Справа № 379/174/17
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 379/174/17 Головуючий у 1-й інстанції: Бойко М.Г. 2-а/379/28/17 Суддя-доповідач: Лічевецький І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Мацедонської В.Е., при секретарі - Шевчук А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області на постанову Таращанського районного суду Київської області від 16 лютого 2017 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання неправомірними дій управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області (надалі за текстом - «Управління») та зобов'язання призначити пенсію за віком з 23.01.2017 року, відповідно до ст. 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 р. № 1058-IV (надалі за текстом - «Закон № 1058-IV»).

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що він є потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, постійно проживаючий до 01.01.2015 року на території зони посиленого радіоекологічного контролю. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (надалі за текстом - «Закон № 796-ХІІ») має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку. Однак відповідач не виконує вимог указаного Закону та протиправно відмовляє у призначенні пенсії.

Постановою Таращанського районного суду Київської області від 16 лютого 2017 року позов задоволено. Визнано неправомірним рішення Управління № 6 від 24.01.2017 року щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком з 23.01.2017 року відповідно до ст. 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Зобов'язано Управління призначити ОСОБА_2 пенсію за віком з 23.01.2017 року відповідно до ст. 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та на порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове і прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Перевіривши повноту встановлення місцевим загальним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Згідно паспорту серії НОМЕР_1, виданому 21.06.1996 р. Таращанським ВР ГУ МВС України в Київській області, ОСОБА_2 народився 22.01.1962 р.

21 грудня 2010 р. позивачеві було призначено пенсію за вислугу років.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2, позивач має правовий статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії.

Після досягнення 55-річного віку ОСОБА_2 звернувся до Управління із заявою про надання пенсії із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закон № 1058-IV.

Рішенням від 24.01.2016 року № 6 відповідачем відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Відмова вмотивована тим, що позивач може бути лише переведений з одного виду пенсії на інший.

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 р. № 1788-XII передбачено, що за цим Законом призначаються, зокрема, трудові пенсії за вислугу років.

Згідно статті 51 цього Закону пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно частини 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 р. № 1058-IV (надалі за текстом - «Закон № 1058-IV») відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Частиною 1 статті 26 установлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

За змістом частини 1 статті 10 Закон № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно частини 3 статті 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Із наведеного випливає, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший.

Водночас, у даній правовій ситуації ОСОБА_2 було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, тоді як за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-IV позивач звернувся вперше.

Відповідно ж до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи і правильно застосував до них норми матеріального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що місцевим адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 198, 200, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області залишити без задоволення, а постанову Таращанського районного суду Київської області від 16 лютого 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі в 20-ти денний строк з дня складення ухвали в повному обсязі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, з подачею документу про сплату судового збору, а також копій касаційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, та копій оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя В.Е.Мацедонська

Ухвала складена в повному обсязі 11 квітня 2017 р.

Головуючий суддя Лічевецький І.О.

Судді: Мельничук В.П.

Мацедонська В.Е.