Справа № 822/718/16
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2017-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/718/16

Головуючий у 1-й інстанції: Козачок І.С.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

10 квітня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Гіюк Д.М.,

представника позивача - Конусь О.М., представник на підставі довіреності

представника відповідача - Федючок В.М., представник на підставі довіреності

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Красилівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом дочірнього підприємства "Старокостянтинівський молочний завод" до Красилівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 року Дочірнє підприємство «Старокостянтинівський молочний завод» звернулось до суду з позовом до Красилівської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04.12.2015 року №.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.05.2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову в задоволенні позову. В апеляційній скарзі податковий орган вказав, що позивачем не доведена економічна необхідність придбання таких послуг та використання в господарській діяльності. Відсутня інформація щодо підприємств, на основі яких проводились маркетингові дослідження. Також апелянт вказав на помилки допущені під час оформлення первинних документів, відсутність деяких документів, а також зазначив про недобросовісність контрагентів позивача як платників податків

В судовому зсіданні представник відповідача підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі та просив їх задовольнити.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, дочірнє підприємство "Старокостянтинівський молочний завод" перебуває на податковому обліку в Красилівській об'єднаній Державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області та є платником податку на додану вартість.

Посадовими особами відповідача проведена документальна позапланова виїзна перевірка ДП "Старокостянтинівський молочний завод" з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати податку на додану вартість за період з 01.02.2015 року по 31.03.2015 року. За результатами перевірки складений акт № 1972/2201/31952591 від 17.11.2015 року.

З висновків акту перевірки вбачається, що позивачем порушені вимоги п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.4 ст. 200 ПК України, в результаті чого завищено податковий кредит з податку на додану вартість на 464 320 грн., в тому числі за лютий 2015 року на суму 96 697 грн. та за березень 2015 року на суму 367 623 грн., що призвело до заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту в лютому 2015 року (ряд. 18) на 96 697 грн. та завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту (ряд. 19) в березні 2015 року на 367 623 грн., в результаті чого завищено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд. 24) всього на суму 464 320 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом прийняте податкове повідомлення - рішення форми "В4" від 04.12.2015 року №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 464320 грн.

Позивач, не погодившись із викладеними у акті перевірки висновками, звернувся зі скаргами до Головного управління ДФС у Хмельницькій області та Державної фіскальної служби України. Як наслідок, скарги позивача залишені без задоволення, а оскаржуване податкове повідомлення - рішення - без змін.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що судом не встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства під час формування податку на додану вартість, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступні обставини.

Відповідно до акту перевірки №1972/2201/3195259 від 17.11.2015 року, податковим органом зроблений висновок про завищення позивачем суми від'ємного значення, яка після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за лютий - березень 2015 року по господарських операціях з ПП "Орім", які, на думку податкового органу, не мали реального характеру, не підтверджені первинними документами.

В силу п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг (п. 138.4 ст. 138).

Відповідно до п. 138.8 ст. 138 ПКУ собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

В свою чергу п. 138.1.9 ст. 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.1 ст.198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Так, між ДП "Старокостянтинівський молочний завод" (замовник) та ПП "Орім" (виконавець) укладений договір про надання маркетингових послуг №226 від 01.02.2015 року з додатками. Відповідно до п. 1.2 договору перелік, види послуг, які виконавець надає замовнику зазначаються в додатку №1 (Таблиця №1) до договору. Замовник замовляє, а виконавець зобов'язується надати послуги з переліку послуг, вказаних в додатку №1 (таблиця №1), в об'ємі, у строки та на умовах, визначених в додатках до договору.

Для перевірки підприємством наданий ряд первинних документів стосовно надання ПП "Орім" маркетингових послуг, зокрема договір, додатки до договору, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), звіти про надані послуги, податкові накладні, платіжні доручення. Оплата за договором здійснена в повному обсязі безготівковим шляхом.

Судом першої інстанції, встановлено, що контрагент позивача у періоді, що перевірявся, був зареєстрований у якості юридичної особи та платника ПДВ. Факт визнання недійсним або анулювання свідоцтва про державну реєстрацію ПП "Орім", свідоцтва платника ПДВ на момент проведення господарських операцій з позивачем судом не встановлений, відповідачем не доведений.

Основним видом діяльності ДП "Старокостянтинівський молочний завод" є переробка молока, виробництво та реалізація молочної продукції.

Позивачем зазначено, що отримані послуги від ПП "Орім" були необхідні позивачу для вивчення та оцінки споживчого ринку у Дніпропетровському регіоні, відстеження економічної спроможності та потреби споживачів у продукції ДП "Старокостянтинівський молочний завод", коригування обсягів поставок, асортименту та цінової політики.

Як видно з матеріалів справи, наказами ДП "Старокостянтинівський молочний завод" від 01.02.2015 року №82/м та від 01.03.2015 року №186/м були визначені основні напрямки маркетингових досліджень щодо з'ясування факторів, які впливають на об'єми реалізації відповідної продукції позивача у Дніпропетровській області.

За результатами проведених досліджень, контрагентом позивача були складені:

- звіти про продажі продукції в грошовому вираженні та про продажі продукції в кількісному вираженні, які дозволяють побачити відхилення від плану продажу і ефективність маркетингової політики підприємства, проаналізувати причини зменшення обсягів продажу;

- звіт про залишки, який дозволяє контролювати кількість залишків товарів в магазинах торговельної мережі з метою ініціювання зміни (збільшення/зменшення) товарних запасів по досліджуваним торговим об'єктам для визначення їх оптимального рівня;

- звіт про відносну динаміку продажів для визначення тенденцій попиту на товар, відстеження сезонності або впливу інших факторів.

Судом першої інстанції встановлено, що отримання підприємством вищезгаданих маркетингових послуг дозволило йому більш ефективно спланувати виробництво і продажі продукції, а також вивчити споживчий ринок Дніпропетровського регіону з метою просування товару та зменшення кількості продукції, що підлягає поверненню покупцем, збільшити обсяги продажів власної продукції. На підставі звітів про виконані роботи (послуги) позивачем зроблені відповідні висновки щодо методів та обсягів ефективних продажів на території Дніпропетровської області ( Наказ № 13/л від 16.01.2015, Попередні висновки, зроблені на основі звітів маркетингових досліджень ПП "Орім" Дніпропетровського регіону за лютий 2015 року, Наказ № 69/м від 05.03.2015 року, Узагальнюючі висновки, зроблені на основі звітів маркетингових досліджень ПП "Орім" Дніпропетровського регіону за лютий, березень 2015 року.

Стосовно доводів податкового органу про неточності заповнення деяких документів, які підтверджують господарські операції та помилки у їх заповненні, суд апеляційної інстанції зазначає, що наявність або відсутність окремих документів, або помилки у їх оформленні не можуть слугувати підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Так, відсутність товарності господарських операцій з придбання платником податків товарів (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише порушеннями контрагента вимог законодавства при веденні фінансово-господарської діяльності, деякими дефектами в розрахункових документах, зумовленими допущеними помилками або ж відсутністю певних документів.

Усі документи в їх сукупності, складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення, які за змістом та формою відповідають вимогам закону, та які відображають реальні господарські операції, належать до первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, тому відсутність довіреностей та товарно-транспортних накладних тощо, які не є обов'язковими первинними документами, що складаються під час здійснення господарської операції з поставки товару, за наявності інших належних первинних документів на поставку товару, не може бути самостійною підставою для висновку про безтоварний характер господарських операцій.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відсутність у контрагента основних засобів також не свідчить про неможливість здійснення господарських операцій, оскільки для здійснення господарської діяльності підприємство цілком законно може використовувати орендовані приміщення, транспортні засоби, обладнання, найманих працівників тощо.

Таким чином з врахуванням викладеного суд апеляційної інстанції зазначає, що порушення контрагентами позивача вимог законодавства про порядок здійснення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про безтоварність відповідних господарських операцій та не може свідчити про наявність підстав для висновків про фіктивність усіх правочинів, які вчинялися юридичними особами.

Стосовно доводів відповідача щодо недобросовісності контрагентів позивача, а також наявності кримінальних проваджень щодо окремих юридичних осіб, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Несплата одним з постачальників товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання податкових зобов'язань, порушення ним певних вимог податкового законодавства та правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту.

Платник податку на додану вартість (покупець товару) на час здійснення господарської операцій з придбання товару не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками товару у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо, і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-якого з контрагентів-постачальників.

Лише встановлення в ході судового розгляду на підставі належних доказів факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або факту його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх доказах, які одержані з дотриманням закону.

Вказана правова позиція узгоджується з правовими позиціями викладеними у постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 року у справі № 21-47а10 та в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26.11.2012 року у справі № 2а-8203/11/1470 (К/9991/56923/12).

Таким чином, висновки податкового органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства, щодо неправомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість та віднесення відповідних сум до складу витрат за період, що перевірявся, мають характер припущень та є необґрунтованими, а відтак, не можуть бути покладені в основу спірних податкових повідомлень-рішень.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно скасовано оскаржуване податкове повідомлення-рішення, оскільки правомірність його прийняття не підтверджено під час апеляційного розгляду справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Красилівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 травня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 14 квітня 2017 року.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сторчак В. Ю.