Справа № 826/16900/13-а
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2017-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Публічного акціонерного товариства “Укрнафта”

до

Бердянської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області

про

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

В судовому засіданні 25 липня 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача не прибув, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи, у зв’язку із чим, на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив перейти до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Зазначене податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акта перевірки від 06 червня 2013 року №000290/0152/00135390 “Про результати невиїзної документальної перевірки Публічного акціонерного товариства “Укрнафта” з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині сплати орендної плати за землю за період з 01 травня 2010 року по 30 квітня 2013 року по земельній ділянці площею 0,259 га, розташованій за адресою: м. Бердянськ, вул. Кабельників, 162-а, та земельній ділянці площею 0,3021 га, розташованій за адресою: м. Бердянськ, вул. 8 Березня, 82-а” (далі по тексту – акт перевірки). Копія вказаного акта перевірки залучена до матеріалів в ході нового розгляду справи.

У висновку акта перевірки зазначено про порушення позивачем статей 2 та 13 Закону України “Про плату за землю”, статей 271, 286, 288 Податкового кодексу України та заниження орендної плати за земельні ділянки на загальну суму 158 757,97 грн., в тому числі за період з 01 травня 2010 року по 31 грудня 2010 року на суму 38 194,95 грн., за 2011 рік на 57 292,43 грн., за 2012 рік на 57 292,43 грн., за період з 01 січня 2013 року по 30 квітня 2013 року на 5 978,16 грн.

Вказані в акті перевірки порушення відповідач обґрунтовує тим, що оскільки Бердянською міською радою на п’ятдесят другій (позачерговій) сесії IV скликання 27 грудня 2005 року прийнято рішення №1 “Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Бердянськ” запроваджена нова нормативна грошова оцінка землі та в установленому порядку вона оприлюднена, ПАТ “Укрнафта” самостійно повинно звернутися до відповідного органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів для отримання довідки (витягу) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, перерахувати суму податкового зобов’язання по земельному податку та орендній платі за земельні ділянки державної і комунальної власності та подати вказану довідку з податковою звітністю до податкового органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки.

Однак, як стверджує відповідач, при обчисленні зобов’язань з орендної плати у періоді, що перевірявся, ПАТ “Укрнафта” застосовано стару нормативну грошову оцінку землі, затверджену ще рішенням сесії міської ради від 29 квітня 1999 року №19 “Про затвердження грошової оцінки земель міста Бердянськ” (із змінами, внесеними рішенням від 21 січня 2002 року “Про внесення доповнень у рішення сьомої сесії міської ради ХХIII скликання від 29 квітня 1999 року №19 “Про затвердження грошової оцінки земель міста Бердянськ”), чим порушено пункт 286.2 статті 286 Податкового кодексу України.

Позивач не погоджується із висновками акта перевірки та прийнятим на його підставі податковим повідомленням-рішенням, оскільки єдиною підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, а тому за користування спірними земельними ділянками ПАТ “Укрнафта” сплачувало орендну плату на підставі та у відповідності до умов договорів оренди землі, зміни до яких не вносилися; рішення Бердянської міської ради від 27 грудня 2005 року про встановлення нової нормативної грошової оцінки землі прийнято до набрання чинності Податковим кодексом України, що, як вважає позивач, автоматично нівелює висновок відповідача про порушення ПАТ “Укрнафта” норм податкового законодавства, оскільки закон зворотної сили не має; правомірність дій ПАТ “Укрнафта” підтверджується позицією адміністративних судів всіх інстанцій та Верховного Суду України.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову підтримує висновки акта перевірки.

Відповідно до частини п’ятої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов’язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи долю позовних вимог із урахуванням вказівок Вищого адміністративного суду України та залучивши до матеріалів справи копію акту перевірки від 06 червня 2013 року №000290/0152/00135390, звертає увагу на наступне.

Згідно з пунктами 4.1 та 4.2 зазначених договорів, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 4% від її нормативної грошової оцінки (на підставі рішення тридцять дев’ятої (позачергової) сесії міської ради IV скликання від 20 квітня 2005 року №1 “Про затвердження переліку розмірів плати за земельні ділянки у м. Бердянську”. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Як вбачається з акта перевірки та не заперечується позивачем, згідно податкових декларацій з орендної плати за земельні ділянки, сума узгодженого податкового зобов’язання по орендній платі за земельні ділянки, які знаходяться у користуванні підприємства становить, зокрема: по земельній ділянці площею 0,2590 га, яка розташована за адресою: м. Бердянськ, Кабельників 162-а, за період з травня по грудень 2010 року – 9 041,50 грн., за 2011 рік – 13 562,25 грн., за 2012 рік – 13 562,25 грн., за період з січня по квітень 2013 року – 10 341,63 грн.; по земельній ділянці площею 0,3021 га, яка розташована за адресою: м. Бердянськ, вул. 8 Березня 82-а, за період з травня по грудень 2010 року – 16 530,52 грн., за 2011 рік – 24 795,78 грн., за 2012 рік – 24 795,78 грн., за період з січня по квітень 2013 року – 7 592,82 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об’єкти комунальної власності.

Пунктом “в” статті 12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно зі статтею 2 Закону України “Про плату за землю” (в редакції, чинній на 2010 рік) використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. За земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Граничний розмір орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, встановлено Законом України “Про плату за землю” та є обов’язковим при укладанні відповідних договорів.

Відповідно до частини першої статті 21 цього ж Закону орендна плата - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Підставою нарахування земельного податку відповідно до статті 13 Закону України “Про плату за землю” є дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності, - договір оренди такої земельної ділянки.

Частиною четвертою статті 21 Закону України “Про оренду землі” (в редакції, чинній на 2010 рік) визначено, що річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, надходить до відповідних бюджетів. Розподіляється і використовується відповідно до закону і не може бути меншою для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється Законом України “Про плату за землю”; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється Законом України “Про плату за землю”.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 14 Закону України “Про систему оподаткування” (в редакції, чинній на 2010 рік), до загальнодержавних платежів належать такі податки і збори (обов’язкові платежі), як плата за землю (земельний податок, а також орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності).

Статтею 21 Закону України “Про оренду землі” та статтею 8 Закону України “Про плату за землю” передбачено внесення змін у розмір орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності.

Разом із тим, статтею 30 Закону України “Про оренду землі” встановлено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

При цьому статтею 654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Вищезазначені положення законодавчих актів знайшли своє відображення і в умовах укладених позивачем з Бердянською міською радою договорах оренди земельних ділянок.

Відповідно до статті 2 Закону України “Про державну податкову службу в Україні” (в редакції, чинній на 2010 рік) державна податкова інспекція наділена повноваженнями зі здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов'язкових платежів), а також неподаткових доходів, установлених законодавством, проте ініціативою вносити зміни в договори оренди землі відповідно до статей 12, 80, 83 Земельного кодексу України, статті 21, 30 Закону України “Про оренду землі” наділена одна зі сторін цих договорів, якою у даній справі є міська рада - орган місцевого самоврядування, через яку відповідною територіальною громадою реалізовано право власності на передані в оренду земельні ділянки, що знаходяться у комунальній власності.

Договір оренди землі є цивільно-правовим, а отже, йому притаманні такі ознаки, як свобода договору, обов’язковість його виконання сторонами тощо. Суб’єкт владних повноважень, який не є учасником договору, не може здійснювати владні управлінські функції шляхом втручання у відносини сторін договору, але має право контролювати належність виконання договору та відповідність його умов чинному законодавству України, зокрема стежити, щоб такі умови не суперечили інтересам суспільства.

Таким чином, зміна розміру земельного податку є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати шляхом внесення відповідних змін до договорів оренди землі його учасниками, однак, зазначене не тягне автоматичну зміну умов договорів щодо розміру орендної палати, а відтак і відповідного донарахування податковим органом суми податкового зобов’язання з орендної плати із застосуванням штрафних санкцій за 2010 рік за спірним податковим повідомленням-рішенням.

Таке застосування норм матеріального права відповідає практиці Верховного Суду України, викладеній в постанові від 11 червня 2013 року за позовом ЗАТ “Кримвтормет” до ДПІ у Балаклавському районі м. Севастополя про скасування податкового повідомлення-рішення.

При цьому, посилання відповідача на порушення позивачем норм Податкового кодексу України в цьому контексті є безпідставними, оскільки він набув чинності з 01 січня 2011 року, а порядок розрахунку орендної плати за землю у 2010 році регулювались нормами Закону України “Про плату за землю”.

У той же час, з 01 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, який відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов’язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов’язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, Податковий кодекс України визначив обов’язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Згідно підпункту 14.1.136. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов’язків платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону України “Про оренду землі”.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, в якій би формі не справлялась плата за землю (чи то у вигляді земельного податку, чи то у вигляді орендної плати), вона у відповідності до положень Податкового кодексу України залишається загальнодержавним податком.

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу XIII Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 271.1 статті 271 Податкового кодексу України базою оподаткування плати за землю є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Згідно пунктів 288.1, 288.3 статті 288 Податкового кодексу України визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки; об’єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Відповідно до пункту 288.4 статті 288 Податкового кодексу України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Водночас пунктом 288.5 статті 288 Податкового кодексу України визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; не може перевищувати: а) для земельних ділянок, наданих для розміщення, будівництва, обслуговування та експлуатації об’єктів енергетики, які виробляють електричну енергію з відновлюваних джерел енергії, включаючи технологічну інфраструктуру таких об’єктів (виробничі приміщення, бази, розподільчі пункти (пристрої), електричні підстанції, електричні мережі), - 3 відсотки нормативної грошової оцінки; б) для земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності та надані для будівництва та/або експлуатації аеродромів - чотирикратний розмір земельного податку, що встановлюється цим розділом; в) для інших земельних ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Тобто, пункт 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу встановлює мінімальну та максимальну граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі. Диспозиція розглядуваної норми, також, чітко розрізняє розмір орендної плати (яка визначається договором) та річну суму платежу (яка, в свою чергу, не може бути меншою від затвердженого законодавцем розміру).

Отже, незалежно від того, чи вносилися зміни до змісту договору оренди в частині встановлення розміру орендної плати, Податковий кодекс України вимагає, аби річний платіж був не менше трикратного розміру земельного податку.

Таким чином, норми Податкового кодексу України застосовують поняття річна сума платежу. А це поняття вже не є безпосередньо прив’язаним до змісту договору і не є тотожним поняттю “орендна плата”. Відтак, орендна плата може бути однією, а річна сума платежу - іншою. І пріоритет у такому разі варто надавати нормам Податкового кодексу України, які регулюють справляння податків і зборів, адже до них належить і орендна плата.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж передбачений положеннями Податкового кодексу України.

Даний висновок також узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постановах від 02 грудня 2014 року у справі №21-274а14, від 14 квітня 2015 року у справі №21-165а15, які є обов’язковими для застосування судами відповідно до вимог статті 244І Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов’язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За правилами пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов’язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Поряд з цим, пунктом 289.1. статті 289 Податкового кодексу України визначено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Згідно пункту 289.3. статті 289 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що хоча в умовах договорів оренди, укладених між позивачем та Бердянською міською радою, передбачено, що зміни до договору мають право вносити лише сторони договору, - зміст договорів повинен відповідати нормам законодавства, а тому зміна розміру земельного податку та нормативної грошової оцінки земельних ділянок є підставою для внесення відповідних змін до договорів оренди землі його учасниками та перегляду їхніх умов. Наведене спростовує доводи позивача про зворотне.

Таким чином, суд погоджується з висновками акта перевірки та вважає, що у зв’язку зі зміною 27 грудня 2005 року Бердянською міською радою нормативної грошової оцінки земель міста Бердянськ із набранням законної сили Податковим кодексом України ПАТ “Укрнафта” з 01 січня 2011 року мало самостійно перерахувати суму податкового зобов’язання по орендній платі за земельні ділянки, виходячи зі ставки у розмірі 3 відсотки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки відповідно до мінімальних обмежень, визначених у підпункті 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, та незалежно від внесення змін до договорів оренди земельної ділянки в частині розміру орендної плати та нормативної грошової оцінки землі, чого, однак, позивачем здійснено не було, що призвело до порушення пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України та заниження грошових зобов’язань з орендної плати за землю у період з 2011 року.

Суд при цьому враховує обставини, викладені в акті перевірки та не спростовані позивачем, з приводу того, що ПАТ “Укрнафта” надано до Бердянської ОДПІ декларацію з плати за землю на 2013 рік, відповідно до якої сума орендної плати за землю вже була розрахована у розмірі 3% (трьох відсотків) від нової нормативної грошової оцінки землі, проведеної у 2013 році, що, однак не відповідає визначеному у пункті 4.1 договорів оренди обов’язку орендаря внесення орендної плати у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки землі та свідчить про порушення умов договорів.

Наведене загалом підтверджує висновки контролюючого органу про порушення позивачем порядку нарахування та сплати орендної плати за спірні земельні ділянки у період з 2011 року по 30 квітня 2013 року, що призвело до заниження відповідних податкових зобов’язань, правильність розрахунку відповідачем яких позивачем в ході розгляду справи не заперечувалася.

Натомість, не приймаються судом до уваги доводи позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин принципу незворотності дії закону у часі, виходячи з наступного.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до пункту 2 Розділу ХІХ “Прикінцеві положення” визнано таким, що втратив чинність з 01 січня 2011 року Закон України “Про плату за землю”, на підставі якого укладені договори оренди та згідно якого позивачем сплачувалась орендна плата.

Суд звертає увагу, що відносини між ПАТ “Укрнафта” та Бердянською міською радою щодо оренди земельних ділянок є триваючими, а тому не можна вважати, що норми Податкового кодексу України застосовані на минуле.

Посилання ж позивача на правову позицію Верховного Суду України при розгляді подібних спорів у постановах від 11 червня 2013 року є також недоцільними, оскільки спірні правовідносини по цим справам виникли до 01 січня 2011 року, а з часу прийняття Податкового кодексу України Верховним Судом України висловлену правову позицію, відповідно до якої, з набранням чинності Податковим кодексом України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, Бердянською ОДПІ доведено правомірність та обґрунтованість прийняття спірного податкового повідомлення-рішення в частині донарахування грошових зобов’язань по орендній платі за землю у період з 2011 року по 30 квітня 2013 року (у тому числі штрафних санкцій) з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, однак, не доведено правомірність донарахування позивачу грошових зобов’язань по орендній платі за землю у період 2010 року, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ПАТ “Укрнафта” підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства “Укрнафта” задовольнити частково.

3. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

4. Присудити з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства “Укрнафта” понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 465,59 грн. (чотириста шістдесят п’ять гривень п’ятдесят дев’ять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Бердянської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко