Справа № 826/22223/15
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2017 року м. Київ К/800/2887/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Заїки М.М., Мойсюка М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання розпорядження № 501 від 11 серпня 2015 року; зобов'язати відповідача виконати зазначене розпорядження шляхом звернення: до суду щодо виконання розпорядження та примусового повернення малолітньої ОСОБА_5 до визначеного місця проживання, до правоохоронних органів щодо порушення законних прав та інтересів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та вжиття заходів з розшуку малолітньої ОСОБА_5 і повернення її до визначеного місця проживання, до органів прокуратури щодо вжиття заходів прокурорського реагування в частині забезпечення виконання розпорядження про визначення місця проживання дитини та припинення порушення охоронюваних законом прав та інтересів ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач безпідставно не виконує своє розпорядження № 501 від 11 серпня 2015 року, чим порушує права позивача та його малолітньої дитини.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2016 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. В обґрунтування доводів касаційної скарги зазначає, що суди не врахували, що зазначене розпорядження видане за результатом вирішення спору між позивачем та його колишньою дружиною, а відтак є обов'язковими до виконання як рішення органу опіки та піклування.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Комісія з питань захисту прав дитини Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації рішенням від 23 березня 2015 року рекомендувала визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5, 2011 року народження, з батьком ОСОБА_4

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2015 року (справа № 826/9904/15) визнано протиправною бездіяльність Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації щодо невидачі розпорядження про визначення місця проживання дитини та зобов'язано Святошинську районну у місті Києві державну адміністрацію видати ОСОБА_4 копію розпорядження про визначення місця проживання дитини.

11 серпня 2015 року Святошинська районна у м. Києві на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2015 року Святошинська районна у місті Києві державна адміністрація прийняла розпорядження № 501, яким визначила місце проживання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з батьком ОСОБА_4

21 серпня 2015 року та 02 вересня 2015 року позивач звертався до голови Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації із заявами про забезпечення виконання в установленому законодавством порядку розпорядження № 501 від 11 серпня 2015 року

Листом від 18 вересня 2015 року відповідач повідомив позивача, що порядок реалізації розпоряджень державних адміністрацій про визначення місця проживання дітей законодавством не передбачено.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання розпорядження про визначення місця проживання дитини, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Крім того, судами встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04 листопада 2015 року у цивільній справі № 759/3525/15 (№ 759/6044/15-ц) за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, треті особи: служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, служба у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів - визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_5 періодично разом з матір'ю за її місцем проживання або перебування, зареєстрованим у встановленому законом порядку, та з батьком за його місцем проживання або перебування, зареєстрованим у встановленому законом порядку. Станом на час вирішення даного спору вказане рішення законної сили не набрало.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки порядок реалізації розпоряджень місцевих державних адміністрацій про визначення місця проживання дитини не визначений, то невиконання відповідачем в примусовому порядку розпорядження про визначення місця проживання дитини не є свідченням протиправної бездіяльності.

До того ж, суди зазначили, що позивач, звертаючись до суду з позовом до Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації щодо невиконання розпорядження № 501 від 11 серпня 2015 року, обрав невірний спосіб захисту свого права, оскільки між ним та його колишньою дружиною існує спір про визначення місця проживання дитини, який вирішується судами в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками судів першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1 та 2 статті 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Пунктом 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин розглядаються у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 18 Сімейного кодексу України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.

Способом захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Згідно частини 1 статті 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

За встановлених обставин, зокрема, прийняття відповідачем на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 липня 2015 року розпорядження №501 від 11 серпня 2015 року про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 та існування спору між позивачем та ОСОБА_6 у цивільній справі про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Доводи, викладені позивачем в касаційній скарзі, перевірялись судами під час розгляду справи і їм надана належна правова оцінка.

Висновки судів узгоджуються з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх не спростовують і ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, дійшла висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2016 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.М. Заїка

М.І. Мойсюк