Справа № 804/4609/16
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 листопада 2016 р. Справа № 804/4609/16
Дніпропетровський окружний адміністартивний суд у складі головуючого судді Сидоренко Д.В. ,розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що фактичні обставини справи обєктивно засвідчують реальність здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «Привід Плюс» та правомірність формування податкового кредиту відповідно до первинних бухгалтерських документів, складених під час здійснення таких господарських операцій. Крім того, відповідач не надав достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються висновки акту перевірки позивача з питання не підтвердження господарських відносин із вказаними контрагентами, і не довів правомірності прийнятого ним податкового-повідомлення рішення.
Позивачем до суду надано клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.
Представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечував. У запереченнях на адміністративний позов повністю продублював зміст акту перевірки від 24.03.2014 року №154/28-01-46-02-05393043, зокрема, вказав, що в ході проведення перевірки позивача було встановлено продаж продукції за цінами, нижчими від виробничої собівартості, та одержання внаслідок таких операцій значних збитків, що призводить до виникнення формальних підстав для відшкодування з бюджету податку на додану вартість та не є економічно виправданим.
Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
У період з 10.02.2014 року по 17.03.2014 року СДПІ по роботі з ВПП у м. Дніпропетровську на підставі п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ПАТ Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок у сумі 38 966 648 грн., відображеного у податковій декларації з ПДВ за грудень 2013 року.
За результатами вказаної перевірки складено акт від 24.03.2014 року №154/28-01-46-02-05393043, у висновках якого вказано про встановлення наступних порушень:
1. п.198.1, 198.2, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту в сумі 407644 грн., в тому числі по періодах:
листопад 2013 року 391648 грн.,
- абз г п. 198.5 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податкових зобов'язань в сумі 28954102 грн., в тому числі по періодах:
листопад 2013 року 15301848 грн.,
грудень 2013 року 13652254 грн.;
2. вищевикладене призвело до порушення п. 200.1 ст. 200 розділу V Податкового кодексу України, а саме:
- завищення відємного значення різниці між сумою податкових зобовязань та сумою податкового кредиту на загальну суму 15693496 грн.,
- заниження позитивного значення різниці між сумою податкових зобовязань та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду на 13668250 грн.
3. вищевикладене призвело до порушення:
- абз а п.200.4 ст. 200 розділу V Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено суму, що підлягала бюджетному відшкодуванню за грудень 2013 року на 29361746 грн.
Рішенням Міністверства доходів в зборів України від 08.07.2017 року за №254116/99-99-10-01-15 податкове повідомлення-рішення СДПІ по роботі з ВПП у м. Дніпропетровську від 02.04.2014 року № залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Вказане рішення було оскаржено позивачем в судовому порядку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Під час розгляду справи судом перевірено прийняте відповідачем рішення на відповідність вимогам законодавства та встановлено наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органу власних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного субєкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначалось вище, в ході проведеної перевірки позивача було встановлено порушення вимог податкового законодавства за період грудень 2013 року.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Порядок оподаткування податком на додану вартість визначений розділом V Податкового кодексу України.

Статтею 198 ПК України передбачено право платників податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, яким є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду (п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України).

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Статтею 200 ПК України визначалося, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цьогоКодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Отже, зі змісту норм Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) слідує, що необхідним первинним документом, який дає право платнику податків на формування податкового кредиту, є належним чином оформлена податкова накладна.

Згідно листа інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини:

- рух активів у процесі здійснення господарської операції.

- установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції.

- установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Також, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що зазначено в іншому листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 року № 1936/11/13-11).

Згідно з ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон) бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (далі по тексту - Наказ № 88).

Відповідно до п. 1.2 Наказу № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Наказу № 88).

Згідно з п. 2.4 Наказу №88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Із зазначеного слідує, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб'єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, у тому числі при формуванні витрат та податкового кредиту, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88.

Із змісту статті 9 цього Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» також вбачається, що первинні документи обов'язково мають фіксувати факт здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Враховуючи зазначене вище, судом під час розгляду справи перевірені обставини на підтвердження факту здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, а також обставини на підтвердження факту здійснення господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом, зокрема шляхом установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.

Предметом перевірки було взаємовідносини ПАТ Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського, зокрема, з ТОВ «Привід Плюс» та ТОВ «Вектра 3000».

Між ПАТ Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського (одержувач) та ПАТ ПРИВІД ПЛЮС (постачальник) 06.06.2012 року укладено договір №12-1095-02, предметом якого є поставка обладнання, вказане у специфікаціях.

До договору укладено специфікацію №7 на постачання товару механозапчастин на загальну суму 1851588,00 грн. (з ПДВ).

На підтвердження реальності здійснення постачання за договором №12-1095-02 ПАТ Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського надані:

- рахунки-фактури №3701392 від 17.04.2013 року, №3701392-1 від 16.10.2013 року;

- видаткова накладна №РН-0000125 від 17.12.2013 року;

- товаро-транспортна накладна № від 16.12.2013 року;

- банківські виписки за 02.09.2013 року, 04.12.2013 року, 06.12.2013 року на суму 75 978,00 грн., 33 684,67 грн., 42 293,33 грн. відповідно.

Згідно товаро-транспортної накладної № від 16.12.2013 року вантажоодержувачу ПАТ Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського вантажовідправник ТОВ ПРИВІД ПЛЮС відвантажив з пункту навантаження м. Дніпропетровськ до пункту розвантаження м. Дніпродзержинськ, а перевізник (ОСОБА_1 за замовленням ТОВ ПРИВІД ПЛЮС) здійснив перевезення автомобілем Мерседес №АЕ 1469ЕР мотору-редуктору ВК 4ОG10X-11U/DR08MA4-TOB-SP, кількістю 7 шт., за ціною 21 708,00 грн на загальну суму 151956,00 грн.

При цьому, як на підставу відсутності реального виконання господарських зобов'язань за укладеним позивачем правочином, відповідач посилається на відсутність у товарно-транспортній накладній пункту навантаження та пункту розвантаження продукції.

Згідно до Правил Інтеркомс, термін EXW (Франко завод (склад)) означає, що продавець вважається таким, що виконав свої обовязки з поставки, коли він надав товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві або в іншому встановленому місці без здійснення митного очищення товару для експорту. Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб. Даний термін покладає, таким чином, мінімальні обовязки на продавця, і покупець має нести всі витрати і ризики, що пов'язані з перевезенням товару від підприємства продавця до місця призначення.

Враховуючи особливості умов поставки товарів ПАТ „Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського, суд зазначає, що позивач, в даному випадку, не повинен був мати екземпляр товарно-транспортних накладних, відсутність яких, а так само оформлення їх з помилками в свою чергу не може бути розцінена як доказ відсутності транспортування та, відповідно нереальності господарських операцій в цілому. Так, досліджені первинні документи в сукупності свідчать про реальність здійснення господарських операцій за вказаним договором і факт використання придбаного товару (послуг) у господарській діяльності позивача.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що податковим законодавством не визначено товарно-транспортну накладну як обов'язковий безумовний доказ реальності здійснених господарських операцій. Натомість оцінка таких операцій повинна даватись на підставі комплексного, всебічного аналізу здійснених операцій, з урахуванням особливостей їх суті та змісту.

Також, між ПАТ Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського (покупець) та ТОВ ВЕКТРА 3000 (постачальник) укладено договір від 01 квітня 2013 року №13-0781-02, предметом якого є постачання вапняку (продукція), найменування якої вказано у специфікаціях до даного договору.

До договору укладено специфікацію №10 від 07.11.2013р. на постачання вапняку на загальну суму 2500825,00 грн. (з ПДВ).

На підтвердження реальності виконання договірних зобовязань позивачем надано: витяг з реєстру виданих та отриманих податкових накладних, відомості на виплату грошей за 2012-2013 роки, табель обліку робочого часу, витяг є Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, з зазначенням місцезнаходження ТОВ ВЕКТРА 3000.

Представником позивача пояснялось, що товар було перевезено за замовленням ТОВ ВЕКТРА 3000 ТОВ «Укрконтракт» за договором від 04.01.2012р. на перевезення вантажу замовника залізничним транспортом в межах митної території України.

Також судом досліджено дозвіл ТУ Держгірпромнагляду по Луганській області №252.11.09-26.52.0 на початок виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатації устаткування підвищеної небезпеки, наданий ТОВ ВЕКТРА 3000.

Зауваження до форми і змісту податкових накладних та інших первинних документів в акті перевірки відсутні.

Висновки про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України при включенні до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ ВЕКТРА 3000 зроблені виключно на підставі акту про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента.

Разом з тим, слід відзначити, що обставини, встановлені в акті перевірки контрагенту позивача, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання договору за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Доказів, які б свідчили про узгодженість дій позивача з контрагентами - ТОВ ВЕКТРА 3000 та ПАТ ПРИВІД ПЛЮС з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з такими діями контрагентів, відповідачем надано не було.

Порушення вимог податкового законодавства з боку контрагента чи третьої особи тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту, якщо останній виконав усі передбачені законом умови та має всі документальні підтвердження розміру такого доходу, у звязку з чим висновки контролюючого органу про заниження суми податку на додану вартість за господарськими відносинами з контрагентами ТОВ ВЕКТРА 3000 та ПАТ ПРИВІД ПЛЮС є безпідставними.

Статтею 4 Податкового кодексу України серед основних засад податкового законодавства України визначено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

У зв'язку із цим презюмується, що дії та рішення платника податків вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника - достовірними.

При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог до оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких первинних документах, відсутні, якщо не встановлені обставини, які свідчать про обізнаність платника податків про зазначення його контрагентами недостовірних відомостей.

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватися на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування таких обставин.

Проте, під час розгляду справи відповідачем таких доказів суду надано не було.

Відтак, обставинами, встановленими під час розгляду справи, спростовано висновки перевірки щодо завищення податкового кредиту в сумі 407644 грн. та завищення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню за грудень 2013 року у сумі 391648 грн/

За таких умов, податкове повідомлення - рішення від 02.04.2014 року № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в частині 407644,00 грн. за основним платежем та 203822,00 грн. штрафних санкцій є таким, що прийнято податковим органом протиправно, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Крім того, висновки перевірки про порушення ПАТ Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського вимог податкового законодаства грунтуються на тому, що продаж продукції відбувався за цінами, нижчими від виробничої собівартості, одержання внаслідок таких операцій значних збитків призводить до виникнення формальних підстав для відшкодування з бюджету податку на додану вартість та не є економічно виправданим, у звязку з чим встановлено заниження суми податкових зобовязань у розмірі 28954102 грн.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Так, розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (п.п.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України).

Отже, законодавець надав платнику податків право здійснювати господарську діяльність на власний ризик та можливість самостійно оцінювати її ефективність та доцільність, з огляду на мету отримання економічного ефекту і приросту активів в майбутньому, а також самостійно обирати виконавців послуг або постачальників товарів.

Наведене свідчить про те, що при здійсненні платником податків господарської діяльності можливі збиткові операції, а тому віднесення таких операцій до господарських можливе у випадках обґрунтування платником податків економічних причин чи ділової мети (зважаючи на ризики підприємницької діяльності) укладення угод за ціною нижчою за виробничу собівартість.

Разом з тим, відповідно до акту перевірки від 24.03.2014 року №154/28-01-46-02-05393043, та не спростовується позивачем, що основним покупцем продукції ПАТ „Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського в перевіряємому періоді є Корпорація „Індустріальна Спілка Донбасу (99,03%).

Основний товар, з яким проводились операції реалізації квадратна та трубна заготовка, сортовий прокат, металопродукція, балки, швелери, та інші в основному власного виробництва.

Згідно до підпункту 14.1.159 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України до повязаних осіб відносяться юридичні та/або фізичні особи, взаємовідносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють і які відповідають будь-якій з наведених нижче ознак: юридична особа, що здійснює контроль за господарською діяльністю платника податку або контролюється таким платником податку чи перебуває під спільним контролем з таким платником податку.

Під контролем господарської діяльності платника податку слід розуміти: а) володіння безпосередньо або через повязаних фізичних та/або юридичних осіб часткою (паєм, пакетом акцій) статутного фонду платника податку в розмірі не менш як 20 відсотків статутного фонду платника податку: б) вплив безпосередньо або через повязаних фізичних та/або юридичних осіб на господарську діяльність субєкта господарювання в результаті: надання права, яке забезпечує вирішальний влив на формування складу, результати голосування та рішення органів управління платника податку; обіймання посад членів наглядової (спостережної) ради, правління, інших наглядових чи виконавчих органів платника податку особами, які вже обіймають одну чи декілька із зазначених посад в іншому субєкті господарювання; обіймання посади керівника, заступника керівника спостережної ради, правління, іншого наглядового чи виконавчого органу платника податку особою, яка вже обіймає одну чи декілька із зазначених посад в інших суб'єктах господарювання; надання права на укладення договорів і контрактів, які дають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обовязкові до виконання вказівки або здійснювати делеговані повноваження і функції органу управління платника податку.

Перевіркою ПАТ „Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського встановлено, що одним із засновників ПАТ „ДМК ім. Ф.Е. Дзержинського, згідно установчих документів, є Корпорація „Індустріальна Спілка Донбасу.

У статутному фонді ПАТ „ДМК ім. Ф.Е. Дзержинського сума внеску до статутного фонду складає 1 684 267 334,50 грн. (99,42%) та інші юридичні та фізичні особи - 9 868 655,50 грн. (0,58%).

Станом на 01.05.2012 року статутний фонд складає 1 694 136 000.00 грн., або 6 776 544 000 штук акцій, які належать: юридичним особам 6 746 742 926 шт. (99,56%) в тому числі Корпорації „Індустріальна Спілка Донбасу - 6 737 069 338 шт. (99,42%); Фізичним особам 29 801 074 шт. (0,44%). Дані відомості підтверджені копією витягу з ЄДР щодо юридичної особи.

Отже, Корпорація „Індустріальна Спілка Донбасу є повязаною особою з позивачем.

Перелік витрат, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування, визначений пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, та складається, у тому числі, з витрат операційної діяльності та інших витрат.

У підпункті 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України наведено наступний склад витрат операційної діяльності та інших витрат, що включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення обєкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ.

Відповідно до пункту 138.8 статті 138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо повязаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

При цьому, витрати, які впливають на собівартість реалізованих товарів, наданих послуг, виконаних робіт, включаються до складу витрат при розрахунку об'єкта оподаткування одночасно з визнанням доходів від реалізації таких товарів (робіт, послуг) (пункт 138.4 статті 138 Податкового кодексу України).

ПАТ „ДМК ім. Ф.Е. Дзержинського впродовж перевіряємого періоду реалізовував продукцію власного виробництва за цінами, нижчими за собівартість її виготовлення, в результаті чого відбулось зменшення такої складової власного капіталу, як активи (в розмірі собівартості продукції) та збільшення активів на суму грошових коштів отриманих від продажу продукції власного виробництва.

Так, згідно наданих до перевірки документів та регістрів бухгалтерського обліку встановлено здійснення ПАТ „ДМК ім. Ф.Е. Дзержинського реалізації продукції власного виробництва з отриманням збитків в листопаді та грудні 2013 року на загальну суму 204247331,67 грн. (розрахунок наведено з урахуванням нерозподіленої поставки загальновиробничих витрат при невиконанні нормативної потужності та витрат на збут).

Визначення фінансового результату здійснено виходячи з різниці між вартістю реалізації та сумою витрат, що врахована ПАТ „ДМК ім. Ф.Е. Дзержинського у складі собівартості виготовлених та реалізованих товарів за податковим обліком (відображених у податковій звітності за перевіряємий період).

З даних журналів „Головна книга за листопад, грудень 2013 року здійснено співставлення рахунків 70202 „Дохід від реалізації (квадратна заготовка), 70203 „Дохід від реалізації (сортовий прокат), 70204 „Дохід від реалізації (трубна заготовка), 70207 „Дохід від реалізації (інша металопродукція), 70210 „Дохід від реалізації іншої промислової продукції, 90202 „Собівартість реалізованої продукції (квадратна заготовка), 90203 „Собівартість реалізованої продукції (сортовий прокат), 90204 „Собівартість реалізованої продукції (трубна заготовка), 90207 „Собівартість реалізованої продукції (інша металопродукція), 90210 „Собівартість реалізованої іншої промислової продукції, рахунку 90601 „нерозподілена поставка загальновиробничих витрат при невиконанні нормативної потужності та витрат на збут.

Крім того, для підтвердження даних, зазначених у розрахунку сум ПДВ від здійснення збиткової діяльності (додаток №13.2 до акту перевірки), судом досліджено під час розгляду справи Головну книгу позивача, в якій зазначена собівартість по кожному виду сортового прокату (продукції).

Таким чином, встановлено факти підтвердження даних вищевказаного розрахунку з даними Головної книги позивача стосовно собівартості реалізованої продукції витрат на збут, дохід від реалізації продукції.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що такі дії позивача щодо ведення господарської діяльності призвели не до росту, а до зменшення власного капіталу на різницю між собівартістю виготовлення продукції та ціною її продажу, що підтверджено відповідною документацією наданою під час проведення перевірки.

Відповідно до статті 3 Господарського Кодексу України господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Статтею 42 цього кодексу визначено, що підприємництво це самостійна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку обєкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього Кодексу (п.44.2 ст. 44 ПК України).

Витрати, які враховуються для визначення обєкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II ПК України (пп. 138.2 ст. 138 ПК України).

За податковим законодавством витрати, що перевищують доходи (збитки) не можуть бути враховані в податковому обліку, так як операція не відповідає основному принципу господарської діяльності (пп.14.1.36 п.14.1 ст. 14 ПК України), тобто, не призводить до отримання доходу. Такі збитки підлягають відшкодуванню за рахунок відповідних інших джерел.

Також ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.07.2016р. у справі №804/10709/14 (провадження К/800/35551/15) звернуто увагу на необхідність зясування питання обґрунтування платником податків економічних причин чи ділової мети (зважаючи на ризики підприємницької діяльності) укладення угод за ціною нижчою за виробничу собівартість.

Проте позивачем в ході судового розгляду не обґрунтовано наявність розумних економічних або інших причин (ділової мети) при реалізації продукції власного виробництва за цінами, нижчими від виробничої собівартості та не доведено наявність факторів, які зумовили збитковість господарських операцій.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку про порушення позивачем абзацу „г пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податкових зобовязань в сумі 28954102 грн., в тому числі по періодах: листопад 2013 року 15 301848 грн., грудень 2013 року 13652 254 грн., що вказує на наявність завищення позивачем відємного значення різниці між сумою податкових зобовязань та сумою податкового кредиту, внаслідок чого завищено суму, що підлягала бюджетному відшкодуванню за грудень 2013 року на суму 28954102,00 грн. та відповідно правомірність прийняття податкового повідомленнярішення в цій частині.

Керуючись ст.ст.160-163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 02.04.2014 року про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в частині 407644,00 грн. основного платежу та 203822,00 грн. штрафних санкцій.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення. Якщо проголошено вступну та резолютивну частину постанови або справу розглянуто у порядку письмового провадження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її отримання у разі неподання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Суддя ОСОБА_2