Справа № 821/217/17
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/217/17
13 год. 50 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Кисильової О.Й.,

при секретарі: Дудар Е.І.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Одеського державного університету внутрішніх справ про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги,

встановив:

ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Одеського державного університету внутрішніх справ (далі - відповідач, ОДУВС), в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у сумі 36652,73 грн.

У судовому засіданні представник позовача, підтримавши позов, пояснив, що ОСОБА_3 працював старшим черговим комендантом комендатури Херсонського факультету Одеського державного університету внутрішніх справ. Наказом ректора ОДУВС від 06.10.2015 року № 162 о/с майора міліції ОСОБА_3 звільнено у запас Збройних Сил України за пунктом 64 "з" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Вислуга років на день звільнення позивача в календарному обчисленні для виплати надбавки за вислугу років та виплати одноразової грошової допомоги складала 15 років 09 місяців 13 днів. У день звільнення відповідач провів розрахунок з позивачем, проте всупереч нормам чинного законодавства, не виплатив одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Вказана допомога виплачена позивачу 27.10.2016 року. Посилаючись на статтю 43 Конституції України позивач вважає, що відповідач порушив гарантоване цією нормою право на своєчасне одержання винагороди за працю в частині виплати одноразової грошової допомоги у день звільнення. Відтак, за несвоєчасну виплату належних ОСОБА_3 коштів до відповідача слід застосувати відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП України у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку з 25.12.2015 року по 26.10.2016 року у сумі 36652,73 грн. Просить задовольнити позовні вимоги повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, обгрунтовуючи їх безпідставність наступним. Грошове забезпечення праціників ОВС виплачується за місцем роботи та виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового та начальницького складу ОВС. Посилаючись на пункт 14 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей, відповідач зазначає, що одноразова грошова допомога виплачується Міністерством внітрішніх справ за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті для їх утримання. Також для виплати особам рядового та начальницького складу ОВС грошової допомоги встановлено порядок звернення розпорядників коштів нижчого рівня до Департаменту фінансово-облікової політики МВС, зокрема, надіслання в електронному вигляді відомості про нарахування та отримання одноразової грошової допомоги, що надійшла від МВС. Оскільки МВС не виділено коштів відповідачу для проведення вказаних виплат у день звільнення позивача, одноразова грошова допомога виплачена ОСОБА_3 27.10.2016 року, тобто після надходження фінансування, відтак відсутня вина відповідача щодо затримки виплати суми одноразової грошової допомоги. Крім того, представник відповідача відмітив, що одноразова грошова допомога не є складовою грошового забезпечення, яке отримував позивач під час проходження служби, а тому положення ст. ст. 116, 117 КЗпПУ не поширюються на правовідносини щодо її невиплати у день звільнення. Просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

22.05.2001 року ОСОБА_3 прийнятий на службу в органи внутрішніх справ на підставі наказу від 22.05.2001 року № 33 л/с.

Наказом ректора Одеського державного університету внутрішніх справ від 06.10.2015 року № 162 о/с майора міліції ОСОБА_3 (М-054222), старшого чергового коменданта комендатури Херсонського факультету звільнено з 06.11.2015 року у запас Збройних Сил України за пунктом 64 "з" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (у звязку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації). Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні для виплати надбавки за вислугу років та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні складала 15 років 09 місяців 13 днів.

07.11.2015 року між ОСОБА_3 та відповідачем укладено трудовий договір, на підставі якого позивача прийнято на роботу до Херсонського факультету Одеського державного університету внутрішніх справ на посаду старшого чергового з режиму ВОС.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 10.11.2016 року у справі № 821/1333/16 за позовом ОСОБА_3 до Одеського ДУ ВС про стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2017 року, стягнуто з відповідача середній заробіток за весь час затримки (з 07.11.2015 року по 24.12.2015 року) належних до виплати при звільненні коштів у сумі 5730,72 грн. Затримка розрахунку у даному випадку стосувалася несвоєчасної виплати відповідачем суми компенсації за невикористану відпустку. При розгляді даної справи судом встановлено факт непроведення 06.11.2015 року повного розрахунку з позивачем.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно із відомістю про нарахування та отримання одноразової грошової допомоги при звільненні особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ Одеського державного університету внутрішніх справ, старший черговий комендант ОСОБА_3 27.10.2016 року отримав одноразову грошову допомогу у розмірі 26927,59 грн.

Таким чином, суд вважає, що період затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні необхідно обраховувати, починаючи з 25.12.2015 року, оскільки у справі № 821/1333/16 стягнуто з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку з 07.11.2015 року по 24.12.2015 року включно.

Надаючи оцінку обґрунтованості вимог позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

ОСОБА_4 законів про працю України (далі - КЗпП) регулюють трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього ОСОБА_4.

За змістом статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього ОСОБА_4, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після здійснення повного розрахунку з працівником, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Аналогічна позиція викладена в рішенні Верховного суду України від 15.09.2015 року 21-1765а15.

Водночас, суд зауважує, що нерозповсюдження на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ/поліції норм ОСОБА_4 законів про працю України стосується тільки норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, зокрема, спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу ОВС, зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку - які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, а тому до даних правовідносин, на думку суду, необхідно застосувати положення КЗпП.

Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 02.11.2016 у справі № К/800/9432/16.

Крім того, у постанові від 27.04.2016 року у справі №6-113цс16 Верховний Суд України зазначив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

За правилами статті 9 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30.06.1961, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Враховуючи, що перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю (постанова Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі № 21-389а13), суд дійшов висновку про застосування до даних правовідносин норми ОСОБА_4 законів про працю України, які регламентують порядок стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Враховуючи, що одноразова грошова допомога ОСОБА_3 при звільненні не виплачена, а виплата відбулась із затримкою майже на рік, суд вважає, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки виплати вказаної допомоги.

З огляду на відсутність спеціального нормативно-правового акта, який би регулював питання розрахунку середньої заробітної плати працівників органів внутрішніх справ/поліції суд вважає за доцільне застосувати до спірних правовідносин загальні положення, які регламентують порядок розрахунку середньої заробітної плати працівників.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100)

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до довідки про середню заробітну плату (дохід), виданої Одеським державним університетом внутрішніх справ, середньоденна заробітна плата (дохід) ОСОБА_3 на момент звільнення складала 119,39 грн., що не заперечується позивачем.

Враховуючи те, що затримка виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні складає 307 днів, а середньоденна заробітна плата (дохід) ОСОБА_3 на момент звільнення складала 119,39 грн., стягненню на користь позивача підлягає сума 36652,73 грн. = 119,39 грн. х 307 днів.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на ту обставину, що виплата одноразової грошової допомоги здійснювалася позивачу згідно графіка та відомості, надісланої ОДУВС Департаментом фінасово-облікової політики МВС України, а також на відсутність фінансування, оскільки наведені доводи не є підставою для невиконання покладеного на роботодавця обов'язку виплати при звільненні працівника всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, у день звільнення чи на наступний день.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього ОСОБА_4.

Відповідачем не надано суду належних доказів наявності законних підстав для затримки виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні.

За таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3. а відтак задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 71, 72, 158-163, 167, 256 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Одеського державного університету внутрішніх справ на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 36652 (тридцять шість тисяч шістсот п'ятдесят дві) грн. 73 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 10 квітня 2017 р.

Суддя Кисильова О.Й.

кат. 12.3