Справа № 759/6396/16-а
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 759/6396/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Сенько М.Ф.
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року, ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі міста Києва з позовом про визнання дій протиправними, скасування пенсійних повідомлень №8/6-2П від 03.01.2013 року та №8413/6-2П від 18.12.2013 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.03.2014 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 03.04.2014.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.03.2014 позовну заяву в частині вимог про скасування пенсійного повідомлення від 03.01.2013 № 8/6-2П залишено без розгляду.

03.04.2014 Окружним адміністративним судом міста Києва постановлено ухвалу про передачу даної адміністративної справи в іншій частині позовних вимог за підсудністю на розгляд до Святошинського районного суду міста Києва. Вказана ухвала в установленому порядку набрала законної сили.

Не погодившись із ухвалою суду від 25.03.2014 про залишення без розгляду частини позовних вимог, позивач оскаржила її в апеляційному порядку, з огляду на що у квітні 2014 року справу скеровано до Київського апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду міста Києва від 16.07.2014 скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.03.2014 та закрито провадження у справі в частині позовних вимог щодо скасування пенсійного повідомлення від 03.01.2013 № 8/6-2П.

Не погоджуючись із такою ухвалою апеляційного суду позивач оскаржила її в касаційному порядку.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.08.2015 скасовано вищевказану ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.07.2014 та направлено справу до цього ж суду для продовження розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.10.2015 скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.03.2014 та справу направлено до цього ж суду для продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.11.2015 прийнято справу до провадження та призначено до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2016 справу передано на розгляд до Святошинського районного суду м. Києва.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року позов задоволено.

Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Святошинському районі м. Києва з перерахунку пенсії ОСОБА_2 з урахуванням трудового стажу та заробітної плати відповідно до довідки про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України від 16.11.2012 року №1473/05.

Зобов'язано Правобережне об'єднане управління Пенсійного Фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 виходячи з трудового стажу та заробітку, що були враховані при призначенні пенсії, починаючи з 01.01.2013 року.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, скою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (далі Управління) з 11.01.2004 року і отримує пенсію за віком, що призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон).

На час призначення розмір пенсії обчислювався з урахуванням страхового стажу 32 роки 2 місяці 16 днів та заробітної плати, визначеної за періоди роботи з 01.11.1993 р. по 30.09.1994 р. та з 01.11.1994 р. по 15.11.1998 р., тобто з розрахунку 60 календарних місяців страхового стажу підряд, як це передбачено ст. 40 Закону.

01.01.2013р. пенсія ОСОБА_2 була піддана перерахунку, за яким до страхового стажу з якого розраховувалась пенсія було додатково зараховано періоди з 04.07.2000 р. по 31.12.2002 р. та з 03.01.2002р. по 28.02.2002р., протягом яких фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 сплачувались страхові внески за спрощеною системою оподаткування, відповідно до довідки Управління від 16.11.20012 р. №1473/05, і пенсія була розрахована з урахуванням трудового стажу 34 роки 9 місяців 14 днів.

В наслідок перерахунку розмір пенсії до виплати зменшився, у зв'язку з чим Управлінням було прийнято рішення про утримання з позивача суми переплаченої пенсії.

ОСОБА_2, не погодившись з такими діями та рішеннями Управління, звернулась за захистом до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів звертає увагу на наступне.

ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні з 11.01.2004 р. та отримує пенсію за віком, яка розрахована відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до заяви на призначення (перерахунок) пенсії, позивачем зазначено, що вона не працює.

Також зазначає, що на дату призначення пенсії, ОСОБА_2 надано статус «не працює».

Позивачем не було повідомлено Управління про той факт, що вона займається підприємницькою діяльністю, не надано документ про відсутність доходів від підприємницької діяльності.

Тобто, відповідно до поданої заяви про призначення пенсії та поданих до даної заяви документів, позивачу призначено пенсію за віком яка розрахована відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058.

Розмір пенсії було обчислено із заробітної плати за період з 01.11.1993 р. по 15.11.1998 р.

Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становив 2, 79247.

Загальний стаж при розрахунку пенсії становив 32 роки 2 місяці 16 днів.

05.12.2012 р. Управлінням Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва (далі - відповідач) виявлено факт працевлаштування позивача.

Також, відповідачем було отримано та долучено до матеріалів пенсійної справи довідку про сплату страхових внесків позивачем до Пенсійного фонду України від 16.11.2012 р. №1473/05.

Факт працевлаштування позивача виявлено Управлінням відповідно до відомостей, які знаходяться в системі ІКІС ПФУ «Реєстр страхувальників ДРСС», де зазначено, що починаючи з 28.10.1999 р. позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець.

Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.11 Закону України від 09.07.2003 р. №1058 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню.

Відповідно до Закону України № 1788-ХІІ від 05.11.1991 «Про пенсійне забезпечення» право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Тобто, підтвердженням трудового стажу є сплата страхових внесків згідно зі статтею 56 («Види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію») цього Закону. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в'язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Крім того, згідно ст.102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов'язані повідомляти орган, що призначає пенсії, про і обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 у разі працевлаштування (навчання) особи, якій призначено пенсію, такою особою протягом 10 днів надається органу, що призначає пенсію, довідка про прийняття на роботу (навчання).

Колегія суддів звертає увагу на те, що якщо після працевлаштування пенсіонер не повідомив про це орган Пенсійного фонду за місцем проживання і внаслідок цього утворилась переплата пенсійних сум (в період роботи виплачується надбавка на утриманців, проводиться індексація пенсії як непрацюючому пенсіонеру тощо), орган Пенсійного фонду має право прийняти рішення про утримання з пенсії сум переплати.

Враховуючи вищевикладене (довідку про сплату страхових внесків до ПФУ від 16.11.2012 р. №1473/05, факт працевлаштування позивача), колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем з 11.01.2004 р. (дата призначення пенсії) матеріали пенсійної справи позивача правомірно приведено у відповідність до вимог чинного законодавства.

А саме, розмір пенсії було обчислено із заробітної плати за період з 01.11.1993 р. по 15.11.1998р., з 01.08.2000 р. по 28.02.2002 р.

В результаті, індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становить 1,52136.

Страховий стаж становить 34 роки 9 місяці 14 днів.

Як результат, після приведення у відповідність до вимог чинного законодавства матеріалів пенсійної справи, позивачу нараховано переплату пенсійної виплати в загальній сумі 33 057, 60 грн. за період з 11.01.2004 р. по 31.12.2012 р.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати.

На підставі зазначеного вище, на виконання розпорядження, наданого відповідно до ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на підставі протоколу №204 від 21.12.2012 р. Управлінням пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва розпочато утримання переплати з 01.02.2013 р. по 20% від розміру пенсії.

За період з 01.02.2013 р. по 31.10.2014 р. проведено утримання переплати на суму 4453, 10 грн.

Колегія суддів звертає увагу на те, що 19.09.2014 р. позивач надала відповідачу довідку від 30.04.2013 р. №3040/к/17.4.20 з Державної податкової інспекції в Святошинському районі м.Києва відповідно до якої з 01.03.2002 р. доходів від підприємницької діяльності позивач не мала.

Згідно з пунктом 25 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 30.04.2002р. №224/30 (втратив чинність на підставі наказу Міністерства праці та соціальної політики від 02.12.2005 р. №398/196), за документ, який підтверджує, що особа не працює, приймаються: трудова книжка та довідка податкових органів про відсутність доходів від підприємницької діяльності.

При відсутності трудової книжки - довідки уповноважених органів з місця проживання, у тому числі органів місцевого самоврядування, та довідка податкових органів про відсутність доходів від підприємницької діяльності.

На підставі вищевказаної довідки від 30.04.2013 р. №3040/к/17.4.20 з Державної податкової інспекції в Святошинському районі м. Києва, Управлінням Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва переглянуто рішення щодо виниклої переплати, оскільки на час призначення позивачу пенсії, умовою віднесення пенсіонерів до осіб, які не працюють, була відсутність доходів від підприємницької діяльності.

Як результат, позивачу проведено перерахунок пенсійної виплати з 11.01.2004 р. (дата призначення пенсії).

За наслідками такого перерахунку переплата за період з 11.01.2004 р. по 31.12.2012 р. в сумі 33 057,60 грн. анульована.

Відповідно до заяви від 21.06.2013 р. та повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем, позивача було переведено в категорію непрацюючих пенсіонерів.

Доплата зайво утриманої пенсійної виплати за період з 01.02.2013 р. по 31.10.2014р. в сумі 4453,10 грн. проведена позивачу в листопаді 2014 року, що відображено в довідці від 08.10.2015 р. про розмір призначеної та фактично отриманої пенсії за період з 01.01.2004 р. по 30.11.2014 р.

У даній довідці в четвертій колонці «Розмір пенсії фактично виплачений» за листопад 2014 року вказана сума 5 819, 61 грн. в яку входить: 1 073, 14 грн. - пенсія за листопад 2014 року; 4 453, 10 грн. - розмір зайво утриманої пенсійної виплати; 293, 36 грн. - залишок доплати (факт працевлаштування/звільнення).

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог лише на підставі документів наданих позивачем.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що після встановлення факту працевлаштування позивача (про даний факт позивач самостійно відповідача не повідомила, всупереч нормам Закону), а також після отримання довідки про сплату страхових внесків позивачем до ПФУ від 16.11.2012 р. №1473/05, пенсійну справу позивача приведено у відповідність до вимог чинного законодавства.

В результаті такого відпрацювання, стаж позивача збільшився, а коефіцієнт заробітної плати зменшився.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Як вже зазначалося раніше, при призначенні пенсії позивачу на підставі поданих документів, розмір пенсії було обчислено із заробітної плати за період з 01.11.1993 р. по 15.11.1998 р.

Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становив 2, 79247.

Загальний стаж при розрахунку пенсії становив 32 роки 2 місяці 16 днів.

Після опрацювання пенсійної справи на підставі нововиявлених обставин, а саме: відповідно до довідки про сплату страхових внесків до ПФУ від 16.11.2012 р. №1473/05 позивачу дораховано стаж і становить 34 роки 9 місяці 14 днів; встановлено факт працевлаштування позивача відповідно до відомостей, які знаходяться в системі ІЮС ПФУ «Реєстр страхувальників ДРСС», де зазначено, що починаючи з 28.10.1999 р. позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець; пенсійну справу приведено у відповідність до норм чинного законодавства.

Оскільки з 11.01.2004 р. (дата первинного призначення) розмір пенсії обчислювався з урахуванням страхового стажу 32 роки 2 місяці 16 днів та заробітної плати, визначеної за періоди роботи з 01.11.1993 р. по 30.09.1994 р. та з 01.11.1994 р. по 15.11.1998 р. - 60 календарних місяців страхового стажу підряд, як це передбачено ст.40 Закону України №1058.

Відповідно до ст. 40 Закону України №1058 визначено порядок обчислення пенсії, за яким коефіцієнт заробітної плати позивача (2,79247) визначався як частка ділення суми коефіцієнтів заробітної плати за кожний місяць роботи позивача у періоди з 01.11.1993 р. по 30.09.1994 р. та з 01.11.1994 р. по 15.11.1998 р., визначених як співвідношення місячної заробітної плати позивача до заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, за відповідний місяць, на кількість місяців у вищезазначених періодах та з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за 2003 рік (372,72 грн.).

Відповідно до ст.24 Закону України №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховуються до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи застосовується, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню.

Згідно ст.1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» суб'єкти підприємницької діяльності, які застосовують спрощений режим оподаткування (єдиний податок) є платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та підлягають державному соціальному страхуванню. Тобто, періоди здійснення підприємницької діяльності до 01.01.2004р. зараховуються до страхового стажу відповідно до ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Оскільки з 05.12.2012 р. виявлено той факт, що позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець, та відповідно до довідки від 16.11.2012 р. №1473/05 згідно якої у період з 19.05.1999 р. по 15.12.1999 р., з 18.01.2000 р. по 24.05.2000 р., з 04.07.2000 р. по 31.12.2001 р. та з 03.01.2002 р. по 28.02.2002 р. позивач сплачувала страхові внески за спрощеною системою оподаткування.

Враховуючи вищевикладене, вказані періоди підлягають обов'язковому зарахуванню до страхового стажу і відповідно за ці періоди має бути врахована заробітна плата, з якої визначається розмір пенсії.

Отже, розмір пенсії, як непрацюючій особі, обчислено з урахуванням страхового стажу 34 роки 9 місяців 14 днів (417 місяців).

Коефіцієнт страхового стажу - 0, 46913.

Заробітна плата визначена за період роботи з 01.11.1993 р. по 30.09.1994 р. та з 01.11.1994 р. по 15.11.1998 р.(на підставі довідок) та з 04.07.2000 р. по 31.12.2002 р. та з 03.01.2002 р. по 28.02.2002 р. - за всі періоди страхового стажу за даними системи персоніфікованого обліку.

Із періоду заробітку, з якого обчислювався розмір пенсії позивача, виключено 41 місяць підряд, як період з найменшим заробітком: з 01.11.1993 р. по 31.01.1997 р., як це передбачено абзацом 3 с.1 ст.40 Закону України №1058.

Як результат, індивідуальний коефіцієнт заробітної плати зменшився і становить 1,52136. Страховий стаж збільшився і становить 34 роки 9 місяці 14 днів.

Тобто, якби позивачем дані обставини були повідомлені Управлінню Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва та документально підтверджені під час первинного призначення, розмір пенсії мав би саме такий вигляд.

На підставі вище зазначеного колегія суддів приходить до висновку , що доводи позивача є безпідставними та необгрунтованими, а дії відповідача відповідають нормам чинного законодавства.

Відповідно до вищезазначеного, підстав для проведення перерахунку пенсії позивачу немає.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що посилання суду першої інстанції щодо надмірно виплаченої пенсії, яка була повернута позивачеві, і що це є фактичним визнанням відповідачем даного позову, не відповідає дійсності і не є доказом у даній справі.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції невповній мірі досліджено всі обставини справи у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому постанова Святошинського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - задоволити.

Постанову Святошинського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 14 квітня 2017 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.