року 100000,00 доларів США ). Загальна сума на яку здійснено розрахунки у іноземній валюті становить 1025000,00 доларів США (Т.1 а.с.а.с. 88, 89).

Постановляючи 02 вересня 2014 року свою ухвалу Вищий адміністративний суд України, зокрема зазначив таке: "… з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 не здійснював валютні операції, та не знімав кошти з банківських рахунків, що підтверджується його відсутністю в Україні під час проведення розрахунків з будівельною компанією, а також довідкою з банку, в якій зазначено, що за період часу з 07.12.2009 року по 14.06.2010 року кошти із депозитних вкладів клієнта ОСОБА_4 отримувала ОСОБА_8 ОСОБА_4 доручив представляти його інтереси декільком особам, які повинні були зняти з його валютного рахунку кошти, обміняти на гривні та розрахуватися за будівельні роботи, що було передбачено сторонами в договорі, де йшлося про розрахунок за будівельні роботи у гривні. Проте, судами першої та апеляційної інстанції не було зясовано та встановлено належними та допустимими доказами обставини щодо вищевказаних осіб, а також не було надано належної правової оцінки зазначеним обставинам справи…Враховуючи викладене, касаційна інстанція на підставі ст. 227 КАС України дійшла висновку про неповне встановлення обставин справи та обумовлену цим неможливість надання належної юридичної оцінки всім обставинам у справі, порушень норм процесуального права, у зв'язку з чим оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа підлягає направленню на новий розгляд для достовірного з'ясування та правильного вирішення спору по суті. Під час нового судового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення…" (Т. 2 а.с.а.с. 81-85).

Відповідно до статті 2 частини 3 пункту 1 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, стаття 2 частина 3 КАС України містить й інші критерії правомірності (протиправності) рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які адміністративний суд повинен перевірити під час судового розгляду, а саме чи прийняті (вчинені) оскаржені рішення, дії чи бездіяльність: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В вказаною нормою встановлена певна послідовність перевірки цих критеріїв. Тобто суд резюмує, що у випадку, якщо судом буде встановлено, що суб'єкт владних повноважень оскаржене рішення, дію чи бездіяльність прийняв (вчинив) не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, то це є достатньою підставою для задоволення позовної заяви.

Відповідно до преамбули до Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" № 15-93 (далі по тексту Декрет № 15-93, тут і далі у редакції, що діяла на час здійснення перевірки позивача) цей Декрет установлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

Статтею 5 пунктом 4 Декрету № 15-93, встановлено, що індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребує, зокрема, операція із використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Згідно зі статтею 5 пунктом Декрету № 15-93, одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії.

Відповідно до статті 1 пункту 1.1 Податкового кодексу України (тут і далі у редакції, що діяв на час здійснення перевірки позивача), Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до статті 14 пункту 14.1 підпункту 14.1.265 Податкового кодексу України, штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до статті 109 пункту 109.1 Податкового кодексу України, податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до статті 13 пунктів 1-3 Декрету № 15-93, Національний банк України є головним органом валютного контролю, що здійснює контроль за виконанням правил регулювання валютних операцій на території України з усіх питань, не віднесених цим Декретом до компетенції інших державних органів; забезпечує виконання уповноваженими банками функцій щодо здійснення валютного контролю згідно з цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України. Уповноважені банки, фінансові установи та національний оператор поштового зв'язку, які отримали від Національного банку України генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, здійснюють контроль за валютними операціями, що проводяться резидентами і нерезидентами через ці установи. Державна податкова інспекція України здійснює фінансовий контроль за валютними операціями, що провадяться резидентами і нерезидентами на території України.

Відповідно до статті 16 пункту 2 Декрету № 15-93 до резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються відповідні міри відповідальності (фінансові санкції). А від так, саме Національний банк України є законодавчо встановленим органом валютного контролю, оскільки саме він здійснює контроль за виконанням правил регулювання валютних операцій на території України з усіх питань, не віднесених цим Декретом до компетенції інших державних органів.

Судом встановлено, що до позивача була застосована фінансова санкція, що передбачена статтею 16 пунктом 2 абзацу 3 Декрету № 15-93 (за здійснення операцій з валютними цінностями, що потребують одержання ліцензій Національного банку України згідно з пунктом 4 статті 5 цього Декрету, без одержання індивідуальної ліцензії Національного банку України).

Відповідно до статті 16 пункту 2 абзацу 9 Декрету № 15-93, санкції, передбачені цим пунктом, застосовуються Національним банком України та за його визначенням - підпорядкованими йому установами. Оскарження дій щодо накладення стягнень провадиться у судовому порядку.

Відповідач не є підпорядкованою установою Національного банку України.

Таким чином, Ужгородська міжрайонна державна податкова інспекція у Закарпатській області (орган, що проводив перевірку позивача та застосовував фінансову санкцію до нього) на час здійснення перевірки позивача була наділена лише функцією фінансового контролю за валютними операціями, а не функцією контролю за виконанням правил регулювання валютних операцій на території України з усіх питань, не віднесених цим Декретом до компетенції інших державних органів

Таким чином Закарпатський окружний адміністративний суд резюмую, що відповідач не є уповноваженим органом щодо застосування до позивача санкцій встановлених статтею 16 пунктом 2 Декрету № 15-93.

Відповідно до норми статті 54 пункту 54.3 підпункту 54.3.3 Податкового кодексу України (на яку також посилається відповідач приймаючи спірне податкове повідомлення-рішення), контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема, згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до статті 14 пункту 14. 1 підпункту 14.1.39 Податкового кодексу України, грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до статті 14 пункту 14. 1 підпункту 14.1.156 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Судом встановлено, що юридичними фактами, що зумовили реалізацію норм права, стали порушення, з точки зору відповідача, позивачем - у сфері використання іноземної валюти як засобу розрахунку. За недотримання цих правил встановлена фінансова відповідальність, до якої було притягнуто позивача.

Зі змісту (природи) виявленого порушення випливає, що воно не містить у собі ознак (елементів) складу податкового правовідношення.

Зміст конкретних обставин і зумовлене ним правозастосування дає підстави вважати, що порушення статті 5 Декрету N 15-93, на підставі якого винесено податкове повідомлення-рішення від 30 березня 2011 року № /0, відповідно, є порушеннями валютного законодавства, що підпадає під визначення порушень, за які застосовуються адміністративні-господарські санкції, і на них не поширюються штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначається податковим законодавством.

Положення Указу Президента України від 27 червня 1999 року за № 734/99 "Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства", на виконання якого розроблено Порядок застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства, що затверджене наказом Державної податкової адміністрації України, від 04 жовтня 1999 року за № 542 (на який також посилається відповідач приймаючи спірне податкове повідомлення-рішення), яким органи державної податкової служби наділено повноваженнями застосовувати до резидентів і нерезидентів України санкції, передбачені пунктом 2 статті 16 Декрету, не підлягають застосуванню, оскільки, врегульовуючи по-іншому питання, які були врегульовані законом (Декретом, виданим у межах повноважень, наданих Законом України від 18 листопада 1992 року N 2796-XII "Про тимчасове делегування Кабінету Міністрів України повноважень видавати декрети в сфері законодавчого регулювання"), Указ суперечить обмеженням, встановленим пунктом 4 Перехідних положень Конституції України, та необґрунтовано створює протиріччя в правовому регулюванні відносин.

Аналогічна правова позиція щодо уповноваженого органу на застосування санкцій, передбачених статтею 16 пунктом 2 Декрету № 15-93 висловлена Верховним Судом України у постановах: від 07 лютого 2012 року, що ухвалена у справі № 21-904во10; від 04 листопада 2014 року, що ухвалені у справах № 21-469а14 та № 21-171а13, а відтак відповідно до статті 2442 КАС України є обовязковими для всіх судів України.

Зокрема Верховний Суд України, зазначив, що виконуючи покладені на Верховний Суд України завдання, у контексті розглядуваних правовідносин, суд виходить із того, що статтею 16 Декрету питання щодо компетентного органу, який має застосовувати санкції за порушення приписів Декрету, вирішено однозначно повноважним органом є Національний банк України. Саме цим нормативно-правовим актом мав керуватися Вищий адміністративний суд України при вирішенні спору у цій справі.

Тобто, відповідно до положень Декрету № 15-93 органи державної податкової служби не наділено повноваженнями застосовувати до резидентів і нерезидентів України санкції, передбачені пунктом 2 статті 16 Декрету, відповідні санкції застосовуються Національним банком України.

Статтею 19 частиною 2 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно статті 71 частин 1 та 2 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на наведене вище прийняте податкове повідомлення-рішення від 30 березня 2011 року за № /0 не відповідає критеріям, визначеним статтею 2 частиною 3 КАС України, оскільки прийнято не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а саме таке рішення прийнято органом, який у відповідності законодавчо не наділений правом щодо застосування санкцій до осіб, що винні у порушені правил валютного регулювання і валютного контролю.

Суд враховує, що згідно з пункту 10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013року "Про судове рішення в адміністративній справі", в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підставними, а тому такі необхідно задовольнити в повному обсязі.

Із врахуванням того, що відповідачем перебрано на себе повноваження іншого органу, що є протиправним, то інші мотиви, що наводять як позивач, так й відповідач суд не оцінює, так як такі правового значення для вирішення спору не мають. Судом могла би надаватись оцінка й іншим мотивам, якими оперують сторони у випадку наявності повноважень у відповідача щодо прийняття оскарженого рішення.

Відповідно до статті 11 частини 2 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати оскаржуване рішення протиправним.

Відповідно до статті 94 частини 1 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі. Таким чином необхідно присудити понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, у вигляді сплати судового збору у розмірі 3,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Ужгородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області.

Застосоване судом законодавство - використане в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин.

На підставі наведеного та керуючись статтями 9, 94, 160-163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 до Ужгородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Закарпатмедінжсервіс" про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції в Закарпатській області від 30 березня 2011 року за № /0.

Присудити на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 3,40 (трьох грн. 40 коп.) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Ужгородської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається через Закарпатський окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням її копії до суду апеляційної інстанції. У випадках, встановлених статтею 167 частиною 4 цього Кодексу десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

СуддяОСОБА_9