Справа № 314/7778/16-а(2-а/314/16/17)
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

06 квітня 2017 рокусправа № 314/7778/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.

розглянув у порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області на постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 січня 2017 року по справі № 314/7778/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати дії щодо припинення виплати пенсії протиправними та зобовязати поновити виплату раніше призначеної пенсії за віком з 01 березня 2016 року.

Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 січня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Вважаючи вказане рішення суду таким, що винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що підставою для припинення виплати позивачеві пенсії з березня 2016 року стала інформація, отримана в результаті обміну даних з Єдиною інформаційною базою даних про внутрішньо переміщених осіб, в які вказано «переселенець не зареєстрований», що відповідає положенням Постанови КМУ «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 № 637. Отже, законних підстав для відновлення пенсійних виплат не має. Крім того, управління вважає, що по суті спір є відсутнім, оскільки поновлення пенсії можливе за умови вчинення позивачем певних дій, а саме інформування управління праці та соціального захисту населення про своє фактичне місце проживання і отримання нової довідки внутрішнього переміщення особи.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За приписами п. 2 ч.1 ст. 197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що останню необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, має право на пенсію за віком та перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області як внутрішньо переміщена особа.

З 02.12.2008 позивач був зареєстрований та проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після початку проведення на території місця проживання позивача антитерористичної операції, він як внутрішньо переміщена особа зареєструвався за адресою: 70050, Запорізька область, Вільнянський район, смт. Камяне, вул. Заречна, 14, що підтверджено довідкою № НОМЕР_1 від 16.01.2015 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (а.с.9), у звязку з чим, позивач звернувся до територіального відділення УПФУ з заявою про виплату пенсії.

Відповідно до розпорядження відповідача № 4568 від 23.02.2015 (а.с. 11) позивачу з 01.02.2015 призначена пенсія за віком.

Як вбачається з довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії від 30.03.2017 р., надісланої до апеляційного суду відповідачем, з 01 березня 2016 виплата позивачу пенсії фактично припинена, що не заперечується сторонами. При цьому виплата припинена автоматично, тобто без прийняття відповідачем якого-небудь рішення.

У відповідь на письмове звернення позивача, Управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області листом від 24.11.2016 № 65/Л-5 повідомило позивача про те, що за результатами обміну інформації з Єдиною інформаційною базою даних про внутрішньо переміщених осіб з березня 2016 року припинено виплату пенсії з причин не підтвердження місця проживання. Рекомендовано було проінформувати управління праці та соціального захист населення про фактичне місце проживання позивача, отримати нову довідку внутрішньо переміщеної особи та звернутися до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії.

Вважаючи припинення виплати пенсії незаконним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції виходив з того, що Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено такої підстави для припинення виплати раніше призначеної пенсії, як отримання інформації з Єдиної інформаційної бази даних по внутрішньо переміщеним особам з відміткою «переселенець не зареєстрований».

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо задоволення позову з огляду на наступне.

Спірним у даній справі є правомірність припинення відповідачем виплати пенсії за віком з березня 2016 року після надходження до УПФУ даних щодо відсутності довідки в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішнє переміщених осіб, зокрема, позивача.

З 22.11.2014 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII, яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України. Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому, з компенсацією витрат за надання таких послуг, передбачених укладеним відповідно до пункту 3 цієї постанови тристороннім договором.

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк» або з доставкою додому весь час дії такої довідки.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 строк дії довідки внутрішньо переміщеної особи встановлений не був.

Постановою Кабінету Міністрів від 08.06.2016 року № 352 було також внесено зміни до Постанови № 509, згідно яких встановлено, що довідка діє безстроково; довідка, видана до 20 червня 2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Відповідно ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

За приписами п.71 Порядку № 509 у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

Як вбачається з матеріалів справи, довідка від 16.01.2015 № НОМЕР_1 про взяття позивача на облік як особу, переміщеної з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, є дійсною, оскільки жодних рішень про її скасування у встановлений Порядком № 509 спосіб уповноважені особи не приймали.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-VI (далі - Закон № 1058-VI) або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав призупинення виплати пенсій, є тільки підстави припинення виплати відповідно до статті 49 цього Закону, але жоден з таких випадків управлінням не за застосований та не доведений.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії.

У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 ст. 49 зазначеного Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

З матеріалів справи вбачається, що виплата пенсії позивачу призупинена за наслідками проведеного співставлення бази отримувачів пенсій та Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб, яка ведеться Управлінням праці та соціального захисту населення у відповідності з постановою КМУ від 01.10.2014 № 509 з 01.03.2016. Водночас статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» такої підстави для припинення виплати пенсії не встановлено.

Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення позивачеві виплати пенсії, а тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно задоволено позов.

Колегія суддів вважає правомірним застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин практики Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо порушення відповідачем вимог ст. 19 Конституції України, ч.1 ст. 49 Закону № 1058-VI, оскільки з березня 2016 року позивачу зупинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав.

При цьому слід зауважити, що посилання відповідача як на підставу припинення пенсійних виплат на постанову Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 колегія суддів вважає безпідставним, оскільки встановлення нормативно-правовим актом розширеного кола підстав для припинення виплати пенсії суперечить вимогам Закону України № 1058, який має вищу юридичну силу.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, що містить особливість «Переселенець не зареєстрований» (код 93), як підставу для припинення нарахування пенсійних виплат, колегією суддів не прийнято до уваги з огляду на наявність у позивача довідки від 16.01.2015 № НОМЕР_1, доказів скасування якої відповідачем не надано.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, ухвала прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що в свою чергу є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області залишити без задоволення.

Постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 30 січня 2017 року по справі № 314/7778/16-а залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко