Справа № 826/16530/15
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
У Х В А Л А

Іменем України

03 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Ісаєнко Ю.А.;

суддів: Губської Л.В., Федотова І.В.,

за участю секретаря: Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві до Приватного акціонерного товариства «Інтернафтогазбуд», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Дочірнє підприємство «Західукргеологія» Національної акціонерної компанії «Надра України», про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із адміністративним позовом до Приватного акціонерного товариства «Інтернафтогазбуд», в якому просив суд стягнути податковий борг з Приватного акціонерного товариства «Інтернафтогазбуд» як відповідального за утримання та внесення податків до бюджетів під час виконання договору про спільну діяльність від 04.01.2001 з ДП «Надра України «Західукргеологія» з податку на додану вартість у розмірі 1285226,49 грн та з авансових внесків з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 769568,01 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на те, що судом першої інстанції було ухвалене законне та обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Представник позивача та третьої особи в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 04 січня 2001 року між Державним геологічним підприємством «Західукргеологія» Міністерства екології та природних ресурсів України (підприємство) та фірмою «Інтернафтогазбуд» у формі ЗАТ (інвестор) укладений договір про спільну інвестиційну і виробничу діяльність з геологічного вивчення та дослідно - промислової розробки Ретичинської площі. Згідно вказаного договору: окремий розрахунковий рахунок це рахунок, що відкривається в одному з банків України для забезпечення спільної діяльності; оператор - розуміється «Інтернафтогазбуд» в особі його керівника, який здійснює керівництво спільною інвестиційною виробничою діяльністю і організує ведення спільних справ учасників.

У пункті 7.1 договору визначено, що оператор (Приватне акціонерне товариство «Інтернафтогазбуд») веде облік продукції, отриманої в процесі спільної діяльності, витрат та фінансових результатів, зв'язних із спільною діяльністю по цьому договору. Облік і складання податкової звітності результатів спільної діяльності, а також розрахунки з бюджетом, ведуться оператором у відповідності з чинним законодавством України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем, як відповідальним за утримання та внесення податків до бюджетів під час виконання договору про спільну діяльність від 04.01.2001, до податкового органу подані податкові декларації з податку на додану вартість від 20.11.2012 №, від 20.12.2012 №, від 20.02.2013 №, від 20.03.2013 №, від 19.04.2013 №, від 20.05.2013 №, від 19.06.2013 №, від 19.07.2013 №, від 14.08.2013 №, від 19.09.2013 №, від 21.10.2013 №, від 16.12.2013 №, від 17.01.2014 №, від 19.02.2014 №, від 19.03.2014 №, від 14.04.2014 №, від 19.05.2014 №, від 18.06.2014 №, від 16.07.2014 №, від 13.08.2014 №, від 17.09.2014 №, від 15.10.2014 №, від 20.11.2014 №, від 18.12.2014 №, від 20.01.2015 №, від 16.02.2015 №, від 17.03.2015 №, від 17.04.2015 №, від 20.05.2015 №, від 19.06.2015 №, від 17.07.2015 №, уточнюючий розрахунок від 28.04.2014 №.

Також, згідно матеріалів справи, позивачем були винесені податкові повідомлення - рішення від 06.04.2015 №, яким до спільної діяльності застосований штраф у сумі 268897,13 грн, та №, яким до спільної діяльності застосований штраф у сумі 2829.57 грн.

Крім цього, відповідачем, як відповідальним за утримання та внесення податків до бюджетів під час виконання договору про спільну діяльність від 04.01.2001, до податкового органу подані податкова декларація про результати спільної діяльності на території України без створення юридичної особи від 09.11.2012 №, від 11.02.2013 №, від 03.03.2014 №, від 12.03.2014 №, в яких самостійно нарахував авансові внески з податку на прибуток.

Згідно розрахунку податкового боргу, станом на 06.08.2015 за платником податку «Договір про спільну інвестиційну та виробничу діяльність» існує податковий борг:

- з податку на додану вартість у сумі 1285226,49 грн, який виник на підставі самостійно визначених податкових зобов'язань вищенаведеними податковими деклараціями з податку на додану вартість, уточнюючим розрахунком, нарахованого контролюючим органом податковими повідомленнями - рішеннями від 06.04.2015 №, № податкового зобов'язання та пені у сумі 122010,79 грн;

- з авансових внесків у сумі 769568,01 грн, який виник на підставі самостійно визначених податкових зобов'язань вищенаведеними податковими деклараціями з податку на прибуток та нарахованої контролюючим органом пені.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, виходив з наступного.

Положеннями статті 36 ПК України визначено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Платниками податків відповідно до пункту 15.1 статті 15 ПК України визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

У відповідності до абзацу ґ) підпункту 14.1.139 пункту 14.1 статті 14 зазначеного Кодексу для цілей оподаткування дві чи більше особи, які здійснюють спільну діяльність без утворення юридичної особи, вважаються окремою особою у межах такої діяльності.

Облік результатів спільної діяльності ведеться платником податку, уповноваженим на це іншими сторонами згідно з умовами договору, окремо від обліку господарських результатів такого платника податку.

Для цілей оподаткування господарські відносини між учасниками спільної діяльності прирівнюються до відносин на основі окремих цивільно-правових договорів.

Порядок податкового обліку та звітності про результати спільної діяльності встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику;

Пунктом 54.1 статті 54 ПК України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Положеннями пункту 57.1 статті 57 ПК України визначено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, інститутів спільного інвестування, неприбуткових установ (організацій), у тому числі визначених пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують двадцяти мільйонів гривень) щомісяця, протягом дванадцятимісячного періоду, сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду.

Пунктом 57.3 статті 57 ПК України також закріплено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Пунктом 59.1 статті 59 ПК України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 59.5 названої статті у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до пункту 95.1 та 95.2 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Як вбачається із матеріалів справи, 18.01.2013 на адресу позивача було надіслано вимогу від 27.11.2012 №5562 на суму податкового боргу з податку на прибуток в розмірі 160852,93 грн.

Так, відповідно до облікової картки платника податку на прибуток, станом на 19.11.2012 за відповідачем обліковувалась недоїмка в розмірі 160852,93 грн. Разом з тим, відповідно до інформації, яка міститься у зазначеній обліковій картці станом на 11.02.2013 за відповідачем обліковувалась переплата в розмірі 185,63 грн.

Відповідно до підпункту 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що з 11.02.2013 податкова вимога від 27.11.2012 №5562 є відкликаною.

Крім цього, як вбачається з облікової картки платника авансових внесків з податку на прибуток, у відповідача з 06.10.2015 відсутня недоїмка з внеску.

Щодо заборгованості з податку на додану вартість колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно облікової картки платника податку на додану вартість податковий борг, який рахувався за відповідачем станом на час звернення позивача до суду та є предметом стягнення, поступово погашається за рахунок сплати поточних зобов'язань.

Так, згідно наданого на вимогу колегії суддів витягу з облікової картки платника податку на додану вартість, у зв'язку із перерахуванням поточних платежів на погашення податкового боргу 11 січня 2017 року було здійснено часткове погашення зобов'язання, що визначено в декларації від 19.06.2015 №.

Під час апеляційного розгляду справи колегією суддів неодноразово було витребувано у позивача розрахунок податкового боргу з урахування його постійного погашення за рахунок направлення поточних платежів, проте вимога колегії суддів виконана не була.

При цьому, колегія суддів зазначає, що у відповідності до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковим боргом є як сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також і пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

На думку колегії суддів, подальше виникнення податкового боргу, який не був підставою та предметом позову, не може розглядатися в межах спірних правовідносинах, оскільки відповідно до частини першої статті 137 КАС України змінити підставу або предмет адміністративного позову позивач може лише до початку судового розгляду справи по суті.

За таких обставин, колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на наявність у відповідача податкового боргу, який виник на підставі інших зобов'язань.

Згідно частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено 10.04.2016 року)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: Л.В. Губська

Суддя: І.В. Федотов

Головуючий суддя Ісаєнко Ю.А.

Судді: Губська Л.В.

Федотов І.В.