Справа № 161/458/17
Суддя: Кихтюк Р. М.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/458/17
Провадження № 2-а/161/394/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

при секретарі Козак О.А.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку в залі суду справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до виконавчого комітету Луцької міської ради, департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради про визнання рішення та дій субєктів владних повноважень протиправними та зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідачів про визнання рішення та дій субєктів владних повноважень протиправними та зобовязання вчинити дії.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04.12.2009 року між Луцькою міською радою та ним укладено договір оренди земельної ділянки площею 191 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Луцьк вул. Конякіна, 37а і який зареєстрований в книзі записів державної реєстрації договорів оренди 12.01.2010 року за №04.

Відповідно до акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 04.12.2009 року йому було визначено межі земельної ділянки в натурі та згідно акту прийому-передачі від 12.01.2010 року було передано орендовану земельну ділянку.

Вказує, що згідно вказаного договору оренди, орендодавець зобовязаний у місячний строк з дня надходження клопотання орендаря розглянути питання про продовження дії договору. При цьому, у місячний термін з дня подання ним заяви йому не було відмовлено у поновленні оренди землі, а томі він і надалі знаходився на орендованій ним земельній ділянці та сплачував встановлену орендну плату.

Разом з тим, 19.10.2016 року працівниками департаменту муніципальної поліції міста Луцька на виконання рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 20.07.2016 року за №428-18 «Про демонтаж тимчасової споруди по вул.Конякіна,37а» розібрано належне йому приміщення літнього кафе з дитячим майданчиком.

Вважає дане рішення та дії неправомірними і незаконними, оскільки вони не відповідають вимогам ст.ст.31, 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 20,40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», якими передбачено повноваження органів місцевого самоврядування та органів державної влади в частині організації благоустрою населених пунктів і якими зазначено, що забороняється самовільно встановлювати кіоски, павільйони і т.д.

Проте, його тимчасова споруда не підпадає під дію зазначених норм, оскільки не була самовільно встановлена, бо 01.04.2004 року виконавчим комітетом йому було надано дозвіл без зазначення терміну на розміщення кіоску та літньої площадки за вказаною адресою і затверджено проект благоустрою земельної ділянки.

При цьому, на той час не вимагалось наявність паспорту привязку до тимчасової споруди, яка була запровадження в подальшому у відповідності до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 року і який набув чинності з 01.01.2012 року, а тому вимога стосовно недотримання норм закону в цій частині на нього не поширюється.

У звязку з чим, просить визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 20.07.2016 року «Про демонтаж тимчасової споруди по вул. Конякіна, 37а в м. Луцьку» та визнати неправомірними дії департаменту муніципальної поліції стосовно її демонтажу та повернути розібране майно.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та просив їх задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради за від 20.07.2016 року «Про демонтаж тимчасової споруди по вул. Конякіна, 37а в м. Луцьку» зобовязано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1В протягом 7 днів з дня ухвалення даного рішення демонтувати тимчасову споруду, що розташована без відповідних правовстановлюючих та дозвільних документів на вул. Конякіна, 37а та відновити благоустрій території (а.с.5).

Разом з тим, як слідує із дозволу від 01.04.2004 року, виконавчим комітетом йому було погоджено та дозволено без зазначення терміну розміщення кіоску та літньої площадки за вказаною адресою і затверджено проект благоустрою земельної ділянки(а.с. ).

При цьому, 04.12.2009 року між Луцькою міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1В укладено договір оренди земельної ділянки площею 191 кв.м. в м. Луцьку по вул. Конякіна, 37а і який зареєстрований в книзі записів державної реєстрації договорів оренди 12.01.2010 року за №04 (а.с. ).

Відповідно до акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 04.12.2009 року йому було визначено межі земельної ділянки в натурі та згідно акту прийому-передачі від 12.01.2010 року було передано орендовану земельну ділянку.

І як слідує з умов вказаного договору оренди, орендодавець зобовязаний у місячний строк з дня надходження клопотання орендаря розглянути питання про продовження дії договору. При цьому, у місячний термін з дня подання ним заяви позивачу не було відмовлено у поновленні оренди землі, а томі він і надалі знаходився на орендованій ним земельній ділянці та сплачував встановлену орендну плату(а.с. ) .

При цьому, правомірність користування земельною ділянкою на якій розміщена тимчасова споруда підтверджується рішенням господарського суду Волинської області від 08.02.2017 року, яке набрало законної сили і яким визнано поновленим договір оренди від 04.12.2009 року на пять років, а тому вказані обставини доказуванню не підлягають (а.с. ).

Згідно ст. 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Повноваження міських рад та їх виконавчих органів у сфері благоустрою населених пунктів визначені ст.ст. 10, 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Частиною 1 ст. 34 цього Закону встановлено, що правила благоустрою території населеного пункту - це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування.

Правила благоустрою міста Луцьку затверджені рішенням Луцької міської ради від №44/2, якими визначено порядок розміщення та утримання архітектурних форм та тичасових споруд.

Так, відповідно до п. 9.3.5 цих Правил малі архітектурні форми та тимчасові споруди, які розміщені (встановлені або збудовані) без відповідної, оформленої в установленому порядку дозвільної документації, з відхиленням від проекту, вважаються самочинно розміщеними малими архітектурними формами, тимчасовими спорудами чи конструкціями, а використання земельної ділянки під ці споруди класифікується, як самовільне зайняття/захоплення землі. Вищезазначені обєкти підлягають демонтажу за кошти особи, що здійснила встановлення. Якщо особа, що здійснила самовільне встановлення малих архітектурних форм та тимчасових споруд, не здійснила демонтаж у визначені приписом строки, демонтаж малих архітектурних форм та тимчасових споруд здійснюється в порядку, встановленому цими Правилами. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне встановлення малих архітектурних форм та тимчасових споруд, не набуває права власності на них.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. З ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

До відання виконавчих органів міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян (пп.7 п.а ст.30 Закону ).

Статтею 31 цього ж Закону виконавчим органам міських рад делеговано повноваження у галузі будівництва, зокрема, зі здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Водночас питання знесення об'єктів самовільного будівництва внормовано ч. 7 ст.376 ЦК України та ст. 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", якими обумовлено, що такий демонтаж відбувається виключно на підставі рішення суду за наслідками відповідних позовів органів місцевого самоврядування та державного архітектурно-будівельного контролю.

Тобто, виконавчим органам міських рад надано право здійснювати заходи з перевірки дотримання громадянами вимог містобудівного законодавства, приймати з цього приводу рішення, в яких відображати свої висновки щодо наявності таких порушень та встановлювати механізм усунення цих порушень.

Рішення вказаних органів про демонтаж самовільно збудованих об'єктів не є обов'язковими до виконання, оскільки знесення здійснюється у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Отже, аналізуючи в сукупності вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, суд приходить висновку про протиправність оскаржуваного рішення виконавчого комітету Луцької міської ради про демонтаж тимчасової споруди на вул.Конякіна, 37а, а тому його слід скасувати .

Таким чином, суд вважає, що при його винесені відповідачем не зясовано та не досліджено всі обставини розміщення тимчасової споруди , не враховано, що на момент його розміщення, він був встановлений у відповідності до норм діючого на той час законодавства, тобто згадане рішення прийнято передчасно.

При цьому, п. 9.3.5 «Правил благоустрою міста Луцька» передбачено, що тимчасові споруди, які розміщені без відповідної, оформленої в установленому порядку дозвільної документації, з відхиленням від проекту, вважаються самочинно розміщеними, а використання земельної ділянки класифікується як самовільне зайняття землі. Вищезазначені об'єкти підлягають демонтажу за кошти особи, що здійснила встановлення. Якщо особа, що здійснила самовільне встановлення тимчасових споруд, не здійснила демонтаж у визначені строки, демонтаж тимчасових споруд здійснюється в порядку, встановленими цими Правилами.

Тобто, вимоги Правил щодо демонтажу споруд стосуються лише самочинно розміщених споруд, які розміщені без відповідної, оформленої в установленому порядку дозвільної документації, з відхиленням від проекту, а встановлення тимчасової споруди позивачем було здійснено підприємцем з дозволу Луцької міської ради та з дотриманням вимог чинного на той час законодавства і не є самочинно розміщеним із самовільним зайняттям землі.

Також, суд не приймає до уваги доводи представника відповідачів про те, що розміщення тимчасових споруд неможливе без отримання оформленого у встановленому порядку паспорту прив'язки виходячи з наступного.

Так, відповідно до п. 2.1 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 року N° 244, щоб розроблений на виконання ч. 4 ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який набув чинності з 01.01.2012 року, підставою для розміщення тимчасових споруд є паспорт прив'язки, який видається органами містобудування та архітектури за встановленою чинним законодавством формою.

Отже, починаючи з січня 2012 року встановлення тимчасових споруд здійснюється відповідно до паспорта прив'язки тимчасової споруди, тобто забороняється встановлення тимчасових споруд без паспорту прив'язки.

В системному аналізі норм Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності свідчить про те, що вони застосовуються до правовідносин з приводу тих тимчасових споруд, які лише планується встановити.

Відповідно до п. 2.35 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності документація щодо встановлення тимчасової споруди видана до набрання чинності цим Порядком, дійсна до закінчення її терміну дії.

Згідно ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, дослідивши та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 20.07.2016 року підлягає скасуванню, а також підлягають до задоволення вимоги позивача в частині визнання неправомірними дії департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради щодо демонтажу тимчасової споруди, яких слід також зобовязати повернути розібране майно позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

А тому, вимога позивача про стягнення судових витрат також підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 6, 17, 71, 159, 161-163 КАС України, Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування», Законом України «Про оренду землі», Законом України «Про благоустрій населених пунктів», Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 20.07.2016 року за №428-18 «Про демонтаж тимчасової споруди по вул. Конякіна, 37а».

Визнати протиправними дії департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради щодо демонтажу тимчасової споруди по вул. Конякіна, 37а в м. Луцьку та зобовязати департамент муніципальної поліції Луцької міської ради повернути розібране майно позивачу.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з виконавчого комітету Луцької міської ради та департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 понесені судові витрати в рівних частинах по 1600 (одній тисячі шістсот) грн. з кожного.

Постанова може бути оскаржена до Львівського адміністративного апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Луцького міськрайонного суду Р.М. Кихтюк