Справа № 760/21423/16-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Губська О.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 01 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов'язання провести перерахунок нарахованої пенсії,

В С Т А Н О В И В

12 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у місті Києві, у якому просив зобов'язати відповідача провести перерахунок його пенсії виходячи з 80% щомісячної заробітної плати станом на 1 грудня 2015 року - з 1 січня 2016 року та в подальшому без обмеження граничного розміру пенсії, до змін в підвищенні заробітної плати посади слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України.

Постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 01 лютого 2017 року позов задоволено частково. Зобов'язано Правобережне об'єднане Управління пенсійного фонду України в місті Києві провести перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_2 пенсії з 10 листопада 2016 згідно з довідкою №18-1544зп від 1 листопада 2016 року, виданої Генеральною прокуратурою України. Стягнуто з Правобережного об'єднаного Управління пенсійного фонду України в м. Києві на користь позивача 551 грн. 20 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач просить зазначене рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні вимог позивача, при цьому вказує на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, прийняте в порядку скороченого провадження за правилами ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України), то апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції виходить із таких фактичних обставин.

Вирішуючи спір, суд попередньої інстанції правильно встановив, що позивач перебуває на обліку у Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України у м. Києві та отримує пенсію за вислугу років, призначену на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ у розмірі 80% відсотків від суми заробітної плати виконуючого обов'язки слідчого в особливо важливих справах.

10 листопада 2016 року позивач звернувся до управління ПФУ із заявою про перерахунок його пенсії у зв'язку зі збільшенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», надавши довідку про заробітну плату №611 від 14 квітня 2016 року №18-116зп.

Листом відповідача від 25 листопада 2016 року №39466/07 відповідач повідомив позивача про відмову у здійсненні перерахунку пенсії з огляду на відсутність для цього правових підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач має право на перерахунок пенсії у зв'язку із підвищенням розміру заробітної плати працюючим прокурорсько-слідчим працівникам, а отже відмова управління ПФУ позивачеві у здійсненні перерахунку пенсії є протиправною.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

У частинах 1, 2 ст. 99 КАС закріплено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Таким чином, з викладених правових норм вбачається, що пенсійні виплати є періодичними платежами, які виплачуються щомісячно, а отже, особа, отримуючи їх, є обізнаною щодо їх розміру кожного місяця і вразі незгоди має можливість оскаржити рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта влади, які на її думку, стали підставою для заниження розміру отримуваної нею пенсії.

Разом з тим, законодавством регламентовано шестимісячний строк звернення особи до суду за захистом її прав, свобод чи законних інтересів, перебіг якого починається з дня, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Тобто, оскарженню до адміністративного суду підлягає бездіяльність суб'єкта влади, яка допущена ним та про яку позивач дізнався в межах вказаного строку. В іншому випадку, за відсутності поважних причин його пропуску, така позовна заява має бути залишена судом без розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року у справі № 21-329а13, висновки якого, у відповідності до ч. 1 ст. 244-2 КАС, мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права.

Позивач у своїй позовній заяві ставить питання про зобов'язання управління ПФУ здійснити перерахунок його пенсії починаючи з 1 січня 2016 року.

Позовну заяву подано 12 грудня 2016 року, при цьому клопотань про поновлення строку звернення до суду позивачем не заявлено, існування поважних причин його пропуску не обґрунтовано і з огляду на наявні у справі матеріали суд не знаходить підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, адміністративний позов в частині позовних вимог за період з 01.01.2016 по 11.06.2016 включно поданим поза межами шестимісячного строку звернення до суду, а тому в цій частині він підлягає залишенню без розгляду, що помилково не було встановлено судом першої інстанції, призвело до порушення ним норм процесуального права і, у відповідності до ч. 1 ст. 203 КАС України, є правовою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення в цій частині.

Вирішуючи спір, суд попередньої інстанції правильно вказав на те, що частина 18 статті 50-1 Закону України від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ «Про прокуратуру» в редакції на момент призначення пенсії позивачу, надавала право працівникам прокуратури на перерахунок пенсії в зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників.

Однак з 15 липня 2015 року набрав чинність Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, пунктом 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» якого визнано таким, що втратив чинність Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII, крім пункту 8 частини 1 статті 15, частини 4 статті 16, абзацу 1 частини 2 статті 46-2, статті 47, частини 1 статті 49, частини 5 статті 50, частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1, частини 3 статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Отже, із набуттям чинності Законом №1697-VII положення частин 13 та 18 статті 50-1 Закону № 1789-XII, які передбачали, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком - втратили чинність.

Натомість частиною 20 статті 86 Закону №1697-VII передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Вказані зміни до законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був йому гарантований статтею 50-1 Закону № 1789 при призначені пенсії, проте визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури покладено на Кабінет Міністрів України.

Як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загально визначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції послався на висновки Верховного Суду України наведені у постановах від 17 грудня 2013 року у справі №21-445а13 та від 10 грудня 2013 року у справі 21-348а13 згідно з яким при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому внесені Законом №3668-VІ зміни до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Проте колегія суддів звертає увагу на відмінність спірних правовідносин та їх нормативне регулювання у даній адміністративній справі, у якій вирішується питання про наявність або відсутність права на здійснення перерахунку пенсії, як такого, при цьому, на час виникнення цих відносин положення ч. 13, 18 ст. 50-1 №1789-ХІІ втратили чинність, та у згадуваних постановах ВСУ, де спір стосувався визначення розміру, з якого повинен здійснюватися перерахунок пенсії у відповідності до чинних на той час положень ч. 13, 18 ст. 50-1 №1789-ХІІ.

Враховуючи наведене, посилання місцевого суду на зазначені рішення Верховного Суду України у межах даного спору є недоречними.

Оцінюючи правомірність дій відповідача, апеляційний суд враховує, що положеннями частини 2 статті 19 Конституції України на органи державної влади покладено обов'язок діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На час звернення позивача до управління ПФУ із заявою про перерахунок його пенсії - 01.08.2016, Кабінетом Міністрів України не передбачено підстав, порядку реалізації та обов'язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, водночас положення частин 13 та 18 статті 50-1 Закону № 1789-XII, якими визначалося право працівників прокуратури на перерахунок пенсії в зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників і якими позивач обґрунтовував свої вимоги до управління ПФУ - втратили чинність.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що у межах спірних правовідносин відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а тому правові підстави для задоволення позову - відсутні.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, прийнявши рішення із порушенням норм матеріального права, а саме положень Закону № 1697-VII, а також процесуального права - положень статей 99, 100 КАС, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 КАС підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова - скасуванню.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 01 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов'язання провести перерахунок нарахованої пенсії - задовольнити.

Постанову Солом'янського районного суду міста Києва від 01 лютого 2017 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 за період 1 січня 2016 року по 11 червня 2016 року залишити без розгляду.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо його було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі (ч. 5 статті 254 КАС України).

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає (ч. 10 ст. 183-2 КАС України).

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Беспалов О.О.

Парінов А.Б.