Справа № 338/326/17
Суддя: Битківський Л.М.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/326/17

04 квітня 2017 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Битківського Л.М.

з участю секретаря Дякун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Богородчани справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Романюка М.Б. про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до інспектора роти №2 батальйону УПП у м. Івано-Франківську Романюка М.Б., в якому поставив питання про визнання протиправною та скасування постанови серії АР №810052 від 12 січня 2017 року, якою він визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 12 січня 2017 року відповідачем відносно нього винесено вищевказану постанову та накладено адміністративне стягнення. В постанові зазначено, нібито цього числа о 13 год. 30 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Новгородській, 49 він здійснив стоянку біля тротуару задньою частиною транспортного засобу до тротуару, чим порушив п.15.5. ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 122 КУпАП.

Вважає, що постанова серії АР №810052 від 12 січня 2017 року є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки він жодного порушення не вчиняв. 12 січня 2017 року належним йому транспортним засобом марки «Mercedes-Benz», н.з. НОМЕР_1, не керував та не здійснював стоянку автомобіля біля тротуару по вул. Новгородській, 49 в м. Івано-Франківську.

12 січня 2017 року у вказаний в постанові час його автобус перебував в м. Івано-Франківську по вул.Заклинських на приватній території ТОВ «Будівельна компанія «Галицька», в якої на підставі договору він використовує територію для базування та парковочних місць для автотранспорту. Ця земельна ділянка належить компанії на праві власності на підставі Державного акта. Перебування транспортного засобу на приватній території, його рух, стоянка тощо регламентується іншими відповідними нормативними актами, що повинні ґрунтуватись на вимогах ПДР, але аж ніяк не самими ПДР України.

Крім того, на приватній території по вул. Заклинських тротуар відсутній, що стверджується державним актом на право власності на земельну ділянку та зведеною таблицею дорожньої розмітки, оскільки це є повністю прилегла територія адміністративно-торгового комплексу. Так як тротуар відсутній, то, відповідно, він не міг порушити правила стоянки транспортного засобу біля тротуару.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав. Пояснив, що під час розгляду справи на місці лейтенантом поліції Романюком М.Б. він оспорював допущене порушення, намагався надати відповідачу документи, що спростовують факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, хотів викласти свої пояснення письмово, проте такої можливості йому не було надано. Ані його доводи, ані представлена ним документація до уваги інспектором прийняті не були. Інспектор Романюк М.Б. зазначив, що відносно нього все ж буде складена постанова за порушення п.15.5. ПДР, копію якої йому направлять поштовим зв'язком. Однак така на його адресу так і не надходила. 14 березня 2017 року прибув за викликом до виконавчої служби, де вперше побачив та отримав копію постанови серії АР №810052 від 12 січня 2017 року. Хоча в постанові й зазначено, що її копія направлялась йому 13 січня 2017 року рекомендованим листом за вихідним номером 159, однак це не відповідає дійсності. На його звернення начальником центру поштового зв'язку №4 УДППЗ «Укрпошта» надана відповідь, що в січні місяці рекомендовані листи на адресу ОСОБА_1 не надходили. За таких обставин клопотав про поновлення йому строку оскарження постанови, що була винесена інспектором Романюком М.Б. 12 січня 2017 року. Просив позов задовольнити - визнати вищевказану постанову протиправною та скасувати.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не відомі.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно ст.289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти

днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Копія оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху 12 січня 2017 року - в день її винесення - ОСОБА_1 вручена не була. Позивач отримав її 14 березня 2017 року, з'явившись на виклик державного виконавця до Богородчанського районного відділу ДВС.

За таких обставин суд вважає, що строк оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не пропущено. Останній подав позов про визнання протиправною та скасування вищевказаної постанови до суду 17 березня 2017 року, тобто у визначений законом 10-денний строк з дня отримання її копії.

Відповідно до ст.7 КУпАП, застосування уповноваженим на те органом і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетентності, у точній відповідності з законом.

Згідно з ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується не всебічному, повному і об'єктивному дослідженні усіх обставин справи у їх сукупності.

Постановою інспектора роти №2 батальйону УПП у м. Івано-Франківську Романюка М.Б. від 12 січня 2017 року ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП у зв'язку з порушенням п.15.5 Правил дорожнього руху, оскільки цього числа о 13 год. 30 хв. біля тротуару з пішоходним рухом, що по вул.Новгородській, 49 в м. Івано-Франківську, здійснив стоянку транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», н.з. НОМЕР_1, задньою частиною автомобіля до тротуару (а.с.3).

Зазначена постанова не відповідає вимогам ст.283 КУпАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у ній, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, в тому числі які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Посилання на жоден з цих доказів у постанові серії АР №810372 від 20 січня 2017 року немає.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Статтею 254 КУпАП визначено, що така фіксація відбувається шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення, у якому відповідно до ст.256 КУпАП, крім іншого, зазначається місце час і суть адміністративного порушення, виявленого уповноваженою особою, прізвища адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.258 КУпАП, протокол може не складатись у разі вчинення адміністративних порушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних порушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Однак, системний аналіз положень Кодексу, в тому числі ч.5 ст.258 КУпАП дає підстави для висновку, що у випадку, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.256 цього Кодексу, крім випадків коли порушення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі. Такі ж вимоги містяться у Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом Міністерства Внутрішніх справ №1376 від 06 листопада 2015 року, що зареєстрована у Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року №1496/27941.

В іншому випадку, на думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується також на правових висновках, які зробив Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі №23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року.

Позивач оспорював допущення порушення ПДР, однак протокол про вчинення адміністративного правопорушення відносно нього відповідачем складено не було, позивачу не надано можливості викласти свої пояснення, в тому числі письмово, щоб обгрунтувати свою позицію. Відтак інспетктор при винесенні постанови не вдавався до аналізу доказів по справі, не дослідив письмові документи, до яких апелював ОСОБА_1, намагаючись підтвердити свою позицію, у таксті постанови не навів мотивів, які би спростовували доводи позивача.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Жодних доказів вини позивача, які б підтверджували факт порушення ним п.15.5 Правил дорожнього руху та спростовували позицію ОСОБА_1 відповідачем суду не представлено. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, постанову серії АР №810052, винесену 12 січня 2017 року інспектором роти №2 батальйону УПП в м.Івано-Франківську Романюком М.Б., слід визнати протиправною та скасувати.

Керуючись ст.ст. 159-163 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити.

Постанову інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську лейтенанта поліції Романюка М.Б. від 12 січня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень - скасувати.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду в 10-ти денний строк через суд першої інстанції.

Суддя Л.М. Битківський