Справа № 815/2965/16
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/2965/16

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Свида Л. І.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю: секретаряОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління ДФС на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_6 СНД» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління ДФС про визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «ОСОБА_6 СНД» звернулось до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправними дії Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби щодо проведення 29.12.2015 року засідання постійної комісії із розгляду спірних питань, визнання протиправними дій відповідача щодо виправлення цифрових показників, дат та інших даних в акті перевірки від 22.12.2015 року №77/28-08-41/33268860/33, скасування податкових повідомлень-рішень від 05.01.2016 року № та №, від 06.01.2016 року №, якими Товариству визначено грошові зобовязання з податку на додану вартість, зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та зменшено відємне значення обєкту оподаткування податком на прибуток.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що висновки податкового органу про не підтвердження задекларованих витрат у господарській діяльності та відсутність реальності операцій між позивачем та його контрагентами, зазначеними в акті перевірки, не ґрунтуються на законі та суперечать фактичним обставинам справи, оскільки ці операції підтверджені належним чином складеними первинними документами, які надавалися до податкового органу під час перевірки та надані до суду. В свою чергу, позивач не може нести відповідальність за дії своїх контрагентів, порушення податкового законодавства якими безперечно не встановлені, а тому спірні податкові повідомлення-рішення мають бути скасовані. Крім того, відповідачем в порушення вимог законодавства без наявності права на вчинення таких дій, внесені виправлення в акт перевірки із зміною числових значень, дат тощо, а тому такі дії податкового органу мають бути визнані протиправними.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2016 рокупозовні вимоги задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ДПІ, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору по суті, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив, що суд першої інстанції при вирішенні спору не дав належної правової оцінки доводам податкового органу щодо не підтвердження позивачем реальності господарських операцій, відображених ним у податковій звітності у періоді, що перевірявся.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ОСОБА_6 СНД» щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків ТОВ «БАЗ» за період з 01.01.2015 року по 28.05.2015 року, ТОВ «Універсалбуд-2004» з 01.10.2014 року по 31.04.2015 року по їх реальності та повноти відображення в обліку", за результатами якої складений акт перевірки №77/28-08-41/33268860/33 від 22.12.2015 року.

Зазначеною перевіркою, зокрема, встановлено порушення:

- п. п. 14.1.91, 14.1.202 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту з податку на додану вартість, до завищення бюджетного відшкодування по постачальникам ТОВ "Баз" та ТОВ "Універсалбуд-2004" та до завищення від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду;

- п. п. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, п. п. 138.8.5 п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток за 2014 рік на суму 128 332,9 грн.

В подальшому, 29.12.2015 року, на засіданні постійної комісії з розгляду спірних питань СДПІ з обслуговування ВП у м. Одесі МГУ ДФС (протокол засідання №11 від 29.12.2015 року), розглянуто питання щодо помилкового вручення позивачу робочого варіанту акту перевірки №77/28-08-41/33268860/33 від 22.12.2015 року та в отриманий позивачем акт перевірки внесені виправлення цифрових показників, дат та інших даних, про що ТОВ «ОСОБА_6 СНД» повідомлено листами від 30.12.2015 року №1856/10/8-28-41 та від 06.01.2016 року №52/10/28-08-41, в яких зазначено, що резолютивна частина акту перевірки викладена в новій редакції, із встановленням порушення позивачем п. п. 14.1.91, 14.1.202 п. 14.1 ст. 14, п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту на суму 3 763 706,91 грн., до завищення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 3 687 678,68 грн. у грудні 2014 року - квітні 2015 року та п.п.138.1.1 п.138.1, п.138.2, п.п.138.8.5 п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України, що призвело до завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування за 2014 рік на суму 712 960,48 грн.

Суть порушень, на думку податкового органу, полягала у тому, що Товариством не надано всіх первинних документів щодо господарських операцій з ТОВ «БАЗ», ТОВ «Універсалбуд-2004», а надані до перевірки ветеринарні свідоцтва насправді не оформлювалися.

Крім цього податковий орган послався на наявність податкової інформації та актів перевірок інших ДПІ про неможливість ТОВ «БАЗ», ТОВ «Універсалбуд-2004» здійснювати господарські операції та не підтвердження операцій цих підприємств зі своїми контрагентами тощо.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 05.01.2016 року: №, яким Товариству зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 3 687 678,68 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1 843 839,33 грн.; №, яким визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 114 042,34 грн., з яких за основним платежем - 76 028,23 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями -38 014,11 грн.; та від 06.01.2016 року №, яким зменшено від'ємне значення об'єкту оподаткування податком на прибуток в розмірі 712 960,48 грн.

Позивач скористався своїм правом на оскарження податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку, подавши скарги до Міжрегіонального ГУ ДФС- Центрального офісу з обслуговування великих платників та до Державної фіскальної служби України, за результатами якого податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надані до суду всі первинні документи, які підтверджують здійснення господарських операцій між позивачем та зазначеними в акті перевірки контрагентами, з наданих документів можливо прослідкувати фактичне отримання товару позивачем, його переробку та подальшу реалізацію виготовленої продукції, тому висновки податкового органу про порушення позивачем положень податкового законодавства є необгрунтованими, а прийняті податкові повідомлення рішення - незаконними.

Колегія суддів такий висновок суду першої інстанції вважає правильним, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються, зокрема, із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

За змістом підпункту 138.1.1 пункту 138.1 названої статті ПК України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За приписами підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналізуючи зазначені норми Податкового кодексу України, чинного на час здійснення операцій, колегія суддів приходить до висновку, що витрати, які враховуються для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку таких витрат. До складу витрат не включається витрати, які не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника - достовірними.

Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника на формування податкового кредиту та валових витрат. Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність первинних документів обліку.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 05.01.2015 року між ТОВ «Баз» та ТОВ «ОСОБА_6 СНД» укладений договір №894, за умовами якого ТОВ «Баз» зобов'язалось поставити на адресу ТОВ «ОСОБА_6 СНД» макуху соняшникову, найменування, кількість, якість, вартість одиниці товару, вартість партії товару, строки поставки якого фіксуються в Специфікаціях, якість товару підтверджується документом про якість (сертифікатом про якість або посвідченням про якість), виданим продавцем або виробником.

Відповідно до умов договору при прийманні товару на переробному комплексі за адресою: Одеська область, м. Южний, вул. Одесько-Миколаївське шосе, 28, покупець самостійно проводить експертизу товару на його відповідність якості та здійснює ваговий контроль. Умови поставки товару - СРТ - на переробний комплекс за адресою: Одеська область, м. Южний, вул. Одесько-Миколаївське шосе, 28. Право власності на товар переходить до покупця в момент закінчення оформлення товарно-супровідних документів (а. с.152-163 т.1).

Висновок податкового органу про порушення Товариством вимог податкового законодавства при відображенні даної господарської операції у податковій звітності ґрунтується на тому, що перевіркою не встановлено наявність власних (орендованих, суборендованих або використаних ТОВ "Баз" на підставі договорів найму основних фондів на території Луганської області. Крім цього, податковий орган послався на отриману від ДПІ у Біляївському районі Одеської області податкову інформацію від 17.06.2015 року та від 22.06.2015 року по взаємовідносинам ТОВ "ОСОБА_6 СНД" та ТОВ "Баз" за січень, лютий 2015 року, згідно якої ТОВ "Баз" не є виробником реалізованої продукції, а придбав її у ПП "Графіка ОСОБА_2" без сплати ПДВ та не включав суми ПДВ до податкового кредиту. В свою чергу, ПП "Графіка ОСОБА_2" за наявною податковою інформацією, відсутнє за податковою адресою та не подає податкову звітність.

Також в акті перевірки зазначено, що ветеринарні свідоцтва, надані Товариством до перевірки, видані на макуху соняшникову врожаю 2014 року на підставі експертного висновку Державного управління ветеринарної медицини України № 2501 від 25.12.14 року.

Втім, за повідомленням Нікопольської міської державної лікарні ветеринарної медицини від 02.06.2015 року №21 ветеринарні свідоцтва на товар "макуха соняшникова", яка була відвантажена ТОВ "Баз" на адресу ТОВ "ОСОБА_6 СНД", не видавались виробнику ЗАТ "Стрілецький степ", а зазначений суб'єкт господарювання з 2013 року не подає податкову звітність, відносно нього порушено справу про банкрутство від 22.11.2011 року, що, в свою чергу, не підтверджує джерело походження товару який був реалізований ТОВ "ОСОБА_6 СНД" його постачальником ТОВ "Баз".

В ході перевірки ДПІ також встановлено, що автотранспортні засоби, які вказані в ТТН при перевезенні макухи перевізником ТОВ "Бєлтранс", не належать цьому перевізнику, а зареєстровані на інших осіб різної вікової категорії та без зазначення точного місця реєстрації, що, на думку податкового органу, унеможливлює встановлення зв'язку фізичних осіб-водіїв та ТОВ "Бєлтранс" та підтвердження факту перевезення товару.

Зазначені обставини, на думку податкового органу, не підтверджують постачання товару від ТОВ "БАЗ", та реальність господарської операції позивача з вказаним контрагентом.

Поряд з цим, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем до суду надані на кожну партію отриманої від ТОВ «БАЗ» макухи соняшникової видаткові накладні, які містять підписи та печатки сторін договору, найменування, кількість, вартість товару, дані про видану довіреність на отримання товару, тощо; товарно-транспортні накладні щодо перевезення товару автомобільним перевізником ТОВ «БЄЛТРАНС», в яких містяться дані про товар, дані про транспортний засіб і водія, пункт навантаження та розвантаження, супровідні документи, вагу, час прибуття та вибуття транспортного засобу, містяться підписи осіб, відповідальних за відправлення та отримання товару тощо; ветеринарні свідоцтва та посвідчення якості, які містять дані про якість поставленого товару; журнал реєстрації в'їзду-виїзду транспортних засобів через КПП, з якого вбачається проїзд на територію ТОВ «ОСОБА_6 СНД» транспортних засобів, зазначених в товарно-транспортних накладних; податкові накладні; платіжні доручення щодо сплати коштів за поставлений товар (а. с.162-250, т.1, т.т.2-4, а.с.1-13 т.5).

Крім того, позивачем надані документи, які підтверджують перероблення отриманої від ТОВ «БАЗ» макухи соняшникової, вироблення з неї олії соняшникової та шроту соняшникового, зокрема, акти внутрішнього пересування товару з складу на виробництво, проведення аналізу в лабораторії (а.с. 21-127 т.5), акти приймання складом готової продукції і попутної продукції та зворотних виробничих відходів, аналізу продукції в лабораторії, калькуляція матеріальних витрат на виробництво продукції (а.с. 128-203 т.5).

В подальшому виготовлений товар позивачем реалізований за експортними операціями на підставі договорів №22 від 12.01.2015 року та №82 від 14.01.2014 року, укладених з «ОСОБА_7 Лімітед», що підтверджується ВМД, інвойсами, тощо (а.с. 204-251 т.5).

Судом першої інстанції досліджено відповідні документи та встановлено, що вони підтверджують здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «БАЗ», з наданих документів можливо прослідкувати фактичне отримання товару позивачем, його переробку та подальшу реалізацію виготовленої продукції та вони не дають підстав для сумніву щодо реальності здійснення вищенаведених операцій або висновку про їх нездійснення.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги доводи податкового органу про відсутність доказів пропуску транспортних засобів на територію позивача, яка є режимною, адже ці документи не є документами первинного бухгалтерського обліку, обов'язковість яких передбачена Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". До того ж ці докази надані позивачем до суду першої інстанції, і останнім зроблений вірний висновок, що вони підтверджують фактичний в'їзд транспортних засобів, якими перевозилася макуха соняшникова.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, посилання податкового органу на відсутність у ТОВ «БАЗ» основних фондів та не підтвердження отримання товару цим контрагентом від ПП «Графіка ОСОБА_2» є необґрунтованим, оскільки позивач не мав господарських відносин з ПП «Графіка ОСОБА_2», а контрагент позивача - ТОВ «БАЗ» на час здійснення спірних господарських операцій був платником податку на додану вартість, знаходився за податковою адресою та суми податку на додану вартість по операціям з позивачем ТОВ «БАЗ» включило до податкових зобов'язань січня 2015 року.

Сам факт наявності господарських операцій з контрагентом, який порушує податкове законодавство не може тягнути за собою негативні наслідки для платника податків у вигляді зменшення податкового кредиту з податку на додану вартість чи валових витрат, оскільки, даних про те, що позивач був обізнаний про такі дії його контрагентів до суду не надано та якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Таку правову позицію неодноразово висловлював в своїх рішеннях Верховний Суд України та схожа позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 року у справі «Булвес» проти Болгарії». З наданих до суду первинних документів вбачається, що 05.01. 2015 року між ТОВ «ОСОБА_6 СНД» та ТОВ «Універсалбуд-2004» укладений договір підряду №1133/27, за умовами якого ТОВ «Універсалбуд-2004» зобов'язалось власними силами здійснити влаштування приміщень для виробничого персоналу в будівлі переробного комплексу масляничних культур за адресою: Одеська область, м. Южний, вул. Одесько-Миколаївське шосе, 28. Перелік, види, вартість робіт сторони узгоджують за Договірною ціною (Локальним кошторисом, відомістю ресурсів), в яку входять вартість робіт, матеріалів та обладнання. Приймання робіт здійснюється за актом прийняття виконаних підрядних робіт, доступ для виконання робіт на територію ТОВ «ОСОБА_6 СНД» оформлюється при наданні списку працівників та переліку техніки, обладнання, матеріалів. Замовник робіт зобов'язується надати проектну документацію, а підрядник має право залучати для виконання робіт субпідрядні організації за згодою замовника робіт (а.с. 20-29 т.6). На виконання умов договору сторони підписали Договірну ціну станом на 05.01.2015 року, в якій зазначена вартість робіт, яка включає, в тому числі, вартість матеріалів, вартість експлуатації машин та механізмів тощо, Локальний кошторис на виконання робіт та відомість ресурсів до нього, який містить дані щодо використаних матеріалів та виконаних робіт, Довідка про вартість виконаних робіт, яка містить загальну вартість робіт, Підсумкова відомість ресурсів тощо (а.с. 30-43, 50-54 т.6). Виконані будівельні роботи прийняті позивачем за актом приймання робіт від 20.01.2015 року та оплачені за платіжним дорученням від 29.01.2015 року (а.с. 44-49, 55 т.6). Крім того, між ТОВ «ОСОБА_6 СНД» та ТОВ «Універсалбуд-2004» 04.08.2014 року укладений договір підряду №1104/501,за яким ТОВ «Універсалбуд-2004» зобов'язалось власними силами здійснити роботи з монтажу, ремонту та обслуговування будівель, споруд, технологічного обладнання та трубопроводів на переробному комплексі масляничних культур за адресою: Одеська область, м. Южний, вул. Одесько-Миколаївське шосе, 28 та комплексі перевантаження та переробки тропічних олій за адресою: Одеська область,м.Южний,вул.Індустріальна,6. Відповідно до умов зазначеного договору об'єм робіт узгоджується в заявках на виконання робіт, вартість встановлюється відповідно до протоколу узгодження договірної ціни та нарядів на виконання робіт з врахуванням вартості матеріалів підрядника, загальна вартість робіт встановлюється щомісячно на підставі актів приймання виконаних робіт, доступ для виконання робіт на територію ТОВ «ОСОБА_6 СНД» оформлюється при наданні списку працівників та переліку техніки, обладнання, матеріалів, замовник робіт зобов'язується надати проектну документацію, підрядник має право залучати для виконання робіт субпідрядні організації за згодою замовника робіт (а.с.53-62, 65-67 т.7). В матеріалах справи містяться протоколи узгодження договірної ціни вартості одної людино/години та одної машино/години, які є додатками до вищезазначеного договору, а також акти приймання-передачі виконаних робіт, заявки на виконання робіт, наряди на виконання робіт, оформлення яких передбачено умовами договору та з яких можливо встановити техніку, вид робіт, об'єм робіт, дати виконання робіт, вартість робіт, використання матеріалів замовника робіт, в разі надання таких матеріалів підряднику та використання матеріалів підрядника тощо. Виконані роботи оплачені за платіжними дорученнями(а.с.57-106т.6,а.с.63-64,68-221т.7). Також судом першої інстанції встановлено, що 26 вересня 2014 року між ТОВ «ОСОБА_6 СНД» та ТОВ «Універсалбуд-2004» укладено договір підряду №1119/629, за умовами якого ТОВ «Універсалбуд-2004» зобов'язується власними силами здійснити оздоблювальні роботи споруди релігійного призначення (Капелли) на комплексі перевантаження та переробки тропічних олій за адресою: Одеська область, м. Южний, вул. Індустріальна,6. Відповідно до умов зазначеного договору перелік, види, вартість робіт узгоджують за Договірною ціною (Локальним кошторисом, відомістю ресурсів), в яку входять вартість робіт, матеріалів та обладнання, приймання робіт здійснюється за актом прийняття виконаних підрядних робіт та довідкою про вартість робіт та витрат, доступ для виконання робіт на територію ТОВ «ОСОБА_6 СНД» оформлюється при наданні списку працівників та переліку техніки, обладнання, матеріалів, замовник робіт зобов'язується надати проектну документацію, підрядник має право залучати для виконання робіт субпідрядні організації за згодою замовника робіт (а.с.224-235т.7). На виконання умов договору сторонами підписано Договірну ціну станом на 26.09. 2014 року, в якій зазначена вартість робіт, яка включає, в тому числі, вартість матеріалів, вартість експлуатації машин та механізмів, тощо, Локальний кошторис на виконання робіт та відомість ресурсів до нього, який містить дані щодо використаних матеріалів та виконаних робіт, Довідка про вартість виконаних робіт, яка містить загальну вартість робіт, Підсумкова відомість ресурсів. Виконані будівельні роботи прийняті позивачем за актом приймання робіт від 07.11.2014 року та оплачені за платіжними дорученнями (а.с.56, 107 т.6, а. с. 236-250 т.7, а. с.1-3 т.8). На підтвердження оформлення перепусток працівникам ТОВ «Універсалбуд-2004» для здійснення робіт на території ТОВ «ОСОБА_6 СНД» та їх перебування під час здійснення робіт на території Товариства позивачем надані відповідні заявки, заявки на перепуски для транспортних засобів, журнали пропуску осіб, зведені дані пропуску осіб за тимчасовими перепустками тощо (а. с.108-157 т.6,а.с.52-248т.8). Виписані податкові накладні по операціям позивача з ТОВ «Універсалбуд-2004» внесені до реєстру накладних та наявні в матеріалах справи (а.с.158-250 т.6, а.с. 1-50 т.7). Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Універсалбуд-2004» залучало до виконання підрядних робіт для ТОВ «ОСОБА_6 СНД» субпідрядні організації - ТОВ «ФОКУС ТРЕЙД», ТОВ «ІМПУЛЬС СПМК», ОДО «ОСУ-532», ТОВ «КАГАРД ГРУП», ПП «ВЕГА-РЕМБУД», ТОВ «БРЕНДІ-ВУД», ТОВ «НІК-СПЕД», з якими контрагент позивача мав договірні відносини та залучення цих субпідрядних організації супроводжувалося повідомленням позивача про їх залучення (а. с. 4-35 т.8). Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи податкового органу про відсутність доказів пропуску працівників ТОВ «Універсалбуд-2004» на територію ТОВ «ОСОБА_6 СНД» для виконання будівельних робіт, оформлення їм перепусток, погодження позивачем залучення субпідрядних організацій для виконання робіт на території позивача, адже ці документи не є документами первинного бухгалтерського обліку і не є обов'язковими для надання відповідачу. До того ж ці докази, зокрема, заявки на надання тимчасових перепусток для робітників та транспортних засобів для виконання робіт ТОВ «Універсалбуд-2004», зведені данні пропуску осіб по тимчасовим перепусткам, журнали пропуску осіб та транспортних засобів, а також повідомлення про залучення субпідрядних організацій, надані до суду та наявні в матеріалах справи. Як зазначено в акті перевірки, в базі автоматичного співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту з ТОВ «Універсалбуд-2004» відсутні відхилення по податку на додану вартість, що свідчить про включення контрагентом позивача сум податку на додану вартість до податкових зобов'язань. Посилання податкового органу на відсутність у ТОВ «Універсалбуд-2004» трудових ресурсів для виконання робіт за договорами з позивачем суд вважає не обґрунтованими, оскільки з матеріалів справи вбачається залучення контрагентом позивача субпідрядних організацій, пропуск на територію позивача працівників ТОВ «Універсалбуд-2004» та оформлення їм перепусток. Слід зазначити, що посилання відповідача на внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань матеріалів перевірки ТОВ «ОСОБА_6 СНД» не може свідчити про наявність порушення позивачем податкового законодавства, оскільки податковим органом до суду не надано доказів про прийняття рішення за результатами розслідування та вироку суду в кримінальному провадженні щодо позивача. Суд звертає увагу на не обґрунтованість посилання податкового органу на податкову інформацію щодо контрагентів позивача, їх контрагентів, на акти їх перевірок, оскільки до суду не надано доказів винесення по контрагентам позивача податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що первинними документами бухгалтерського обліку у повному обсязі підтверджується належне виконання сторонами умов договорів з зазначеним вище контрагентами, а також формування позивачем податкового кредиту та витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування. Отриманий товар та послуги були оплачені позивачем, а на момент складання податкових накладних контрагенти позивача були зареєстровані як платники податку на додану вартість.

Крім того, за результатами перевірки не встановлено порушення заповнення первинних бухгалтерських документів та порядку їх обліку в бухгалтерському та в податковому обліку, а наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в Державі суспільного ладу або моральних засад.

Доводи відповідача про нереальність господарських операцій з вищевказаними контрагентами, не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагента може слугувати підставою для висновку про неправомірне формування податкового кредиту з податку на додану вартість. За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на валові витрати чи податковий кредит.

Платник податків (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на валові витрати чи податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару, укладення покупцем товару договору з метою безпідставного формування податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування має підтверджуватися належними та допустимими доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях. Самого по собі факту наявності актів перевірок ДПІ, якими встановлено порушення контрагентами за ланцюгом постачання вимог податкового законодавства при факті оприбуткування покупцем товару та наявності інших первинних бухгалтерських документів щодо господарської операції недостатньо для висновку про безтоварність такої операцій з придбання товару та наявність у платника податків умислу на укладення угоди з метою, суперечною інтересам держави і суспільства.

Посилання податкового органу на акти інших ДПІ «Про неможливість проведення перевірки» контрагентів позивача, на думку судової колегії, є необґрунтованим, оскільки чинне законодавство не ставить в залежність право на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

При цьому колегія суддів зазначає, що акт про неможливість проведення перевірок контрагентів позивача не є належним доказом в підтвердження доводів податкового органу про нереальність виконання господарських операцій, адже актом про неможливість проведення перевірки фіксується лише факт наявності перешкод для здійснення податкового контролю органом ДПС щодо платника, а реальність господарських операції такого платника не є предметом такої перевірки.

Відсутність контрагента позивача за юридичною адресою станом на момент звірки не є доказом правомірності висновків відповідача про порушення позивачем вимог податкового законодавства по операціям за угодами із вказаним контрагентом у момент їх укладення та виконання.

Згідно із вимогами законодавства належним доказом відсутності підприємства за місцезнаходженням є наявність запису в Єдиному державному реєстрі фізичних осіб - підприємців та юридичних осіб. Відповідного витягу з реєстру з наявністю такого запису податковим органом не надано.

На жодну зі сторін цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку перевірки відповідності установчих документів контрагента та дотримання ним вимог податкового і іншого законодавства, у тому числі щодо фактичного перебування за юридичною адресою.

Чинне податкове законодавство не пов'язує право платника на податковий кредит та валові витрати з фактичним знаходженням підприємства-постачальника за юридичною адресою та в залежність від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів або виконуються роботи постачальником. Посилання ДПІ на відсутність у постачальника позивача об'єктивної можливості для виконання поставок товарів в силу відсутності основних засобів та робочого персоналу також не можна розцінювати як доказ фіктивності спірних операцій. Укладення трудового договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки, а відсутність у власності нерухомого та рухомого майна не є єдиним доказом виникнення у цього витрат, повязаних зі збереженням або перевезенням товару від постачальника до покупця. Отже, подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Також колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо протиправності дій відповідача при проведенні 29.12.2015 року засідання постійної комісії із розгляду спірних питань та при виправленні цифрових показників, дат та інших даних в акті перевірки від 22.12.2015 року №77/28-08-41/33268860/33.

Так, відповідно до положень п. 17.1.6 п. 17.1 ст. 17, ст. 86 Податкового кодексу України результати перевірок оформлюються, зокрема, у формі акта, який підписується посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками. Акт документальної виїзної перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п'яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

У разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті перевірки, вони мають право подати свої заперечення до контролюючого органу протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта, які розглядаються протягом п'яти робочих днів та платнику податків надсилається відповідь. Платник податку має право брати участь у розгляді заперечень, про що такий платник податку зазначає у запереченнях.

У разі якщо платник податку виявив бажання взяти участь у розгляді його заперечень до акта перевірки, контролюючий орган зобов'язаний повідомити такого платника податків про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається платнику податків не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень, але не пізніше ніж за два робочих дні до дня їх розгляду.

Участь керівника відповідного контролюючого органу (або уповноваженого ним представника) у розгляді заперечень платника податків до акта перевірки є обов'язковою. Такі заперечення є невід'ємною частиною акта перевірки.

Платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до п. 1, 2, 6 розділу ІІ, п. 1, 6 розділу V «Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року №727, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2015 року за №1300/27745, результати документальних перевірок оформлюються, зокрема, у формі акта, який складається у двох примірниках та підписується посадовими особами контролюючого органу, який проводив перевірку, а також посадовими особами платника податків або його законними представниками. В акті документальної перевірки, інформативних додатках та інших матеріалах не допускаються будь-які виправлення цифрових показників, дат та інших даних.

До підписання акта документальної перевірки враховуються пояснення, надані посадовими особами платника податків або його законними представниками під час перевірки.

При виникненні спірних питань та наданні заперечень щодо встановлених порушень під час здійснення перевірки такі питання та заперечення виносяться на розгляд постійних комісій із розгляду спірних питань при відповідних контролюючих органах.

За результатами розгляду заперечень складається висновок, у якому зазначаються наведені в акті документальної перевірки висновки, факти та дані, щодо яких надано заперечення платником податків, короткий зміст заперечень, наводиться обґрунтування позиції контролюючого органу стосовно кожного питання, порушеного в запереченнях, та підбиваються підсумки щодо обґрунтованості заперечень.

Таким чином, з аналізу вищезазначених норм законодавства можна дійти висновку, що постійна комісія із розгляду спірних питань забирається в разі наявності спірних питань та надходженні заперечень на акт перевірки з правом платника податків приймати участь в засіданні комісії, однак відповідачем в порушення зазначених норм законодавства 29.12.2015 року проведено засідання постійної комісії із розгляду спірних питань для виправлення самостійно виявлених помилок в акті перевірки, який зареєстрований належним чином та вручений позивачу. При цьому, проведення засідання комісії з такого питання не передбачено нормами законодавства та позивач не був повідомлений про розгляд комісією питання про внесення виправлень в акт перевірки, не знав про проведення такого засідання, що позбавило його права на надання заперечень, пояснень з приводу таких дій відповідача.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідачем за результатами проведення засідання комісії із розгляду спірних питань надіслано позивачу два листа (№1856/10/8-28-41 від 30.12.2015 року та №52/10/28-08-41 від 06.01.2016 року), в яких фактично з підстав помилкового вручення робочого варіанту акту та з підстав наявності помилок в акті перевірки, змінені цифрові показники, дати та інші дані акту.

Однак, враховуючи, що нормами податкового законодавства заборонено вносити такі виправлення в акт перевірки та зазначеними листами податковий орган фактично змінив акт перевірки, в той час як новий акт відповідачем не складався, зазначені листи підписані не тими особами, які здійснювали перевірку, а виправлення вносилися двічі вже після підписання та реєстрації акту перевірки, що є не припустимим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними дій відповідача при проведенні 29.12.2015 року засідання постійної комісії із розгляду спірних питань та при виправленні цифрових показників, дат та інших даних в акті перевірки від 22.12.2015 року №77/28-08-41/33268860/33.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та надана правова оцінка.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству та доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

За таких обставин підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального Головного управління ДФС залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_6 СНД» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального Головного управління ДФС про визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: Л.В. Стас

ОСОБА_3