Справа № 161/13487/16-а,2-а/161/781/16
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року №876/1281/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання Андрушківа І.Я..,

за участю представників позивача ОСОБА_1,

та відповідача ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2016 року у справі за її позовом до виконавчого комітету Луцької міської ради про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3В.(далі - ФОП) звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Луцької міської ради (далі Виконком, Міськрада відповідно) про скасування рішення від 07.10.2016 №620-11 «Про демонтаж тимчасової споруди на вул.Конякіна,39» (далі Рішення). В обґрунтування позовних вимог покликається на відсутність у відповідача передбачених законом повноважень на прийняття оспорюваного Рішення, в силу чого таке є незаконним та підлягає скасуванню. Більше того вважає, що наслідком виконання Рішення може стати припинення підприємницької діяльності позивача та позбавлення робочих місць працівників.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 2016 року у справі №161/13487/16-а за заявою позивача зупинено дію Рішення до вирішення справи по суті (а.с.12).

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2016 року у справі №161/13487/16-а в задоволенні позову відмовлено. Заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 жовтня 2016 року скасовано.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позов задовольнити. У поданій апеляційній скарзі вказує на обставини викладені у позовній заяві, а також зазначає, що відповідачем під час прийняття Рішення порушено п.9.4.3 «Правил благоустрою міста Луцька», затверджених рішенням Міськради від 29.07.2009 № 44/2 (далі Правила), якими встановлено, що самовільно встановлені малі архітектурні форми, тимчасові споруди чи конструкції демонтуються лише після роботи комісії та складання відповідного акта, чого в даній ситуації дотримано не було.

Відповідач в письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу належить задовольнити з таких міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено правомірності розміщення тимчасової споруди, зокрема не надано документів, які б підтверджували законність встановлення такої. Відтак Рішення відповідачем прийняте правомірно, підстав для його скасування немає.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими з таких міркувань.

З матеріалів справи видно, що 10.02.2005 між Міськрадою (Орендодавець) та Відкритим акціонерним товариством «Волинське обласне підприємство автобусних станцій 10799» (Орендар) укладено договір оренди землі, відповідно до якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування автостанції, яка знаходиться на вул.Конякіна, 39 в м.Луцьку (а.с.40-42).

Надалі, між Приватним акціонерним товариством «Волинське обласне підприємство автобусних станцій» (далі - ПАТ) та ФОП укладено договір на надання послуг від 29.12.2014 №17-2015 (далі Договір), відповідно до якого ПАТ надає послуги по обслуговуванню пересувного кіоску № (без номера) по реалізації гарячої випічки, що знаходиться на території АВ Луцьк (м.Луцьк, вул.Конякіна, 39). ФОП ж в свою чергу зобовязується сплачувати плату за обслуговування відповідно до умов Договору (а.с.5-6).

Як слідує з матеріалів справи причеп-фургон торгівельний 71Т (далі Тимчасова споруда) належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджено належними документами, зокрема договором поставки від 06.05.2010 №32/05-10, квитанцією від 11.05.2010 №1595026, актом приймання-передачі транспортного засобу серії НДЦ від 27.05.2010 №760202 (а.с.45; 47; 49-53).

07.10.2016 Виконкомом прийнято Рішення, яким зобовязано власника Тимчасової споруди протягом 7 днів з дати ухвалення цього Рішення демонтувати споруду, що розміщена без відповідних правовстановлюючих та дозвільних документів на вул.Конякіна,39 та відновити благоустрій території. У разі невиконання власником п.1 цього Рішення департаменту муніципальної поліції міської ради доручено демонтувати Тимчасову споруду в законом встановлений спосіб і метод (а.с.7).

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, позивач звернувся із даним адміністративним позовом.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про благоустрій населених пунктів» (далі Закон №2807-IV) визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.

Як встановлено ч.1 ст.1 цього Закону благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Стаття 5 Закону №2807-IV визначає перелік органів управління у сфері благоустрою населених пунктів, до яких належать Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.

Відповідно до положень статей 20 та 40 Закону №2807-IV організація благоустрою та самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів, здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, рішення яких є обов'язковими на відповідній території.

Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон 280/97-ВР) визначено, що виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

До відання виконавчих органів міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян (пп.7 п. «а» ст.30 Закону №280/97).

Статтею 31 цього ж Закону виконавчим органам міських рад делеговано повноваження у галузі будівництва, зокрема, зі здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Аналогічного змісту положення містяться й у Законі №2807-IV, зокрема, ч.2 ст.10 визначено, що до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів а також здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та обєктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних обєктів тощо.

Згідно зі ст. 73 Закону №280/97 акти ради, сільського, селищного, міського голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та іншими організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Таким чином, виконавчим органам міських рад надано право здійснювати заходи з перевірки дотримання громадянами вимог містобудівного законодавства, приймати з цього приводу рішення, в яких відображати свої висновки щодо наявності таких порушень та встановлювати механізм усунення цих порушень.

Окрім цього, ст.34 Закону №2807-IV зазначено, що правила благоустрою території населеного пункту - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування.

У місті Луцьку на час виникнення спірних відносин діяли Правила.

Пунктом 1.3 Правил визначено, що мала архітектурна форма невелика споруда, конструкція, яка виконується із полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без улаштування фундаментів.

Розділом 9 Правил встановлений порядок розміщення малих архітектурних, форм та тимчасових споруд, зокрема, пп.9.3.1 передбачається, що розміщення та утримання малих архітектурних форм та тимчасових споруд у місцях, визначених для проведення загальноміських заходів та ярмарків, проводиться згідно з вимогами розпорядчих документів Міськради, та погодження з департаментом житлово-комунального господарства, в яких обов'язково передбачаються заходи щодо запобігання пошкодженню об'єктів благоустрою, зелених насаджень, укладання угод на вивезення відходів, забезпечення контролю за організацією постійного прибирання закріплених і прилеглих територій, своєчасного вивезення вмісту контейнерів та урн для сміття, належного утримання біотуалетів.

Малі архітектурні форми та тимчасові споруди, які розміщені (встановлені або збудовані) без відповідної, оформленої в установленому порядку дозвільної документації, з відхиленням від проекту, вважаються самочинно розміщеними малими архітектурними формами, тимчасовими спорудами чи конструкціями, а використання земельної ділянки під ці споруди класифікується, як самовільне зайняття/захоплення землі. Вищезазначені обєкти підлягають демонтажу за кошти особи, що здійснила встановлення. Якщо особа, що здійснила самовільне встановлення малих архітектурних форм та тимчасових споруд, не здійснила демонтаж у визначені приписом строки, демонтаж малих архітектурних форм та тимчасових споруд здійснюється в порядку, встановленому цими Правилами (пп.9.3.5 Правил).

Порядок демонтажу самовільно встановлених малих архітектурних форм, тимчасових споруд та конструкцій визначено п.9.4 Правил.

Демонтаж, перевезення, зберігання самовільно встановлених малих архітектурних форм, тимчасових споруд та конструкцій, власники яких ухиляються від демонтажу (або власники яких не відомі), відновлення благоустрою на місці самовільного їх встановлення, здійснюється за кошти місцевого бюджету. Відшкодування завданих збитків здійснюється в установленому порядку.

Рішення про демонтаж самовільно встановлених малих архітектурних форм, тимчасових споруд чи конструкцій приймається виконавчими органами Луцької міської ради.

Підпунктом 9.4.3 Правил встановлено, що демонтаж здійснюється в наступному порядку: при виявленні самовільно встановлених малих архітектурних форм, тимчасових споруд чи конструкцій, скликається комісія з представників департаменту житлово-комунального господарства Міськради, Муніципальної поліції, міського відділу внутрішніх справ (за згодою), особи, яка здійснила самовільне встановлення малих архітектурних форм, тимчасових споруд чи конструкцій (у разі її присутності), для їх огляду, про що складається акт.

Передбачається, що акт обовязково повинен містити опис малих архітектурних форм, тимчасових споруд чи конструкцій (геометричні параметри, матеріал, наявність підключення до мереж електро - та водопостачання) та перелік візуально виявлених недоліків, пошкоджень.

Лише після дотримання вищезазначеної процедури та складання акта на демонтаж малих архітектурних форм, тимчасових споруд чи конструкцій, ці обєкти опечатуються та перевозяться на майданчик тимчасового зберігання, де передаються відповідальній особі під розпис.

Принагідно, що визначальним у положенні наведеному вище є саме словосполучення «при виявленні самовільно встановлених малих архітектурних форм, тимчасових споруд чи конструкцій», з аналізу якого слідує, що дотримання процедури та складання акту є обовязковою передумовою для прийняття уповноваженим органом рішення про демонтаж самовільно встановлених малих архітектурних форм, тимчасових споруд чи конструкцій.

Відтак, аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, беручи до уваги, що у розглядуваній справі, комісія скликана не була та відповідний акт не складався, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про порушення відповідачем встановленої законодавством процедури прийняття Рішення, що свідчить про протиправність останнього та має наслідком його скасування.

З огляду на вищевказане, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги являються суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Згідно з пунктами 1 та 4 ч.1 ст.202 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Такі обставини є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про задоволення позову, з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 07 жовтня 2016 №620-11 «Про демонтаж тимчасової споруди на вул.Конякіна, 39».

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 14 квітня 2017 року.