Справа № 808/504/16
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

21 березня 2017 рокусправа № 808/504/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Троянов А.С.

за участю представників:

позивача: - ОСОБА_1 дов від 01.01.2017

відповідача: - ОСОБА_2 дов від 20.12.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року

у справі № 808/504/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Восток Автомир»

до Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними дії, визнання не чинними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Восток Автомир» звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області, в якому просив:

визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Комунарському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області щодо проведення позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Восток Автомир» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських відносин з ТОВ «Консалтингова компанія «Щит-2» за травень 2015 року та скасувати наказ № 491, виданий 25.09.2015 начальником Державної податкової інспекції у Комунарському районі м.Запоріжжя;

визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 27.10.2015, яким ТОВ «Восток Автомир» збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 505548 грн.;

визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 27.10.2015, яким ТОВ «Восток Автомир» зменшено від'ємне значення з податку на додану вартість на суму 120919 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю підстав для проведення позапланової перевірки товариства та неправомірністю висновків відповідача щодо безтоварності господарських операцій з контрагентом ТОВ «Консалтингова компанія «Щит-2», оскільки товар та роботи були фактично отримані, оплачені та використані в господарській діяльності ТОВ «Восток Автомир».

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 19.04.2016 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення від 27.10.2015 №, яким збільшено грошове зобовязання з податку на додану вартість на суму 505548 грн., з якої: 337032 грн. основний платіж; 168516 грн. штрафна (фінансова) санкція; від 27.10.2015 №, яким зменшено від'ємне значення з податку на додану вартість на суму 120919 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог мотивовано тим, що з наданих позивачем документів вбачається, що укладені правочини мали на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ними. Відповідачем не доведено порушення ТОВ «Восток Автомир» податкового законодавства України, як то зазначено в акті перевірки № 2535/08-27-2203/34535386 від 13.10.2015.

Стосовно оскаржуваних дій відповідача щодо проведення позапланової невиїзної перевірки, суд, відмовляючи в задоволенні цих позовних вимог, виходив з того, що відповідач мав компетенцію та право проводити документальну позапланову невиїзну перевірки товариства, оскільки останнім не доведено надання у повному обсязі документів на запити відповідача; згідно акту перевірки від 13.10.2015 перевірку проведено з відома директора товариства та в присутності головного бухгалтера, і позивачем не обґрунтовано відсутність оскарження наказу відповідача від 25.09.2015 № 491 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки» після його отримання до результатів перевірки, оформленої вказаним актом.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач зазначає, що первинні документи, якими позивач підтверджує факт вчинення господарських операцій за угодами з ТОВ «Консалтингова компанія «Щит-2», не оформлені належним чином, при цьому, неточності в оформленні первинних документів є такими, що ставлять під сумнів фактичне виконання відображених у них господарських операцій, не можуть бути доказом отримання товарів, робіт, транспортування вантажу саме від ТОВ «Консалтингова компанія «Щит-2» до складу позивача.

Крім того, первинні документи позивача не підтверджують реальність здійснення господарських операцій з сумнівними контрагентами по ланцюгу постачання також з огляду на наявність податкової інформації щодо відсутності контрагентів позивача за місцезнаходженням, відсутності трудових та матеріальних ресурсів.

Твердження позивача, що в подальшому придбані товари були реалізовані, не мають сприйматися до уваги, оскільки під час проведення перевірки зазначені документи не надавались.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить залишити постанову суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, відповідачем - ДПІ у Комунарському районі м.Запоріжжя проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «Восток Автомир» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських відносин з ТОВ «Консалтингова компанія «Щит-2» за травень 2015 року, за результатами якої складений акт №2535/08-27-2203/34535386 від 13.10.2015 (т.1, а.с.14-29).

Перевіркою встановлено порушення позивачем пп.14.1.36, пп.14.1.181 п.14.1 ст.14, п.198.1, п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.2, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, що призвело до:

- заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на суму 337032,00 грн., в т.ч. за травень 2015 року на суму 337032,00 грн.

- завищення відємного значення за травень 2015 року, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, (р.24 декларації за березень 2015 року) на суму 120919 грн. 00 коп.

До таких висновків контролюючий орган дійшов з огляду на неможливість підтвердити реальність здійснення господарських операцій ТОВ «Восток Автомир» по взаємовідносинах з ТОВ «Консалтингова компанія «Щит-2». Відповідач зазначає, що у видаткових накладних відсутня інформація щодо виписаних довіреностей на отримання товару. Інформація щодо виписаних довіреностей та відповідальних осіб на отримання товару до перевірки не надавалась.

Також позивачем на виконання договору поставки № 02/03-15 від 02.03.2015 не надано сертифікати якості, сертифікати відповідності, технічні паспорти та інструкції з використання, а також інші документи, передбачені Законом України для даної групи товарів до перевірки. Посилаючись на Декрет Кабінету Міністрів України «Про стандартизацію та сертифікацію» № 46-93 від 10.05.1993, відповідач зазначив, що відсутність сертифікатів відповідності чи свідоцтв про визнання відповідності, позбавляє можливості ідентифікувати предмет фактичної поставки та його відповідність предмету договору. Також проведеним аналізом первинних документів - акту прийомки виконаних будівельних робіт за травень 2015 року встановлено, що кількість використаних людино-годин не відповідає штатній кіль кості працюючих на підприємстві, що виконує будівельні роботи, тому даний акт має дефект змісту, внаслідок чого спричиняє втрату первинними документами юридичної сили і доказовості. У розділі товарно-транспортних накладних «вантажно-розвантажувальні операції» не зазначені найменування організації, що виконувала навантажування та розвантажування маса брутто, час прибуття та вибуття, витрачений час, відсутні підписи відповідальних осіб, тому надані підприємством до перевірки документи не дають змоги ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарських операцій (послуг з навантаження-розвантаження).

Крім того, відповідачем використана інформація стосовно контрагента позивача - ТОВ «Консалтингова компанія «Щит-2», згідно якої відсутні дані про наявність ліцензії для виконання будівельно-монтажних робіт у вказаного підприємства, про наявність основних засобів. Чисельність працюючих на підприємстві склала 6 осіб. В результаті аналізу взаємовідносин ТОВ «Консалтингова компанія «Щит-2» з його контрагентами по ланцюгу постачання встановлено проведення ТОВ «Консалтингова компанія «Щит-2» та його постачальниками транзитних фінансових операцій, направлених на надання податкової вигоди третім особам.

Отже, за висновком контролюючого органу перевіркою не підтверджено поставку товарів (послуг) ТОВ «Консалтингова компанія «Щит-2» на ТОВ «Восток Автомир» у травні 2015 року на суму 2163183,40 грн., у т.ч. ПДВ 360580,56 грн., внаслідок чого підприємством безпідставно завищено податковий кредит з податку на додану вартість за травень 2015 року на суму 360580,56 грн.

Також в акті перевірки від 13.10.2015 контролюючий орган встановив, що за травень 2015 року підприємством в Декларації задекларовано відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та податкового кредиту за травень 2015 року в сумі 23549 грн.; відємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного податкового періоду значення рядка 24 декларації попереднього звітного (податкового) періоду, р. 020, 20.1 Декларації в сумі 99553 грн; відємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (переноситься до рядка 20.1 наступного звітного (податкового) періоду), р.24 декларації за травень 2015 року, в сумі 120919 грн.

Періодом виникнення відємного значення, що включається до складу податкового кредиту поточного завітного (податкового) періоду є березень 2015 року.

Враховуючи результати документальної перевірки позивача з питань своєчасності, достовірності та повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за січень-березень 2015 року (акт перевірки від 30.06.2015 № 1848/08-27-2203/34535386), встановлення завищення відємного значення за березень 2015 року, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, р.24 декларації, на суму 107664 грн., та той факт, що податкове повідомлення-рішення, прийняте за цим актом перевірки оскаржено в адміністративному порядку, відповідач дійшов висновку про завищення відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (переноситься до рядка 20.1 наступного звітного (податкового) періоду), р.24 декларації за травень 2015 року, на суму 120919 грн.

На підставі акту перевірки №2535/08-27-2203/34535386 від 13.10.2015 відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 27.10.2015:

№, яким позивачу зменшено відємне значення з податку на додану вартість на суму 120919 грн. 00 коп. (т.1, а.с.13);

№, яким позивачу збільшено грошове зобовязання з податку на додану вартість на суму 505548 грн. 00 коп., з якої: 337032 грн. 00 коп. основний платіж, 168516 грн. 00 коп. штрафна (фінансова) санкція (штраф) (т.1, а.с.13).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про помилковість висновків податкового органу.

Господарською операцією, згідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

У п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України (в редакції, що діяла на момент формування позивачем податкового кредиту) визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Отже з метою встановлення факту здійснення господарської операції, визначення об'єкта оподаткування, формування податкового кредиту з податку на додану вартість підлягають зясуванню, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

З матеріалів справи та перевірки вбачається, що в період, що перевірявся контролюючим органом, ТОВ «Восток Автомир» мало господарські відносини з ТОВ «Консалтингова компанія «Щит-2» за наступними договорами:

- за договором підряду № 5-5-15 від 05.05.2015, відповідно до умов якого Підрядник (ТОВ «Консалтингова компанія «Щит-2») зобовязується своїми силами та/або з залученням третіх осіб виконати роботи з ремонту (перекриттю та утеплення даху 4073,4 кв. м) будівлі автосалону на обєкті Замовника (ТОВ «Восток Автомир»), розташованого у м.Запоріжжя, вул.Перемоги, буд.76а, а Замовник зобовязується прийняти і сплатити роботи на умовах даного договору (т.1, а. с.34, 35; т.2, а. с.18,19);

- за договором поставки № 02/03-15 від 02.03.2015, за умовами якого Постачальник (ТОВ «Консалтингова компанія «Щит-2») зобовязується в обумовлені договором строки поставити і передати у власність, а Покупець (ТОВ «Восток Автомир») прийняти та оплатити товар, відповідно до умов цього Договору (т.1, а. с.56, 57).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, в екземплярі, наданому до суду позивачем, у п.2.11 договору поставки № 02/03-15 від 02.03.2015 зазначено: « 2.11 Поставка товарів здійснюється шляхом самовивозу або перевізником. Місце поставки товару склад Постачальника, розташований за адресою: Донецьке шосе, 8, місто Запоріжжя» (т.1, а. с.56), а в екземплярі наданому до суду відповідачем: « 2.11 Поставка товарів здійснюється шляхом самовивозу або перевізником. Місце поставки товару склад Постачальника, розташований за адресою: Вулиця Космонавтів, будинок 81, місто Миколаїв» (т.2, а. с.181).

За поясненнями позивача договір поставки №02/03-15 від 02.03.2015 перепідписаний ТОВ «Восток Автомир» та ТОВ «Консалтингова компанія «Щит-2» у звязку з допущенням помилки в адресі знаходження місця поставлення товару за договором поставки № 02/03-15 від 02.03.2015, а саме: помилкове зазначення адреси «м.Миколаїв, вул.Космонавтів, буд.81», що підтверджується відповідними листами ТОВ «Восток Автомир» та ТОВ «Консалтингова компанія «Щит-2» (т.2, а. с.200, 201).

Виходячи з наведеного та наявних в матеріалах справи документів в їх сукупності, а також приймаючи до уваги, що дотримання позивачем порядку укладання та внесення змін до господарських договорів не є предметом даного спору, апеляційний суд вважає, що вказана вище обставина не впливає на суть спірних правовідносин.

За визначенням п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За приписами пп.«а» ч.1 п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

У відповідності до п.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обовязковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Правила податкового обліку визначаються відповідними нормативними документами, що регламентують порядок оподаткування в Україні.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95 за №168/704, згідно якому первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Згідно ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкуванням оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.4 Положення № 88, який наведено вище, встановлено, що первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обовязкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Згідно положень п.198.6. ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З положень статей 183 та 184 ПК України вбачається, що особа як платник ПДВ підлягає реєстрації шляхом внесення відповідного запису до реєстру платників; реєстрація особи як платника ПДВ діє до дати її анулювання.

Судом встановлено, відповідачем не спростовано, що на момент укладення та реалізації договорів контрагент позивача ТОВ «Консалтингова компанія «Щит-2» мало зареєстровані у встановленому порядку установчі документи та цивільну дієздатність згідно з чинним законодавством, було зареєстровано як платник податку на додану вартість.

На підтвердження факту виконання означених вище договорів, укладених позивачем з ТОВ «Консалтингова компанія «Щит-2», позивачем подані документи, які досліджувались контролюючим органом в ході перевірки, копії яких знаходяться в матеріалах справи, а саме:

Стосовно договору підряду №5-5-15 від 05.05.2015:

договір оренди нежитлового приміщення № 1/02 від 14.02.2014, укладений між ТОВ «В5» (орендодавець) та ТОВ «Восток Автомир» (орендар), який свідчить, що нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, вул.Перемоги, буд.76а знаходиться в оренді у позивача з метою розміщення автоцентру з сервісним обслуговуванням (т.1, а. с.198-200);

листи позивача та орендодавця (ТОВ «В5»), які свідчать про наявність потреби проведення ремонтних робіт даху (т.2, а. с.160-163);

Договірна ціна на будівництво; локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1 на ремонт покрівлі ТОВ «Восток Автомир», акт надання послуг № 207 від 31.05.2015; акт №214 прийняття виконаних будівельних робіт за травень 2015 року; Підсумкова відомість ресурсів; довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за травень 2015 року; податкова накладна №17 від 31.05.2015; акт огляду прихованих робіт; сертифікат відповідності з Додатком на матеріали рулонні покрівельні та гідроізоляційні бітумно-полімерні і бітумні; сертифікат відповідності на під покрівельні плівки на основі поліпропілену та поліетилену; сертифікат відповідності з додатками на вироби теплоізоляційні зі скляного штапельного волокна (т.1, а. с.36-53; т.2, а. с.2-17).

договір субпідряду № 06/05/15 від 06.05.2015, укладений між ТОВ «Консалтингова компанія «Щит-2» (підрядник) та ТОВ «Укрбілд ЛТД» (субпідрядник) на виконання власними силами робіт з ремонту (перекриття та утеплення даху 4073,4 кв. м) будівлі автосалону за адресою: м.Запоріжжя, вул.Перемоги, 76а (т.1, а. с.196, 197); видана 18.12.2014 Держархбудінспекцією України ліцензія серії АЕ № 525288 (строком дії з 25.11.2014 по 25.11.2017) на право ТОВ «Укрбілд ЛТД» на здійснення господарської діяльності, повязаної із створенням обєктів архітектури (т.2, а. с.22-24, 187); Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, з якої вбачається,що основним видом економічної діяльності ТОВ «Укрбілд ЛТД» зазначено будівництво житлових і нежитлових будівель (т.2, а. с.21).

Виходячи із змісту поданих позивачем документів в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що вони містять всі обов'язкові реквізити, що передбачені ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в розумінні вказаного Закону є первинними, такими, що підтверджують здійснення відповідних господарських операцій з виконання підрядних робіт, а саме: фактичний рух активів та зміни у власному капіталі позивача.

З приводу посилання відповідача в акті перевірки від 13.10.2015, що кількість використаних людино-годин не відповідає штатній чисельності працюючих на підприємстві, що виконує будівельні роботи (згідно акту виконаних будівельних робіт всього використано у травні 2015 року -10491,82 людино-годин, що складає при восьми годинному дню та 30-ти робочим дням в місяці - 44 осіб працюючих, або при восьмигодинному робочому дню та 18-ти робочих днях в місяці - 73 осіб працюючих, тому даний акт має дефект змісту, а саме, кількість використаного часу (людино-днів) не відповідають дійсності, що відповідно до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.95 № 88, зареєстрованого Міністерством Юстиції України від 05.06.95 № 168/704, спричиняє втрату первинними документами юридичної сили і доказовості), апеляційний суд зазначає, що, по-перше, такий висновок ґрунтується виключно на припущеннях податкового органу, не базується на всебічному аналізі господарської діяльності підрядника, зокрема, можливості залучення ним до виконання робіт третіх осіб. Крім того, встановлений відповідачем дефект змісту акту виконаних будівельних робіт за наявності інших первинних документів, складених на підтвердження факту виконання цих робіт для позивача, не позбавляє вказаний акт статусу первинного документу, який засвідчує здійснення відповідної господарської операції.

Стосовно договору поставки № 02/03-15 від 02.03.2015:

видаткові накладні на поставку запчастин для автомобілів (т.1, а. с.58-61); податкові накладні (т.1, а. с.66-76);

сертифікат відповідності на запасні частини та приладдя (згідно з додатком) до автомобілів торгівельних марок PEUGEOT та CITROEN (т.2, а. с.193-199);

в якості доказів транспортування придбаного позивачем товару надано договір надання послуг з перевезення вантажів № 4814 від 01.04.2015, укладений між ТОВ «Восток Автомир» (замовник) та ПрАТ «АТП Автобудмонтаж» (виконавець) (т.1, а. с.54), акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 185 від 31.05.2015, (т.1, а. с.55) та товарно-транспортні накладні (т.1, а. с.63-65), які свідчать про надання виконавцем послуг з перевезення вантажів автомобілем ЗІЛ (6547); подорожній лист службового легкового автомобіля № 000000864 від 07.05.2015 (т.1, а. с.62).

З приводу посилання відповідача на ненадання позивачем до перевірки сертифікатів якості, сертифікатів відповідності, технічних паспортів та інструкції з використання, через що неможливо ідентифікувати предмет фактичної поставки та його відповідність і предмету договору, апеляційний суд зазначає, що Декретом Кабінету Міністрів України «Про стандартизацію і сертифікацію» № 46-93 від 10.05.1993, на який посилається відповідач, встановлена обовязкова сертифікація продукції, що імпортується. Так, відповідно до ст.18 вказаного Декрету Кабінету міністрів України відповідність продукції (товару), що ввозиться і реалізується на території України та включена до переліку продукції, що підлягає обовязковій сертифікації, стандартам, що діють в Україні, повинна підтверджуватися сертифікатом відповідності чи свідоцтвом про визнання відповідності, виданим призначеним органом.

Стосовно товару, який є предметом поставки за укладеним позивачем договором № 02/03-15 від 02.03.2015, відповідачем не доведено встановлення на законодавчому рівні ідентифікації предмету фактичної поставки та його відповідність предмету договору виключно на підставі сертифікатів якості, сертифікатів відповідності та технічних паспортів, отже відсутність таких документів у позивача та неподання цих документів контролюючому органу під час перевірки не є свідченням нереальності відповідних господарських операцій з поставки обумовленого договором товару.

Щодо посилання відповідача на ненадання позивачем подорожніх листів та недоліків у товарно-транспортних накладних (не зазначення найменування організації, що виконувала навантажування та розвантажування, маси брутто (т), часу прибуття та вибуття, витраченого час, відсутність підписів відповідальних осіб; невідповідність пункту відправки товару податковій адресі підприємства) колегія суддів зазначає наступне.

Товарно-транспортні (ТТН) відповідно до наказу Міністерства транспорту України від 14.10.97 № 363 «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», є транспортною документацією, якою підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Подорожній лист - первинний документ про облік вантажних автомобільних перевезень, що всебічно характеризує роботу автомобіля і водія з моменту їх виїзду з автотранспортного підприємства і до повернення на підприємство.

Тобто згідно Правил товарно-транспортні накладні є внутрішнім документом сторін і не свідчать про наявність певних договірних (правових) стосунків між ними.

Таким же внутрішнім документом для водія і підприємства, на якому такий водій працює, є подорожній лист.

При цьому Наказ Міністерства транспорту України та Міністерства статистики України від 29.12.95 № 488/346 «Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля», яким передбачено обов'язкове застосування для всіх суб'єктів господарської діяльності товарно-транспортних накладних форми № 1-ТН в порушення вимог Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» від 03.10.92 № 493/92 не було зареєстровано в Міністерстві юстиції України, отже він не є нормативно-правовим актом, обов'язковим для виконання, внаслідок чого дія наказу від 29.12.95 № 488/346 призупинена з 25.04.2006.

Таким чином, на даний час в Україні відсутня законодавчо затверджена форма товарно-транспортної накладної, тому суб'єкти господарювання можуть, на свій розсуд, як використовувати в своїй діяльності товаро транспортну накладну довільної форми, так і не використовувати її взагалі.

Разом з тим, Постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 № 207 затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні.

З даного Переліку вбачається, що:

- для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах необхідними є, зокрема,: копія ліцензії, засвідчена автомобільним перевізником, або ліцензійна картка; товарно-транспортна накладна.

- для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб: накладна або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж.

Отже, з наведених норм вбачається, що товарно-транспортна накладна є доказом транспортування товару лише у разі надання юридичною особою чи фізичною-особою підприємцем транспортних послуг іншим субєктам господарювання.

При цьому відповідачем не наведено правову норму, яка б вимагала, що пункт відправки товару повинен відповідати податковій адресі.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач має в наявності всі первинні документи стосовно господарських взаємовідносин з безпосереднім контрагентом ТОВ «Консалтингова компанія «Щит-2», які відповідають діючому законодавству.

Податкові накладні, на підставі яких позивачем суми податку на додану вартість включені до складу податкового кредиту, складені вказаним вище підприємством-контрагентом у відповідності до вимог ст. 201 Податкового кодексу України,

Використання позивачем придбаного товару, виконаних робіт у власній господарській діяльності відповідачем не спростовується, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (т.2, а. с.32-99).

Також актом перевірки від 13.10.2015 не заперечується факт сплати коштів за надані товари і виконані роботи (т.1, а. с.19).

Доказів порушень відображення вищевказаних господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку товариства матеріали справи не містять.

Законодавчо встановлені вимоги, необхідні для чинності правочину (ст.203 ЦК України), позивачем та його контрагентом дотримані. Також господарські зобовязання з поставки товару, виконання робіт не містять ознак фіктивності (вчинених без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися відповідними правочинами), як про те зазначає відповідач.

Податковим органом з цього приводу не враховано, що правочини, які вчинені без наміру створення правових наслідків, що обумовлені ними, визначаються законом як фіктивні (ст.234 ЦК України). Фіктивні правочини не віднесені законом до нікчемних, їх недійсність визнається тільки судом, а, як встановлено судом, доказів наявності відповідних судових рішень відповідачем суду не надано.

З матеріалів справи вбачається, що укладені позивачем з ТОВ «Консалтингова компанія «Щит-2» договори відповідають вимогам чинного законодавства України, мають своїм наслідком зміну у майновому стані учасників правочину, є економічно виправданими, а факт виконання господарських зобов'язань сторін підтверджується первинними та податковими документами.

Дії позивача та його контрагента вчинені на виконання умов договорів, направленні саме на створення наслідків, які обумовлені правовою природою договорів таких видів. Фактична реалізація мети, з якою укладені вказані вище договори, настання правових наслідків, обумовлені цими договорами, підтверджено належним чином складеними первинними документами, зазначеними вище.

Таким чином, наявність вищенаведених первинних документів в їх сукупності свідчить про рух активів позивача у процесі здійснення господарських операцій з ТОВ «Консалтингова компанія «Щит-2», тобто про те, що мали місце реальні зміни майнового стану платника податків, які є обов'язковою ознакою господарської операції.

Стосовно використання відповідачем інформації про контрагента позивача та його контрагентів по ланцюгу постачання робіт з ремонту даху: ТОВ «Восток Автомир» - ТОВ «Консалтингова компанія «Щит-2» - ТОВ «Укрбілд ЛТД» -ТОВ «Вісенталь Торг» та по ланцюгу постачання товарів (запчастин) «Восток Автомир» - ТОВ «Консалтингова компанія «Щит-2» - ТОВ «Проект-Актив» і ТОВ «Траф-Альясн» - ТОВ «Вісенталь Торг», колегія суддів вважає, що ця інформація не може мати для суду доказового значення щодо нереальності господарських операцій, про яку вказує відповідач, оскільки без дослідження первинних документів вказаних підприємств, доказів здійснення якого податковим органом не надано, висновки відповідача про нереальність господарських операцій позивача з ТОВ «Консалтингова компанія «Щит-2» є необґрунтованими.

Тобто хоча відповідачем і зазначено, що на господарські операції позивача з ТОВ «Консалтингова компанія «Щит-2» мали вплив взаємовідносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та робіт, проте доказів на підтвердження такого висновку, крім зазначеної в акті перевірки інформації, відповідачем суду не надано.

Згідно п.86.1 ст.86 Податкового кодексу України, п.3 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з п.4 розділу ІІІ Порядку №727 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно, зокрема:

чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів.

Отже, податковий орган може встановити наявність або відсутність порушень платником податків вимог податкового, валютного та іншого законодавства виключно за наслідками дослідження первинних документів такого платника податків, а відтак посилання податкового органу на інформацію щодо контрагента позивача, що не має правових наслідків, не може вважатись доказом у розумінні ст.69 КАС України.

Статтею 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер відповідальності юридичної особи.

Податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускали його контрагенти, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з вищевказаними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.

Також апеляційний суд вважає помилковим застосування відповідачем результатів попередньої перевірки, зафіксованих в акті перевірки від 30.06.2015 № 1848/08-27-2203/34535386.

З матеріалів справи вбачається, що згідно вказаному акту перевірки від 30.06.2015 встановлено факт завищення відємного значення за березень 2015 року, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, р.24 декларації, на суму 107664 грн., за цим актом перевірки прийняте податкове повідомлення-рішення, яке, як зазначено в акті перевірки від 13.10.2015, оскаржено в адміністративному порядку.

У відповідності до п.200.1 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.4 ст.200 ПК України при відємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пп.7 п.5 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затверодженого наказом Міністерства фінансів України № 966 від 23.09.2014, сума від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 22.1 + рядок 23.3), відображається у рядку 24 Декларації та переноситься до рядка 20.1 наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пп.5 п.6 розділу V вказаного Порядку збільшення/зменшення залишку відємного значення за результатами перевірки контролюючого органу вказується у рядку 28 Декларації.

Проте вказані норми слід застосовувати з урахуванням приписів Податкового кодексу України та інших Законів, що регулюють питання податкового обліку.

Жодна норма закону не покладає на платника податків обовязку відображення в податковій звітності результатів попередніх перевірок податкових органів, тобто висновків про завищення або заниження таким платником податків відповідних сум грошових зобовязань.

Відповідно до п.1 Розділу ІІІ Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міндоходів України № 966 від 23.09.2014, до декларації вносяться дані податкового обліку платника окремо за кожний звітний (податковий) період без наростаючого підсумку.

Платник податку самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає в податковій звітності. Дані, наведені в податковій звітності, мають відповідати даним бухгалтерського та податкового обліку платника (п.6 Розд. ІІІ вказаного Порядку).

Вказані приписи відповідають вимогам ст.ст.3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-ХІV.

Крім того, відповідно до пп.54.3.2 п.53.3 ст.53 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно з п. 58.1 ст.58 ПК України у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Отже результати проведеної податковим органом перевірки підлягають відображенню в рядку 28 декларації з податку на додану вартість на підставі прийнятого податковим органом відповідного податкового повідомлення-рішення та за умови узгодження, визначеного в ньому грошового зобовязання.

Виходячи з наведених правових норм та встановлених фактичних обставин справи, апеляційний суд вважає помилковим висновок відповідача про порушення позивачем п.200.1, п.200.2, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на якого покладено обов'язок доказування правомірності свого рішення згідно приписів ст.71 КАС України, не надано доказів порушення позивачем податкового законодавства, що стало підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень від 27.10.2015.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для вирішення справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Передбачені ст.202 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року у справі № 808/504/16 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко