Справа № 316/1923/16-а(2-а/316/41/17)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

06 квітня 2017 рокусправа № 316/1923/16-а(2-а/316/41/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1, управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області на постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 20 лютого 2017 року по справі № 316/1923/16-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області (далі відповідач), в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахуванні пенсії за віком з урахуванням положень ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобовязати відповідача перерахувати пенсію за віком відповідно до ст. ст. 27,28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 25 листопада 2016 року з урахуванням положень ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», збільшивши пенсію за кожний повний рік страхового стажу понад 15 років.

Постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 20 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, - задоволено частково.

Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області щодо відмови в перерахуванні ОСОБА_1 пенсії за віком у відповідності до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 27, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 25.11.2016 року з урахуванням положень ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», збільшивши пенсію за кожний повний рік страхового стажу понад 15 років.

В іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції без застосування належних мотивів, без повного та всебічного зясування обставин справи, зобовязав відповідача перерахувати пенсію в порушення приписів ч. 16 Прикінцевих положень Закону № 1058. Зазначено, що Закон № 1058 прийнято пізніше, ніж Закон № 796, а тому в даному випадку підлягають застосуванню саме норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». При цьому статтею 56 Закону № 796 не передбачено перерахунку пенсії, а регулюються лише відносини щодо її призначення.

ОСОБА_1, також не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 20 лютого 2017 року в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу та винести в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1200 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначала, що всі документи, які підтверджують витрати на правову допомогу (договір з адвокатом про надання правової допомоги, акт прийняття грошових коштів, квитанції) наявні в матеріалах справи, а тому на підставі ч.1 ст. 94 КАС України відповідні витрати мають бути стягнуті на її користь.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, що підтверджується посвідченням серії А № 517382 від 26.10.2006 року (а.с.6), перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області та отримує пенсію за віком, призначену у відповідності до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

25.11.2016 року ОСОБА_1 звернулася до управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області з заявою про перерахування пенсії з моменту призначення, відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за умови стажу роботи не менш як 15 років для жінок, із збільшенням пенсії на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 % заробітку (а.с.7).

Листом від 08.12.2016 року № 123/П-1 Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області повідомило про відмову в задоволенні зазначеної заяви з посиланням на те, що відповідно до чинного законодавства України виплата пенсії постраждалим від аварії на ЧАЕС 2 категорії проводиться відповідно до норм Закону № 1058 і пенсія розрахована відповідно до статей 27, 28 цього Закону. Позивачу було повідомлено, що перерахунок пенсії з урахуванням норм ч. 2 ст. 56 Закону № 796 провести неможливо (а.с.8).

Визнання протиправною відмови у перерахуванні пенсії з моменту призначення, відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобовязання вчинити такі дії і було предметом судового розгляду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що порівнюючи положення ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, підвищення до пенсії понад встановлений мінімальний стаж роботи, має пільговий характер власне щодо тривалості трудового стажу та величини, з якої проводиться розрахунок, при цьому за наявності у пенсіонерів права на тотожні пенсійні виплати за нормами вказаних законів застосуванню підлягають саме положення спеціального характеру, з урахуванням чого позивачу має бути проведено перерахунок пенсії. В той же час, суду позивачем не було надано належних та допустимих доказів оплати відповідної грошової суми представнику за надання правової допомоги, з огляду на що вимоги про стягнення судових витрат не підлягають задоволенню.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи, державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом № 796-XII визначено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, умов проживання і трудової діяльності, соціального захисту потерпілого населення.

Статтею 49 Закону № 796-ХІІ передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до частини другої статті 27 Закону № 1058-IV за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

Тобто, цією нормою надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом № 1058-IV або спеціальним Законом № 796-ХІІ.

Відповідно до частини 2 статті 56 Закону № 796-XII право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорії 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 % заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 % заробітку.

У зв'язку з цим для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, порядок обчислення стажу роботи має пільговий характер та визначений в частині 2 статті 56 Закону № 796-ХІІ.

Аналіз викладеного положення Закону свідчить про те, що воно визначає особливі норми та умови пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1058-IV слідує, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії зокрема і відповідно до Закону № 796-ХІІ, їй призначається одна пенсія за її вибором.

Відповідно до статті 71 Закону № 796-ХІІ дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Частиною 3 статті 55 Закону № 796-ХІІ встановлено, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

З урахуванням положень частини 2 статті 56, статті 57 Закону № 796-ХІІ та частини 1 статті 28 Закону № 1058-IV, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, підвищення до пенсії за понад встановлений мінімальний стаж роботи, має пільговий характер власне щодо тривалості трудового стажу та величини, з якої проводиться розрахунок.

Крім цього, починаючи з 01 січня 2004 року, з впровадженням в Україні пенсійної реформи, призначення та перерахунок трудових пенсій особам, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, лише на підставі Закону № 796-ХІІ без врахування положень Закону № 1058-IV є неможливим; і навпаки - застосування окремих положень Закону № 1058-IV не є перешкодою до використання до цієї категорії осіб при обрахунку пенсії Закону № 796-ХІІ. При наявності у пенсіонерів, які постраждали від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, права на тотожні пенсійні виплати застосуванню підлягають положення спеціального характеру, в цьому випадку - Закон № 796-ХІІ.

Таким чином, потерпіла від наслідків Чорнобильської катастрофи особа має право на одержання пенсії на умовах, визначених Законом № 796-ХІІ, яким чином фінансується пенсія (Державний бюджет, бюджет Пенсійного фонду тощо) юридичного значення не має.

При цьому, правильність нарахування пенсій, уникнення помилок, подвійних виплат відповідно до затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 384/2011 Положення про Пенсійний фонд України, Закону № 1788-XII, Закону № 1058-IV є обов'язком саме відповідача.

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з дати її звернення до відповідача з заявою про обрання умов пенсійного забезпечення відповідно до Закону № 796-ХІІ, тобто з 25 листопада 2016 року, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Аналогічна правова позиція висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 06 грудня 2016 року (справа № К/800/41876/15) та Верховним Судом України відповідно до постанови від 20 вересня 2016 року (справа 1601/12900/12).

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав задоволення позову в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, у звязку з наступним.

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Пунктом 1 ч. 3 ст. 87 КАС України встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, віднесено витрати на правову допомогу.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191-VI від 20 грудня 2011 року передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Із наведеного випливає, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

На підтвердження факту надання вказаних видів правової допомоги, обсягу наданих послуг, часу участі особи, яка надавала правову допомогу, у цих заходах, та розміру відшкодування повинні бути надані суду відповідні докази.

Водночас, позивач просив відшкодувати витрати, понесені у зв'язку з консультацією з питання перерахунку пенсії за віком, складенням заяви до відповідача про перерахунок пенсії за віком, ознайомленням з нормативно-правовою базою з питання клієнта та складанням адміністративного позову (а.с.10), що не передбачено чинним законодавством, оскільки перелічені дії не є окремою процесуальною дією.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції приймає до уваги й те, що згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З доданого до матеріалів справи договору про надання правової допомоги № 101/е від 11.11.2016 року, а саме у відповідності до п. 5.4, вбачається, що договір вважається виконаним з моменту підписання акта виконаних робіт (а.с.9).

При цьому, матеріали справи не містять будь-яких актів виконаних робіт за договором про надання правової допомоги № 101/е від 11.11.2016 року.

В наданих суду квитанціях відсутня інформація, яка свідчить про те, по якій справі надавалась правова допомога позивачу.

Враховуючи зазначене, вірним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення витрат на правову допомогу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205,206 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області - залишити без задоволення.

Постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 20 лютого 2017 року по справі № 316/1923/16-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко