Справа № 815/1703/16
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2017-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

10 квітня 2017 року м. Київ К/800/6525/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Головчук С.В., вирішуючи питання про прийняття касаційної скарги представника ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 - ОСОБА_7 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати протиправним і скасувати рішення відповідача, яким їм відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту. В обґрунтування позову зазначили, що у складі всієї родини змушені були виїхати з Афганістану, в жовтні 2015 року літаком Кабул-Москва, через погрози командира радикального руху «Талібан», оскільки вважали, що існує загроза їхньому життю та безпеці. Посилаючись на те, що ситуація в Афганістані не змінилася, у зв'язку з чим відсутня можливість для повернення на Батьківщину, просили суд задовольнити позов.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник позивачів просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняти нове про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, положень Закону України від 08 липня 2011 року № 3671-VI «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (далі - Закон № 3671-VI) та Конвенціям про статус біженців та про захист прав людини та основних свобод. Вказує, що суди не дали належної правової оцінки обставинам справи, зокрема, доводам позивачів про те, що у випадку повернення до країни походження, їх життю та здоров'ю загрожує реальна небезпека та ухвалили рішення, що суперечить нормам Конвенції.

Згідно із пунктом 5 частини 5 статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За визначенням, наведеним у пункті 1 статті 1 Закону № 3671-VІ біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 1 Закону № 3671-VІ додатковий захист - форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, зазначених у пункті 13 частини першої цієї статті.

Пунктом 13 статті 1 Закону № 3671-VІ встановлено, що особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Згідно з Конвенцією про статус біженців 1951 року і Протоколом 1967 року поняття біженець включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано статус біженця. Такими підставами є: 1) знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, за межами країни свого колишнього місця проживання; 2) наявність обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; 3) побоювання стати жертвою переслідування повинно бути пов'язане з ознаками, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: а) расової належності; б) релігії; в) національності (громадянства); г) належності до певної соціальної групи; д) політичних поглядів, 4) неможливістю або небажанням особи користуватися захистом країни походження внаслідок таких побоювань.

Отже, обґрунтоване побоювання стати жертвою переслідувань є визначальним у переліку критеріїв щодо визначення біженця, а тому з'ясування цих суб'єктивних обставин є першочерговим завданням для ДМСУ при вирішенні питання про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

Судами встановлено, що 05 грудня 2015 року позивачі були затримані в районі села Фалемичі Волинської області за спробу незаконного перетину державного кордону України у напрямку Республіки Польща.

Крім того, позивачі виїхали з Афганістану до Російської Федерації, на території якої перебували на протязі 1 місяця, та згідно із пунктом 22 частини 1 статті 1 Закону № 3671-VІ вони знаходилися в третій безпечній країні та не звернулися за наданням статусу біженця, або особи, яка потребує додаткового захисту за місцем знаходження. Проїзд через територію Російської Федерації не можливо вважати транзитним, оскільки транзитний проїзд через територію РФ здійснюється, як правило, без права на зупинку.

Враховуючи той факт, що позивачі потрапили на територію Російської Федерації легально, в разі обґрунтованості побоювань зазнати переслідувань на Батьківщині, вони мали звернутися за захистом на території Російської Федерації.

Причиною виїзду з країни громадянської належності позивачі зазначили, погрози від командира радикального руху «Талібан» на ім'я ОСОБА_13, проте перевіркою інформації по країні походження було встановлено, що він був головою радикального руху «Талібан» в Афганістані та ймовірно загинув в грудні 2015 року. Крім того, в матеріалах особової справи наявні розбіжності в інформації, наданої під час анкетування позивачів та співбесід з ними.

Враховуючи те, що наявні розбіжності в анкетах та протоколах співбесід позивачів, їх намагання потрапити до Польщі при знаходженні в безпечній країні, не звернення за захистом в РФ при перетині кордону цієї країни легально, не повідомлення та уникнення інформації щодо звернення за захистом в Україні раніше, а також наявність інформації про смерть особи, яка позивачам погрожувала, то суди дійшли висновку про правомірність рішення відповідача та відсутність правових підстав для задоволення позову.

У касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав для скасування чи зміни судових рішень, а викладені в ній доводи перевірені судами і не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить мотивів, які б дозволили вважати, що судами неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Наведене є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою представника ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 - ОСОБА_7 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Головчук