Справа № 804/1935/16
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 квітня 2017 рокусправа № 804/1935/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Чепурнова Д.В. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області
на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 липня 2016 року у справі №804/1935/16
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до про Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації та зобов'язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі по тексту - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію, надану листом ГУ ДФС у Дніпропетровській області за №1276/10/04-36-13-02-09 від 26.02.2016р. "Про надання податкової консультації згідно з главою 1 розділу ХІV Податкового кодексу України";

- зобов'язати відповідача надати нову податкову консультацію з урахуванням висновків суду у цій справі (а.с. 4-7).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 травня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №804/1935/16 (а.с. 2).

Позивач, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві, зазначив, що висновки зроблені відповідачем у індивідуальній податковій консультації суперечать положенням п.п.14.1.54 п.14.1 ст.14, п.164.2 ст.164 та ст..292 Податкового кодексу України, тому надана позивачеві індивідуальна податкова консультація не відповідає чинному законодавству України.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 липня 2016 року у справі №804/1935/16 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано індивідуальну податкову консультацію, надану листом Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області за №1276/10/04-36-13-02-09 від 26.02.2016р. "Про надання податкової консультації згідно з главою 1 розділу ХІV Податкового кодексу України".

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено (суддя - Турова О.М.) (а.с. 57-59).

Постанова суду першої інстанції обґрунтована протиправністю індивідуальної податкової консультації, яка була надана листом ГУ ДФС у Дніпропетровській області за №1276/10/04-36-13-02-09 від 26.02.2016 року «Про надання податкової консультації згідно з главою 1 розділу XIV Податкового кодексу України" (а.с. 59).

Відповідач - Головне управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, не погодившись з вищезазначеною постановою суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати постанову Дніпропетроського окружного адміністративного суду від 18 липня 2016 року у справі №804/1935/16 та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 64-67).

В обґрунтування апеляційних вимог відповідач зазначив, що кошти, які надійшли на розрахунковий рахунок, який відкрито фізичною особою для здійснення підприємницької діяльності, включається до доходу фізичної особи - підприємця - платника єдиного податку з врахуванням вимог статті 292 ПКУ (а.с. 66).

12 квітня 2017 року на електронну адресу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду за вх.№13658/17 надійшли заперечення позивача на апеляційну скаргу, в яких він вказує, що надходження на його рахунок власних коштів не пов'язано з результатом здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг), ці кошти не є виручкою в розумінні Податкового кодексу України, отже, за таких обставин, підстав для включення даних коштів до складу оподатковуваного доходу, отриманого від підприємницької діяльності, відсутні. Крім того, позивач вказує на те, що підстав для зміни та скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції немає (а.с. 85-86) .

У судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив суд задовольнити її з підстав та доводів зазначених у ній.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги вказуючи при цьому на її необґрунтованість та безпідставність.

Згідно частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У судовому засіданні, заслухавши думку представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи позивач перебуває на обліку в Новомосковській ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області та застосовує спрощену систему оподаткування на третій групі.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДФС у Дніпропетровській області з запитом на податкову консультацію від 15.02.2016р. №3, в якому просив роз'яснити йому в порядку ст.52 ПК України чи є об'єктом оподаткування його власні кошти, у випадку внесення їх на його поточний банківський рахунок для поповнення обігових коштів та/або сплати податків, зборів, пов'язаних із здійснюваною ним підприємницькою діяльністю (а.с. 9).

За результатами звернення позивача, податковий орган листом від 26.02.2016р. №1276/10/04-36-13-02-09 "Про надання податкової консультації згідно з главою 1 розділу ХІV Податкового кодексу України" ГУ ДФС у Дніпропетровській області надало роз'яснення на вищевказаний запит ОСОБА_1, в яких вказала, що власні кошти, внесені на власний поточний банківський рахунок включаються до доходу фізичної особи-підприємця платника єдиного податку (а.с. 10-12).

Позивач не погодившись з вищезазначеним висновком податкового органу та скористався наданим йому абз. 1 п.53.3 ст.53 ПК України правом на його оскарження.

Підпунктом 14.1.172 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податкова консультація допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Згідно з пунктами 52.1, 52.2 статті 52 Податкового кодексу України встановлено, що за зверненням платників податків контролюючі органи надають безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом. Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Відповідно до пункту 53.3 статті 53 Податкового кодексу України платник податків може оскаржити до суду як правовий акт індивідуальної дії податкову консультацію контролюючого органу, викладену в письмовій або електронній формі, яка, на думку такого платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору. Визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебуває на обліку в Новомосковській ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області та застосовує спрощену систему оподаткування на третій групі (платник єдиного податку на третій групі).

Стаття 177 Податкового кодексу України визначає порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пунктів 177.1, 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Відповідно до п.п.1 п.292.1 ст.292 ПК України доходом платника єдиного податку є: для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Згідно з абз.1, 3 п.292.3 ст.292 ПК України до суми доходу платника єдиного податку включається вартість безоплатно отриманих протягом звітного періоду товарів (робіт, послуг). До суми доходу платника єдиного податку третьої групи, який є платником податку на додану вартість за звітний період також включається сума кредиторської заборгованості, за якою минув строк позовної давності.

Відповідно до п.292.13 ст.292 ПК України дохід визначається на підставі даних обліку, який ведеться відповідно до статті 296 цього Кодексу.

Згідно з п.7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 Дохід, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999р. №290, дохід класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); іній операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо.

До складу фінансових доходів включаються дивіденди, відсотки та інші доходи, отримані від фінансових інвестицій (крім доходів, які обліковуються за методом участі в капіталі).

До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов'язані з операційною діяльністю підприємства.

Отже, оподатковуваним доходом фізичної особи від провадження діяльності у розумінні наведеного законодавчого припису є дохід у грошовій формі (готівковій та/або безготівковій), отриманий від здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Крім того, наказом Міністерства фінансів України №1637 від 15.12.2011р. "Про затвердження форм книги обліку доходів і книги обліку доходів і витрат та порядків їх ведення" не визначено, до якої графи книги необхідно записувати внесення власних коштів, адже вони не є сумою коштів за продані товари, виконані роботи чи надані послуги.

Враховуючи вимоги чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку про те, що включенню до обсягу доходу (виручки) підлягають тільки ті готівкові (безготівкові) кошти, що надійшли за результатами здійснення підприємницької діяльності (продажу товарів, надання послуг, орендна плата тощо), а не всі суми, які були фактично отримані суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що у разі надходження на рахунок позивача власних коштів не пов'язано з результатом здійсненням операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг), ці кошти не є виручкою в розумінні Податкового кодексу України, отже, за таких обставин, підстави для включення даних коштів до складу оподатковуваного доходу, отриманого від підприємницької діяльності, відсутні.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з правовою позицією суду першої інстанції, яка полягає у тому, що у разі внесення платником податку грошових коштів, отриманих як дохід із джерелом походження з України або за межами України та раніше оподаткованих відповідно до чинного законодавства, на поточний рахунок, відкритий для здійснення підприємницької діяльності, такі грошові кошти до складу доходу фізичної особи-підприємця не включаються, повторно не оподатковуються та не відображаються в Книзі обліку доходів і витрат.

Виходячи із викладеного, колегія суддів вважає безпідставним та необґрунтованим висновок суб'єкта владних повноважень у спірних правовідносинах, а отже вважає за можливе погодитись з висновком суду першої інстанції, що індивідуальна податкова консультація, надана листом ГУ ДФС у Дніпропетровській області за №1276/10/04-36-13-02-09 від 26.02.2016р. "Про надання податкової консультації згідно з главою 1 розділу ХІV Податкового кодексу України", є протиправною та підлягає скасуванню.

Колегія суддів, також погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно частини позовних вимог про зобов'язання відповідача надати нову податкову консультацію з урахуванням висновків суду у цій справі, які суд цілком обґрунтовано та законно залишив без задоволення з огляду на їх передчасність.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до ч. 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає за потрібне, також зазначити про необхідність дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що відповідачем не доведено законність і обґрунтованість оскаржуваної індивідуальної податкової консультації.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про часткове задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому постанову суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 18 липня 2016 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ч.3 ст. 160, ст.195,196,198,200,205,206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 липня 2016 року у справі №804/1935/16- залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу - з дня складання рішення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено - 13 квітня 2017 року.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова