Справа № 815/5044/16
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/5044/16

Категорія: 11 Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г. П.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача, судді - Димерлія О.О.

суддів Єщенка О.В., Вербицької Н.В.

за участю секретаря Богданової С.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2016 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністра оборони України, Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна казначейська служба України про визнання протиправним та скасування рішення, відшкодування моральної та матеріальної шкоди,

У С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з вказаним вище адміністративним позовом та вказав, що 13 травня 2016 Міністром оборони України видано наказ № 428 (по особовому складу) про звільнення ОСОБА_1 у відставку, при цьому, відповідачами не вжито всіх заходів для повного забезпечення позивача грошовим та матеріальним забезпеченням. Позивач переконаний, що оскаржуваний ним наказ не може бути реалізованим до того часу, поки йому не виплачено всі належні виплати згідно законодавства. Крім того, припинення виплат грошового забезпечення спричиняє зменшення розміру його пенсії за вислугу років. ОСОБА_1 просив: - 1. визнати протиправним і скасувати рішення Міністра оборони України оформлене наказом Міністра оборони України №428 (по особовому складу) від 13 травня 2016 (п.3); - 2. зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати і виплатити капітану 1 рангу ОСОБА_1 грошове забезпечення, визначене ст. 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до посади, яку він займає у Командуванні ВМС ЗС України за період з 26 червня 2016 по дату набрання законної сили рішення суду про скасування наказу Міністра оборони України №428 (по особовому складу) від 13 травня 2016, до складу якого входять: посадовий оклад, оклад за військове звання; щомісячне додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразові додаткові види грошового забезпечення; - 3. Зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати і виплатити йому грошове забезпечення за 46 календарних днів щорічної основної відпустки за 2016 рік (з 18 липня 2016 по 01 вересня 2016) до складу якого входить: посадовий оклад, оклад за військове звання; щомісячне додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразові додаткові види грошового забезпечення; - 4. Стягнути з Міністерства оборони України на користь позивача у відшкодування завданої йому протиправним рішенням відповідача моральної шкоди у розмірі 500 (п`ятсот) тисяч грн.; - 5. Стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 кошти по відшкодуванню завданого йому матеріальної шкоди у вигляді витрат, понесених ним і членами його родини по захисту в адміністративному порядку прав і законних інтересів його та членів його родини, за наслідками протиправного рішення Міністра оборони України, що станом на 20 жовтня 2016 складає 1440 грн. 31 коп., з яких транспортні витрати 640 грн. 31 коп., витрати найм житлового приміщення під час перебування у м. Києві 800 грн.

За наслідками розгляду адміністративного позову Одеським окружним адміністративним судом 12 грудня 2016 ухвалено постанову про часткове задоволення адміністративного позову.

Суд першої інстанції зобов`язав військову частину НОМЕР_2 та військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити капітану І рангу ОСОБА_2 грошове забезпечення, визначене ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» по займаній ним посаді в Командуванні ВМС ВС України за період з 26 червня 2016 по 14 листопада 2016 у розмірі 48059 грн. 93 коп. до виплати. Стягнув солідарно з Військової частини НОМЕР_2 і Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача грошові кошти на відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 5000 грн. У задоволенні решти позовних вимог, відмовив.

Приймаючи означене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Міністра оборони України, оформлене наказом Міністра оборони України № 428 (по особовому складу) від 13 травня 2016 (п. 3), прийнято з підстав, передбачених ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, в межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та Законами України та іншими нормативно-правовими актами, відтак відсутні правові підстави для його скасування.

Одночасно, суд попередньої інстанції визнав необґрунтованими посилання позивача, як на підставу для скасування наказу Міністра оборони України № 428 (по особовому складу) від 13 травня 2016 (п. 3), ту обставину, що до моменту його прийняття постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2014 у справі № 2а-6803/09/1570 не виконано.

Одеський окружний адміністративний суд в рішенні зазначив, що наказ Міністра оборони України № 428 (по особовому складу) від 13.05.2016 р. є підставою для військової частини НОМЕР_1 для виплати грошового забезпечення та всіх виплат, передбачених законодавством, позивачу при звільненні з військової служби. Разом з тим, судом встановлено, що наказ Міністра оборони України № 428 (по особовому складу) від 13 травня 2016 надійшов до військової частини НОМЕР_1 25 травня 2016, виплата грошового забезпечення позивачу не здійснювалась з 26 червня 2016 протилежного не доведено та не спростовано належними та допустимими доказами відповідачами.

В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, повністю відмовити позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги військове формування вважає, що судом не враховано п.37.1.1 Інструкції №260 «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» затвердженої наказом від 11 червня 2008, де передбачено строки виплати грошового забезпечення особам, які не здали справи і не склали обов`язків за посадою до дня одержання військовою частиною наказу (повідомлення) про звільнення.

Крім цього відповідач вказав на те, що судом попередньої інстанції при прийнятті рішення, не враховано того факту, що ОСОБА_1 в рапортах від 08 вересня 2016 та 09 вересня 2016 відмовився від виключення його з списків особового складу та всіляко ухилявся від отримання коштів після їх надходження на рахунки військової частини НОМЕР_2 .

На переконання Військової частини НОМЕР_1 , суд безпідставно задовольнив вимоги позивача про відшкодування завданої моральної шкоди.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив суд скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2016 та прийняти нову постанову суду про задоволення позову у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач вказав на ігнорування судом вимог ч.2 ст. 8 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» де передбачений порядок поновлення прав і законних інтересів військовослужбовця, який був незаконно звільнений з військової служби. Однак, в наказі Міністра оборони України №150 (по особовому складу) від 05 березня 2015 про поновлення ОСОБА_1 на військовій службі і наказі МО України №428 (по особовому складу) від 13 травня 2016 відсутнє рішення про виплату йому грошового та матеріального забезпечення. При цьому рішення Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2014 стосовно виплати позивачу морального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу не було виконано.

Разом з тим ОСОБА_1 не оскаржує наказ Міністра оборони України №150 від 05 березня 2015. Та не оскаржуючи наявності у Міністра оборони України повноважень на видання наказу по особовому складу про його звільнення, вважає, що міністр повинен був видати наказ №428 від 13 травня 2016 тільки за наявності з ним повного розрахунку відносно грошового і матеріального забезпечення.

Погоджується позивач і з підставами його звільнення з військової служби у відставку.

Також ОСОБА_1 вважає, що висновки суду першої інстанції, стосовно відсутності підстав для стягнення з Міністерства оборони України коштів, на відшкодування завданої йому та членам його сім`ї матеріальної шкоди у вигляді понесених витрат під час здійснення захисту його прав і законних інтересів не відповідають обставинам справи.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Перевіряючи повноту з`ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 р.: «…У разі поновлення на військовій службі (посаді) орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання про виплату військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення (переміщення). Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і у пільговому обчисленні) та до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання».

Наведена правова норма кореспондується з п. п.231, 232 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 N 1153/2008: « 231. Військовослужбовець, стосовно якого прийнято рішення про дострокове розірвання контракту про проходження військової служби, має право оскаржити наказ про дострокове розірвання контракту і звільнення з військової служби у порядку, встановленому законодавством. Оскарження наказу не зупиняє його виконання. У разі незаконного звільнення з військової служби військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом, підлягає поновленню на військовій службі на попередній або за його згодою на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді. У разі поновлення на військовій службі орган, який прийняв рішення про таке поновлення, одночасно вирішує питання щодо виплати військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення. Цей період зараховується військовослужбовцю до вислуги років (як у календарному, так і пільговому обчисленні) та до строку, встановленого для присвоєння чергового військового звання. У такому разі контракт, строк дії якого закінчився під час вимушеного прогулу, продовжується на строк вимушеного прогулу і строк, необхідний для визначення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я та прийняття рішення щодо укладення нового контракту. Новий контракт з таким військовослужбовцем укладається у порядку, визначеному цим Положенням.

232. У разі незаконного звільнення військовослужбовця з військової служби поновлення його на попередній або рівнозначній посаді здійснюється наказом посадової особи, яка має право звільнення цієї категорії військовослужбовців з військової служби, їй рівнозначної або вищої. Наказ видається на підставі копії рішення суду, матеріалів службового розслідування та копії наказу, виданого відповідним командиром (начальником), про притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, винних у незаконному звільненні військовослужбовця».

З матеріалів справи убачається, що на підставі наказу Міністра оборони України № 150 (по особовому складу) від 05 березня 2015, скасовано, наказ Міністра оборони України від 17 серпня 2009 №666 про звільнення з військової служби у запас за п. "в" (за віком) ч.7 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" капітана 1 рангу ОСОБА_1 . Позивача поновлено на військовій службі з 08 жовтня 2009 та призначено начальником відділу замовлень морської зброї, радіотехнічного озброєння та навігаційної техніки управління кораблебудування Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України. Прийняття цього наказу стало можливим завдяки постанові Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2014 про поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення матеріального та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

У наведеному вище документі (Т.1, а.с. 42), відсутнє рішення Міністра оборони України відносно виплати особі, яка була незаконно звільнена, матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу. Наказ № 150 (по особовому складу) від 05 березня 2015 ОСОБА_1 до суду не оскаржував.

Згідно до наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 88 (по стройовій частині) від 14 травня 2015 позивача з вказаної дати зараховано до списків Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України та поставлено на усі види забезпечення при військовій частині НОМЕР_3 та фінансове забезпечення військової частини НОМЕР_2 .

21 травня 2015 Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України видало наказ №93 (по стройовій частині), яким засвідчено, що ОСОБА_1 з 20 травня 2015 приступив до виконання своїх обов`язків.

За наказом Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України №85 (по стройовій частині) від 29 квітня 2016 позивач з 04 травня 2016 по 18 червня 2016 відбув у чергову відпустку за 2015 рік терміном 46 діб (з урахуванням святкових днів).

Відповідно до наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 141 (по стройовій частині) від 16 липня 2016 ОСОБА_1 з 18 червня 2016 по 01 вересня 2016 вибув у чергову відпустку за 2016 рік терміном 46 діб (з урахуванням святкових днів).

У період знаходження позивача у відпустці, Міністр оборони України видає наказ № 428 від 13 травня 2016 (по особовому складу), де з посиланням на ч. 7 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, та, з урахуванням вимог ч.8 цієї ж статті, капітана І рангу ОСОБА_1 , начальника відділу замовлень морської зброї, радіотехнічного озброєння та навігаційної техніки управління кораблебудування Командування Збройних Сил України звільнено з військової служби у відставку за п. б (за станом здоров`я) (п. 3 наказу).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, підставою для видання наказу Міністра оборони України № 428 (по особовому складу) від 13 травня 2016 (п. 3) послугували документи на звільнення, направлені Командуванням ВМС України (військова частина НОМЕР_1 ) на адресу Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 04 травня 2016 (вих. №154115/1/1323), а саме: рапорт на звільнення з військової служби за станом здоров`я, написаний ОСОБА_1 , аркуш бесіди підписаний позивачем, подання на звільнення, свідоцтво про хворобу № 889 та розрахунок вислуги років.

Підпунктом 14 п.10 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 671 від 26 листопада 2014 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 р. № 730) передбачено, що Міністр призначає на посаду та звільняє з посади в установленому порядку військовослужбовців.

Згідно з пунктом 233 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) військовий комісаріат, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Суд апеляційної інстанції визнає правильним та таким, що відповідає вимогам вищенаведеним положенням Закону та Указу висновок суду першої інстанції про не обґрунтованість висунутих позивачем підстав для скасування наказу Міністра оборони України № 428 (по особовому складу) від 13 травня 2016 (п. 3).

Дійсно, судом першої і апеляційної інстанції встановлено, що на час прийняття оскаржуваного наказу постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2014. у справі № 2а-6803/09/1570 не була виконаною.

Однак, частиною 2, 4 КАС України визначено, що: «Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Отже, у разі не виконання у добровільному порядку судового рішення, стягувач, на підставі заяви про видачу виконавчого листа, може отримати виконавчий лист та звернутись з ним до державної виконавчої служби для примусового виконання рішення, у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження». У свою чергу, невиконання відповідачем раніше прийнятого судового рішення не є перешкодою для прийняття наказу про звільнення ОСОБА_1 з військової служби, оскільки ці юридичні факти між собою не пов`язані.

Більш того, не зважаючи на те, що обов`язковість виконання судового рішення на всій території України закріплена Конституцією України (ч.5 ст. 124), Законодавство України не визнає порушенням Закону відмову державного органу або органу місцевого самоврядування від добровільного виконання судового рішення. Прикладом цьому є наведені вище положення Закону України «Про виконавче провадження» де відсутнє виключення стосовно застосування інституту примусового виконання судового рішення до органів державної влади та місцевого самоврядування.

Що стосується вимог позивача про стягнення з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 коштів по відшкодуванню завданого йому матеріальної шкоди у вигляді витрат, понесених ним і членами його родини по захисту в адміністративному порядку прав і законних інтересів його та членів його родини, за наслідками протиправного рішення Міністра оборони України, що станом на 20 жовтня 2016 складає 1440 грн. 31 коп., з яких транспортні витрати 640 грн. 31 коп., витрати найм житлового приміщення під час перебування у м. Києві 800 грн., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Вимоги позивача про відшкодування витрат, понесених ним і членами його родини пов`язані з його переконаннями в незаконності оскаржуваного ним наказу Міністра оборони України № 428 від 13 травня 2016 (по особовому складу). Так як суд першої інстанції не визнав це рішення Міністра оборони України протиправним і не скасував його відмова суду у задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині є цілком обґрунтованою.

Що стосується тверджень Військової частини НОМЕР_1 про незаконність постанови Одеського окружного адміністративного суду відносно зобов`язання по виплаті позивачу грошового забезпечення за період з 26 червня 2016 по 14 листопада 2016 у розмірі 48059 грн. 93 коп., суд апеляційної інстанції їх відхиляє з наступних підстав.

З матеріалів справи убачається і цього не заперечують відповідачі, що наказ Міністра оборони України № 428 (по особовому складу) від 13 травня 2016 надійшов до Військової частини НОМЕР_1 25 травня 2016. При цьому, виплата грошового забезпечення позивачу не здійснювалась з 26 червня 2016, так як ОСОБА_1 , за твердженням відповідача, з 25 травня 2016 по 09 листопада 2016 передавав справи та посаду

У зв`язку з передачею ОСОБА_1 справ та посади, з 25 травня 2016 по 09 листопада 2016 керівництвом Військової частини НОМЕР_1 наказ Міністра оборони України № 428 (по особовому складу) від 13 травня 2016 не виконувався. Однак, лише 09 листопада 2016, на виконання наказу Міністра оборони України, Військовою частиною НОМЕР_1 видано наказ № 227 (по стройовій частині), де визначено строк здачі справ та посади. А вже 14 листопада 2016 Командуванням Військово-Морських Сил Збройних Сил України видано наказ № 230 згідно до якого ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та знято зі всіх видів грошового забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Приморського районного військового комісаріату м. Одеси.

Тобто, не заперечуючи самого факту проходження позивачем служби у період з 26 червня 2016 по 14 листопада 2016 і визначення строку здачі справ і посади з 9 листопада 2016 по 14 листопада 2016, військова частина, посилаючись на п.37.1 1, розділу XXXVII Правила виплати військовослужбовцям грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби, Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам», затвердженої наказом від 11 червня 2008 №260, де вказано: «У разі звільнення з військової служби посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення виплачуються: Особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які до дня отримання військовою частиною наказу або повідомлення про звільнення з військової служби займають посади, на які були призначені, - до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж за один місяць з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення (з урахуванням пункту 37.2 цієї Інструкції)», вважає, що оскільки ОСОБА_1 , до дня виключення зі списків особового складу, більше ніж один місяць з дня отримання військовою частиною наказу про звільнення, займав посаду - посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення йому не повинні виплачуватися.

Суд апеляційної інстанції не може погодитися з такими висновками Військової частини НОМЕР_1 , оскільки абзацом другим п.37.1 1, розділу XXXVII Правила виплати військовослужбовцям грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби, Інструкції передбачено, що: «У межах установлених цим підпунктом строків, зазначеним військовослужбовцям, які не здали справи і не склали обов`язки за посадою до дня одержання військовою частиною наказу (повідомлення) про звільнення, грошове забезпечення виплачується за період здавання справ і обов`язків за посадою».

Не з вини ОСОБА_1 , він у період з 25 травня 2016 по 14 листопада 2016, при наявності у Командуванням Військово-Морських Сил Збройних Сил України не виконаного наказу Міністра оборони України, змушений був проходити службу і виконувати посадові обов`язки

З урахуванням наведеного рішення Одеського окружного адміністративного суду про зобов`язання військову частину НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити капітану І рангу ОСОБА_2 грошове забезпечення, визначене ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей по займаній ним посаді в Командуванні ВМС ВС України за період з 26 червня 2016 по 14 листопада 2016 у розмірі 48059грн. 93 коп. є правильним та таким, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Таким чином, при розгляді справи судом правильно застосовані норми матеріального і процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана правова оцінка.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи викладені в апеляційних скаргах висновків суду не спростовують, оскільки базуються на невірному трактуванні сторонами фактичних обставин норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційних скарг не убачається.

Керуючись: ст.. ст..185, 195, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2016 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністра оборони України, Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна казначейська служба України про визнання протиправним та скасування рішення, відшкодування моральної та матеріальної шкоди без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України на протязі двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: