Справа № 823/1928/16
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/1928/16 Головуючий у 1-й інстанції: Орленко В.І. Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, Черкаської обласної державної адміністрації, третя особа: Звенигородська районна державна адміністрація про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Відповідач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Згідно до частини четвертої ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 25 грудня 1992 року Звенигородською районною державною адміністрацією видано ОСОБА_2 посвідчення категорії НОМЕР_1 громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986 -1992 рр.

13 липня 2016 року на засіданні комісії Черкаської обласної державної адміністрації з питань видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, вирішувалось питання щодо перевірки правильності визначення статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 4 на підставі запиту Звенигородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області від16.06.2016 №3108/02.

У відповідності до витягу з протоколу №6 засідання вказаної комісії на підставі довідки виконавчого комітету Звенигородської міської ради від 16.06.2016 №2804 та запису у трудовій книжці, у зв'язку з недостатнім (менше 4-х років) періодом проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю у м. Звенигородка та роботою за межами зони посиленого радіоекологічного контролю на Ватутінському хлібокомбінаті, вирішено визнати недійсним посвідчення ОСОБА_2 як потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії НОМЕР_2, видане 25.12.1992 Звенигородською районною державною адміністрацією (а.с. 34).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідачів та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки матеріалами справи підтверджується безперервне проживання позивача понад чотири роки в зоні посиленого радіоекологічного контролю, крім того, вищевказані обставини також встановлені постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.11.2016 у справі №694/1169/16-а, відтак суд дійшов висновку про протиправність рішення комісії Черкаської обласної державної адміністрації з питань видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оформленого протоколом №6 від 13.07.2016 про визнання недійсним посвідчення категорії НОМЕР_2 від 25.12.1992, виданого Звенигородською районною державною адміністрацією.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Конституційні права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII).

Статтею 11 Закону №796-XII встановлено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать:

1) евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов'язкового) і гарантованого добровільного відселення;

2) особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій;

3) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років;

4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років;

5) особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986 - 1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов'язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями. Перелік видів робіт і місць, де виконувалися зазначені роботи, встановлюється Кабінетом Міністрів України;

6) особи, які досягли повноліття, з числа зазначених у статті 27 цього Закону, та яким у дитячому віці встановлено причинний зв'язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, за умови проходження переогляду у спеціалізованій медико-соціальній експертній комісії відповідно до частини п'ятої статті 17 цього Закону.

У відповідності до п. 4 частини першої статті 14 Закону №796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Згідно ст. 55 Закону №796-XII пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» надаються потерпілим від Чорнобильської катастрофи, зокрема особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років.

При цьому, у відповідності до частини третьої статті 15 Закону №796-XII підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Частиною першою статті 65 Закону №796-XII визначено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

За правилами частини четвертої вказаної статті видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51 (далі - Порядок №51) встановлено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.

Відповідно до п. 6 Порядку №51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Абзацом 3 п. 10 Порядку №51 передбачено, що посвідчення видаються особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток № 7).

Згідно абз. 5 п. 12 Порядку у разі встановлення факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії посвідчення на підставі рішення комісії підлягає вилученню.

Як свідчать матеріали справи, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.11.2016 у справі №694/1169/16-а за позовом ОСОБА_2 до Звенигородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 - відмовлено (а.с. 29-32).

З вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, у період з 23.10.1992 по 09.10.2004 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, а з 09.10.2004 по 18.08.2012 за адресою: АДРЕСА_2

З 18.08.2012 позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

У період з 23.07.1985 по 28.10.1986 позивач проживав у АДРЕСА_3, з 28.10.1986 по 23.10.1992: АДРЕСА_4, з 23.10.1992 по 09.10.2004: АДРЕСА_5, з 09.10.2004 по 18.02.2012: АДРЕСА_4.

З будинкових книг вбачається, що ОСОБА_2 проживала за адресою: АДРЕСА_1 з 23.07.1985 по 28.10.1986, а по АДРЕСА_1: з 23.10.1992 по 09.10.2004 та з 18.08.2012 по даний час.

09 серпня 1986 року позивачем було зареєстровано шлюб у Звенигородському відділі РАГС Черкаського РУЮ.

ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 народила синів у м. Звенигородка Черкаської області, які спостерігалися в дитячій поліклініці м. Звенигородка з народження і до досягнення певного віку як такі, що проживають за адресою: АДРЕСА_4, а потім по АДРЕСА_1, і з їх медичних карток вбачається, що вони постійно відвідували поліклініку Звенигородської ЦРЛ.

Згідно протоколів № 147 від 31.05.1993, № 22 від 15.11.1992, № 5-Д від 26.10.1993, № 21 від 02.02.1994, які зберігаються в архівному відділі Звенигородської РДА, позивач та члени її родини (чоловік і сини) отримали державні посвідчення України як особи, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Їх домашньою адресою вказано: АДРЕСА_2

Відповідно до витягів з наказів від 10.02.1987 № 33-к та від 09.03.1992 № 39 у період роботи на Ватутінському хлібокомбінаті позивач перебувала у соціальній відпустці по догляду за дитиною з 06.02.1987 по 06.08.1988 та з 09.03.1992 по 29.11.1994.

09 червня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом № 5743/06 від 16.08.2016 позивачу відмовлено в задоволенні її вимог з тих підстав, що в неї недостатньо часу проживання в зоні радіоекологічного контролю і видане їй посвідчення визнано недійним.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що первинним для захисту права позивача на пенсійне забезпечення в порядку ст. 55 Закону № 796-ХІІ, яке вона вважає порушеним, є встановлення факту її проживання в зоні посиленого радіологічного контролю не менше чотирьох років та поновлення дії посвідчення від 25.12.1992 серії В-1 № 252190.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Встановлені вище обставини свідчать про достатній період проживання (роботи) позивача на території зони посиленого радіологічного контролю (станом на 01.01.1993 більше 4 років) та про наявність у нього права мати статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, який підтверджується відповідним посвідченням.

Таким чином, рішення комісії Черкаської обласної державної адміністрації з питань видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оформленого протоколом №6 від 13.07.2016 про визнання недійсним посвідчення категорії НОМЕР_2 від 25.12.1992, виданого Звенигородською районною державною адміністрацією є протиправним та підлягає скасуванню.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин, тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із частиною першою ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації - залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М.Троян

Судді: Н.П.Бужак,

В.А. Твердохліб

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Твердохліб В.А.

Бужак Н.П.