Справа № 816/1204/16
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2017-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 р. Справа № 816/1204/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Мельнікової Л.В. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання Дорошенко Д.О.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 24.01.2017р. по справі №816/1204/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Новомосковськ Агро"

до Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Новомосковськ Агро", звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 21.06.2016 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення, контролюючий орган дійшов до неправомірного висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства. Зазначив, що собівартість визначається в кінці виробничого циклу виготовлення сільськогосподарської продукції, а саме в останньому кварталі поточного року. До скороченої податкової декларації правомірно внесено суму придбаних послуг, оскільки послуги, що надавались контрагентами включені у вартість сільськогосподарської продукції, що реалізовувалась ТОВ "Новомосковська Агро" згідно контракту. Крім того, ТОВ Новомосковськ Агро сумлінно веде бухгалтерський облік, а саме: належним чином оформлені авансові звіти про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт, в яких зазначається підтвердження витрачених підзвітних сум. Всі авансові звіти були надані на перевірку, зауважень щодо їх оформлення не було.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 24.01.2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 21.06.2016 року №, №.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 21.06.2016 року № в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 6663,25 грн., в тому числі, за основним платежем в розмірі 5331 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 1332,25 грн.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 588,58 грн.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 24.01.2017 року в частині задоволення позовних вимог та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про їх обґрунтованість. Зазначив, що оскільки позивачем до перевірки не надавались акти виконаних робіт щодо обмолоту ячменю ТОВ «Лан-Агро» за червень та липень 2013 року, то за відсутності вказаних документів перевіркою неможливо було підтвердити правомірність віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум по взаємовідносинам із вказаним контрагентом, а тому нарахування підприємству суми грошового зобовязання з податку додану вартість в розмірі 6663,25 грн. (в т.ч., за основним платежем в розмірі 5331 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 1332,25 грн.) на підставі податкового повідомлення-рішення від 21.06.2016 року № є правомірним. Крім того, оскільки позивачем не підтверджено оригіналами платіжних (розрахункових) документів витрати підзвітною особою грошових коштів, то податковим органом правомірно застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 24568,29 грн. згідно податкового повідомлення-рішення № від 21.06.2016 року. Також, через порушення позивачем п. 3.1, 3.2, 7,39, 7,41 "Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні" на підставі не підтвердження проведених готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (встановленої форми), який би підтверджував сплату покупцем коштів на суму 24568,29 грн., яка є додатковим доходом працівника і повинна оподатковуватися податком з доходів фізичних осіб, позивачу податковим повідомленням-рішенням № від 21.06.2016 року донараховано податок на доходи фізичних осіб у сумі 4335,57 грн, штраф у сумі 3194,50 грн та пеню - 476,78 грн. На підставі викладеного, оскільки встановлені за наслідками перевірки порушення позивачем вимог діючого законодавства є обґрунтованими, то спірні податкові повідомлення-рішення є законними.

Позивач надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість та обєктивність рішення суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ТОВ Новомосковськ-Агро пройшло передбачену законом процедуру державної реєстрації та набуло статусу юридичної особи, взято на податковий облік.

Співробітниками ГУ ДФС у Полтавській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ Новомосковськ-Агро з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року, правильності нарахування та обчислення єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2015 року, за наслідками якої складено ОСОБА_3 №204/16-31-14-01-09/33014041 від 08 червня 2016 року.

Під час перевірки податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства, а саме:

- п.п.14.1.36, п.14.1 ст. 14, п. 188.1 ст. 188, п.п. 198.3, п.п. 198.6 ст. 198, п.201.1, п.201.4, п.201.6 ст.201, п.п.209.2, п. 209.5 ст. 209, п.п.209.7 п.209.15.1, п.209.15 ст. 209 Податкового кодексу України (далі - ПК України), внаслідок чого встановлено заниження податку на додану вартість в сумі 93910 грн, в тому числі по періодах за серпень 2013 року в сумі 5329 грн, січень 2015 року в сумі 49389 грн, жовтень 2015 року в сумі 887 грн та за грудень 2015 року в сумі 38305 грн;

- п.п. 164.2.11 п. 164.2 ст.164, абз. е, п.п. 164.2.17 ст. 164, п.164.5 ст. 164, п.п.168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п.170.9 ст.170, абз. а, п.176,2 ст. 176 ПК України, в результаті чого встановлено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо повноти обчислення та своєчасності внесення до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб за перевіряємий період на загальну суму 4352,99 грн;

- п.п.129.1.3 п.129.1 ст. 129 ПК України, в результаті чого нарахована пеня по податку на доходи фізичних осіб;

- абз. б п.176 ст. 176 ПК України, в результаті чого встановлено подання з недостовірними відомостями податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків і сум утриманого з них податку;

- п.3.1, 3.2, 7.39, 7.41 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15 грудня 2004 року №637 зі змінами та доповненнями: проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів оригіналу платіжного документа (встановленої форми та змісту), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів на суму 24568,29 грн.

На підставі вищевказаного акту перевірки, ГУ ДФС у Полтавській області 21 червня 2016 року винесено податкові повідомлення-рішення:

- №, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 24568,29 грн;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на загальну суму 8006,85 грн, в тому числі за податковим зобовязанням в сумі 4335,57 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 3194,50 грн, пеня в сумі 476,78 грн;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 117387,50 грн в тому числі за податковим зобовязанням на суму 93910 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 23477,50 грн.

Позивач, не погодившись із правомірністю вищевказаних податкових повідомлень-рішень, звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що податкове повідомлення-рішення № від 21.06.2016 року в частині збільшення позивачу суми грошового зобовязання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 110723,25 грн. (в т.ч. за податковим зобовязанням на суму 88579 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 22145,25 грн.), є законним та обґрунтованими, оскільки встановлені за наслідком проведеної перевірки порушення знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

Колегія суддів зауважує, що оскільки судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог жодною із сторін не оскаржується, то згідно із положеннями ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) воно не підлягає апеляційному перегляду.

Приймаючи рішення про задоволення решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені контролюючим органом за наслідком проведеної перевірки порушення позивачем вимог діючого законодавства в частині проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів оригіналу платіжного документа (встановленої форми та змісту), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів на суму 24568,29 грн. не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, а тому нарахування штрафних (фінансових) санкцій за вказане порушення є неправомірним, а податкове повідомлення-рішення від 21.06.2016 року № протиправним та підлягає скасуванню. Також, оскільки відповідачем не доведено факту порушення позивачем пунктів п. 3.1, 3.2, 7.39, 7.41 "Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні" та відповідно отримання доходу фізичних осіб у загальній сумі 24568,29 грн, то суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, штрафних (фінансових) санкцій та пені на підставі податкового повідомлення-рішення № від 21.06.2016 року застосовано до позивача безпідставно та неправомірно. Крім того, суд дійшов висновку про правомірність віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ по взаємовідносинам із контрагентом ТОВ «Лан-Агро», а тому нарахування податковим органом суми грошового зобовязання в розмірі 6663,25 грн. (в т.ч. за основним платежем в розмірі 5331 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 1332,25 грн.) на підставі податкового повідомлення-рішення від 21.06.2016 року № є протиправним.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Перевіряючи правомірність встановлених за наслідком проведених перевірок порушень позивачем вимог діючого законодавства, які слугували підставою для винесення податкових повідомлень-рішень від 21.06.2016 року №, №, а також № в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 6663,25 грн. (в т.ч. за основним платежем в розмірі 5331 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 1332,25 грн.), колегія суддів дійшла висновку про наступне.

З приводу висновків податкового органу про нарахування позивачу штрафних (фінансових) санкцій за порушення п.3.1, 3.2, 7.39, 7.41 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 року №637 в частині проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів оригіналу платіжного документа (встановленої форми та змісту), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів на суму 24568,29 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Як було встановлено під час судового розгляду справи, фактичною підставою вказаних висновків, слугувало твердження податкового органу про те, що витрати підзвітною особою грошових коштів мають бути підтверджені відповідними оригіналами платіжних (розрахункових) документів.

Колегія суддів зазначає, що згідно п.п. 170.9.2 п. 170.9 ст. 170 ПК України, звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, подається за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, до закінчення п'ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку: а) завершує таке відрядження; б) завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти під звіт. За наявності надміру витрачених коштів їх сума повертається платником податку в касу або зараховується на банківський рахунок особи, що їх видала, до або під час подання зазначеного звіту.

Відповідно п.п. 170.9.3 п. 170.9 ст. 170 ПК України визначено, що дія цього пункту поширюється також на витрати, пов'язані з відрядженням чи виконанням деяких цивільно-правових дій, що були оплачені з використанням корпоративних платіжних карток, дорожніх, банківських або іменних чеків, інших платіжних документів, з урахуванням таких особливостей: а) у разі якщо під час службових відряджень відряджена особа - платник податку отримав готівку з застосуванням платіжних карток, він подає звіт про використання виданих на відрядження коштів і повертає суму надміру витрачених коштів до закінчення третього банківського дня після завершення відрядження; б) у разі якщо під час службових відряджень відряджена особа - платник податку застосував платіжні картки для проведення розрахунків у безготівковій формі, а строк подання платником податку звіту про використання виданих на відрядження коштів не перевищує 10 банківських днів, за наявності поважних причин роботодавець (самозайнята особа) може його продовжити до 20 банківських днів (до з'ясування питання в разі виявлення розбіжностей між відповідними звітними документами).

Порядок видачі готівкових коштів під звіт або на відрядження регулюється Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за №40/10320 (далі Положення № 637).

Згідно п. 3.1 Положення №637, касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Розрахунковий документ документ встановлених форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну (пункт 1.2 Положення № 637).

Пунктом 7.39 Положення № 637 закріплено, що під час перевірки звітів про використання коштів для вирішення господарських питань особлива увага приділяється дотриманню підзвітними особами встановлених термінів складання та подання до бухгалтерії відповідних звітів, своєчасність повернення до каси підприємств залишку невикористаних коштів (одночасно з відповідним звітом), наявність оригіналів підтвердних документів, їх погашення тощо. Крім того, ураховується те, що подання звітів про використання коштів із порушенням установлених термінів може дозволятися лише у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю підзвітної особи або за інших обставин, що мають документальне підтвердження.

Відповідно п. 7.41 Положення № 637, під час перевірки правильності оформлення видачі готівки під звіт як на відрядження, так і на інші потреби встановлюється достовірність підтвердних документів, що додаються до звітів про використання коштів.

Для перевірки використовуються потрібні касові та розрахункові документи підприємства (підприємця) (касова книга, касові ордери, журнал реєстрації прибуткових і видаткових касових документів, звіти працівників щодо витрачання підзвітних сум), а також документи, що підтверджують здійснені покупцем (замовником) витрати готівки під час придбання товарів, оплати наданих послуг та виконаних робіт (касові та товарні чеки, розрахункові квитанції, квитанції до прибуткових касових ордерів, інші розрахункові документи, а також рахунки-фактури, податкові накладні, договори на поставку продукції, надання послуг, виконання робіт, товарно-транспортні накладні тощо) (пункт 7.47 Положення № 637).

Виходячи із системного аналізу вищевказаних положень, колегія суддів дійшла висновку, що доказом здійснення витрат готівки під час придбання товарів, оплати наданих послуг та виконаних робіт є касові та товарні чеки, розрахункові квитанції, квитанції до прибуткових касових ордерів тощо.

Як було встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час її апеляційного перегляду, працівниками ТОВ "Новомосковськ Агро" подано звіти про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт з доданими документами, копії яких наявні в матеріалах справи.

Положенням про форму та зміст розрахункових документів, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 01.12.2000 р. N 614 (далі Положення № 614), визначено форми і зміст розрахункових документів, які повинні видаватися при здійсненні розрахунків суб'єктами господарювання для підтвердження факту продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, крім розрахунків при здійсненні операцій з купівлі-продажу іноземної валюти.

Установлені в даному Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов'язкові реквізити розрахункових документів. У разі відсутності хоча б одного з обов'язкових реквізитів, а також недотримання сфери призначення, документ не є розрахунковим (пункт 2.1 Положення № 614).

Представник позивача під час судового розгляду справи заперечував проти неврахування податковим органом платіжних документів, виданих відділеннями ДП "Укрпошта", копії яких надані під час розгляду справи.

Згідно п.11.1 Положення № 614, квитанції на послуги підприємств поштового зв'язку - це розрахункові документи, бланки яких повинні виготовлятися відповідно до вимог, що затверджені наказом Державного комітету зв'язку України від 07.12.98 N 167 "Про затвердження бланків квитанційних книжок форм N 1, N 5, N 47, N П-2, вимог щодо виготовлення та Інструкції про порядок обліку та застосування квитанційних книжок у філіалах підприємства поштового зв'язку та їхніх структурних підрозділах", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17.05.99 за N 314/3607.

Відповідно до пункту 11.3 Положення № 614, квитанції на послуги підприємств поштового зв'язку повинні містити обов'язкові реквізити: написи, позначення та інші елементи бланка квитанції, визначені затвердженими формами; ідентифікаційний код за ЄДРПОУ підприємства зв'язку; номер квитанції; загальну суму розрахунку; відбиток календарного штемпеля місця приймання.

Обов'язковість інших реквізитів квитанцій встановлюється Державним комітетом зв'язку та інформатизації України (пункт 11.4 Положення № 614).

З наданих під час розгляду справи копій документів, виданих ДП "Укрпошта" вбачається, що розрахункові документи квитанції про приймання передплати та плати з переадресування періодичних друкованих видань не відповідають формі П-2, вказані документи не містять обов'язкових реквізитів, визначених пунктом 11.3 Положення № 614, тобто не відповідають вимогам пункту 11.1 Положення № 614. Також, копії чеків відділень ДП "Укрпошта" оформлені не у відповідності до вимог пункту 11.1 Положення № 614 та не містять обов'язкових реквізитів, визначених пунктами 11.3, 11.4 Положення № 614. Отже, вказані документи не можуть вважатися розрахунковими документами, тобто документами, що підтверджують здійснені покупцем (замовником) витрати готівки під час придбання товарів, оплати наданих послуг та виконаних робіт.

Також, позивачем зазначено, що кошти під звіт видавались працівникам підприємства з метою оплати послуг ДП "Укрпошта" з приймання різного виду платежів та плати за додаткові й інші послуги. Відповідно до наказу Державного комітету зв'язку України від 07.12.98 N 167 "Про затвердження бланків квитанційних книжок форм N 1, N 5, N 47, N П-2, вимог щодо виготовлення та Інструкції про порядок обліку та застосування квитанційних книжок у філіалах підприємства поштового зв'язку та їхніх структурних підрозділах", зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 17.05.99 за N 314/3607 (втратив чинність 14.02.2014) та наказу Міністерства інфраструктури України № 6 від 13.01.2014 "Про затвердження Інструкції про порядок застосування, виготовлення, забезпечення та обліку розрахункових книжок оператором поштового зв'язку", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.01.2014р. за N165/24942, платіжні документи, що підтверджують оплату вказаних послуг мають відповідати формі № 47. Натомість жодний з наданих позивачем документів на підтвердження використання коштів під звіт з метою придбання послуг ДП "Укрпошта" з приймання різного виду платежів та плати за додаткові й інші послуги не відповідає вимогам, встановленим вказаними нормативними актами та пунктами 11.1, 11.3, 11.4 Положення № 614.

Позивачем до матеріалів справи долучено копії чеків, на підтвердження використання коштів, наданих під звіт, які відповідають вимогам розрахункового документа. Зазначені чеки надавалися під час перевірки та зафіксовані в акті перевірки №20416-31-14-01-09/33014041 від 08 червня 2016 року. Проте, матеріалами справи не підтверджено факт витрачання працівниками ТОВ "Новомосковськ Агро" виданих під звіт коштів в повному обсязі.

В свою чергу, з податкового повідомлення-рішення № від 21.06.2016 року вбачається, що до ТОВ "Новомосковськ Агро" застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) на підставі п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України та абз.6 ст. 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання готівки".

З даного приводу колегія суддів зазначає, що згідно абз.6 ст. 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання готівки", у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, - у розмірі сплачених коштів.

Відповідно до пункту 1.2 Положення №637, готівкові розрахунки - платежі готівкою підприємств (підприємців) та фізичних осіб за реалізовану продукцію (товари, виконані роботи, надані послуги), а також за операціями, які безпосередньо не пов'язані з реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг) та іншого майна.

В свою чергу, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах має місце видача працівникам під звіт коштів, що не є платежем підприємства і не є готівковим розрахунком в розумінні норм вказаного вище Положення.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з порушенням позивачем п.п. 3.1, 3.2, 7,39, 7,41 "Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні" на підставі не підтвердження проведених готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (встановленої форми), який би підтверджував сплату покупцем коштів на суму 24568,29 грн., яка є додатковим доходом працівника і повинна оподатковуватися податком з доходів фізичних осіб, позивачу податковим повідомленням-рішенням № від 21.06.2016 року донараховано ТОВ "Новомосковськ Агро" податок на доходи фізичних осіб у сумі 4335,57 грн, штраф у сумі 3194,50 грн та пеню - 476,78 грн.

З даного приводу колегія суддів вказує, що згідно підпунктом 164.2.11 пункту 164.2 статті 164 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається сума надміру витрачених коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки, розмір якої обчислюється відповідно до пункту 170.9 статті 170 цього Кодексу.

Згідно абзацу "е" пп. 164.2.17 п. 164.2 статті 164 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку, крім сум, зазначених у підпункті 165.1.53 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Відповідно до п. 164.5 статі 164 ПК України, під час нарахування (надання) доходів у будь-якій негрошовій формі базою оподаткування є вартість такого доходу, розрахована за звичайними цінами, правила визначення яких встановлені згідно з цим Кодексом, помножена на коефіцієнт, який обчислюється за такою формулою: К = 100 : (100 - Сп), де К - коефіцієнт; Сп - ставка податку, встановлена для таких доходів на момент їх нарахування.

У такому самому порядку визначаються об'єкт оподаткування і база оподаткування для коштів, надміру витрачених платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки.

Підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Відповідно п.170.9.1 п.170.9 ст. 170 ПК України, податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої платнику податку під звіт та не повернутої ним протягом встановленого підпунктом 170.9.2 цього пункту строку, є особа, що видала таку суму.

Згідно із пункту 167.1 статті 167 ПК України, ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Податковий орган вказує, що оскільки під час перевірки встановлено, що позивачем суми податку на доходи з фізичних осіб з суми 24568,29 грн. не утримувався, тому підприємством недоутримано податку на доходи з фізичних осіб за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року у сумі 4335,57 грн. Також, на підставі абз. 1, 2, 3 п. 127.1 ст. 127 ПК України застосовано штраф у розмірі 3194,50 грн, та на підставі п.п. 129.1.3 п. 129.1 ст. 129 ПК України нараховано пеню у розмірі 476,78 грн.

В свою чергу, оскільки податковим органом ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не було доведено факту порушення позивачем пунктів п. 3.1, 3.2, 7.39, 7.41 "Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні" та відповідно отримання доходу фізичних осіб у загальній сумі 24568,29 грн, то суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, штрафних (фінансових) санкцій та пені в розмірі 8006,85 грн застосовано до позивача безпідставно та неправомірно.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності податковим повідомлень-рішень від 21.06.2016 року № та № НОМЕР_3, та як наслідок обґрунтованості заявлених позовних вимог щодо їх скасування у судовому порядку.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.06.2016 року № в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 6663,25 грн. (в т.ч. за основним платежем в розмірі 5331 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 1332,25 грн.), виходячи з наступного.

Як було встановлено під час проведеної перевірки та зазначалось податковим органом під час судового розгляду справи, фактичною підставою для нарахування позивачу суми грошового зобовязання слугували висновки перевіряючих про те, що ТОВ "Новомосковськ Агро" фактично не отримавши послуг від ТОВ "Лан-Агро" по обмолоту ячменю та не використовувало їх у виробництві сільськогосподарської продукції, у зв'язку з чим ТОВ "Новомосковськ Агро" завищено суму податкового кредиту (по скороченій декларації) на загальну суму 5331 грн, в тому числі за червень 2013 року - 4487,46 та липень 2013 року - 841,91 грн.

Перевіряючи правомірність вказаних висновків податкового органу, які були покладені в основу оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до положень 14.1.36 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 22.1 ст. 22 ПК України, об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Згідно п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Пунктом 200.1 ст. 200 вказаного Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 ПК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, при складанні податкової звітності з метою правильного відображення господарської операції повинні враховуватись відповідні документи первинного обліку, а саме по зазначених операціях придбання результатів робіт (товарів) повинні бути в наявності як і акти виконаних робіт, так і результати таких виконаних робіт (товарів).

Як встановлено під час судового розгляду справи, позивач у перевіряємий період мав господарські відносини із контрагентом ТОВ "Лан Агро", за наслідками яких підприємством віднесено до складу податкового кредиту (скорочена декларація) суму податку на додану вартість у розмірі 5331 грн.

Відповідно до п. 209.1, п. 209.2, стаття 209 ПК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 209.7 статті 209 209.7 ПК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у товарних групах 1 - 24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД, та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до пункту 209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються), а послуги надаються, безпосередньо платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.

Згідно підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 ПК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) виробничі фактори, за рахунок яких сформовано податковий кредит, зокрема, товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою їх використання у виробництві сільськогосподарської продукції.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.01.2012 року між ТОВ "Лан-Агро" (виконавець) та ТОВ "Новомосковськ Агро" (замовник) укладено договір про надання послуг №98/ЛН, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується за завданням замовника надавати за плату послуги по передпосівному обробітку земель с/г призначення, посіву с/г культур, догляд за посівом (коткування та оприскування посівів сої), збирання врожаю сої, а замовник зобов'язується оплачувати надані послуги.

Додатковою угодою №1 від 04.01.2012 року до Договору визначено, що фактичний об'єм наданих послуг та фактична вартість наданих послуг визначається сторонами в акті здачі-прийняття робіт (наданих послуг), які є невід'ємною частиною цього договору. Заправка сільськогосподарської техніки здійснюється за рахунок замовника.

Основним видом економічної діяльності позивача є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. ТОВ "Лан Агро" у червні та липні 2013 року надано послуги ТОВ "Новомосковськ Агро" по обмолоту ячменю.

Задовольняючи позовні вимоги в частині скасування вищевказаного податкового повідомлення-рішення щодо нарахування грошового зобовязання по взаємовідносинам із ТОВ "Лан Агро", суд першої інстанції дійшов висновку, що дані взаємовідносини мали реальний характер, були спрямовані на здійснення позивачем господарської діяльності що пов'язана з вирощуванням зернових культур, а тому позивачем правомірно віднесено до податкового кредиту суму придбаних послуг у розмірі 5331 грн. по скороченій декларації.

Колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №996-XIV (далі Закон України №996-XIV), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Згідно ст. 3 Закону України №996-XIV, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 Закону України №996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, документальному підтвердженню підлягає одна із вищезазначених подій, і якщо дана подія оформлена первинним документом, що містить усі обов'язкові реквізити, визначені ч. 2. ст. 9 Закону України №996-XIV, то дана обставина є належним доказом реальності господарської операції.

Відповідно до вимог п.1.2 ст.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Відповідно до пункту 2.1 зазначеного Положення, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення; господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно п.44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Позивачем на підтвердження реальності господарських операцій із контрагентом ТОВ "Лан-Агро" надано під час судового розгляду справи копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) №П-000070 від 30 червня 2013 року та №П-000077 від 31 липня 2013 року.

Колегія суддів зазначає, що наявність вищевказаних актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) є необхідною та вирішальною умовою для визначення факту реальності здійснених господарських операцій.

Представник податкового органу під час апеляційного розгляду справи зазначив, що оскільки позивачем вищевказані акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) не надавались під час проведеної перевірки, то за відсутності вказаних документів перевіркою неможливо було підтвердити правомірність віднесення позивачем сум до складу податкового кредиту по взаємовідносинам із вказаним контрагентом, а тому нарахування підприємству суми грошового зобовязання з податку додану вартість в розмірі 6663,25 грн. (в т. ч. за основним платежем в розмірі 5331 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 1332,25 грн.) на підставі податкового повідомлення-рішення від 21.06.2016 року № є правомірним.

З даного приводу колегія суддів зазначає, що згідно п. 85.2 ПК України, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно п. 44.4 ст. 44 ПК України, якщо документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, пов'язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, такі документи повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті.

Відповідно до п.44.6 ст. 44 ПК України встановлено, що разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Згідно п. 44.7 ст. 44 ПК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

Протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82 цього Кодексу.

У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.

Представник позивача під час розгляду справи не заперечував, що акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №П-000070 від 30 червня 2013 року та №П-000077 від 31 липня 2013 року не надавались перевіряючим під час проведеної перевірки та були надані лише під час судового розгляду справи.

Колегія суддів вказує, що положеннями п. 86.7 ст. 86 ПК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), надано платнику податків або його законним представникам, у разі незгоди з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта (довідки).

В свою чергу, представник позивача під час апеляційного розгляду справи підтвердив, що підприємством вищевказані документи не надавались до податкового органу ані під час перевірки ані по її завершенню, у визначені ПК України у строки. Крім того, підприємство не зверталось також до контролюючого органу із запереченнями на акту перевірки.

Враховуючи встановлені у справі обставини щодо ненадання позивачем документів до перевірки, колегія суддів дійшла висновку, що позивач задекларував суми податкового кредиту за операціями з ТОВ "Лан Агро" без підтвердження документами, обов'язковість яких встановлена нормативними правилами ведення бухгалтерського і податкового обліку.

Враховуючи неналежне оформлення первинної документації, а саме відсутності станом на час проведеної перевірки документів щодо реальності проведених операцій, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем не було підтверджено реальність господарських операцій, які можуть бути об'єктом оподаткування.

Колегія суддів зазначає, що господарська операція може бути підтверджена лише тими документами, які свідчать про реальність виконання договору, зміст і обсяг наданих операцій та їх вартість. Визначальною підставою для віднесення сум по господарській операції до складу витрат та формування податкового кредиту є достовірне встановлення обставин щодо реальності господарської операції, наявності правових та фактичних підстав для витрат з придбання товарів, робіт, послуг.

Таким чином, наявність у позивача податкових накладних не може бути визнана судом достатньою підставою для формування податкового кредиту, оскільки факт реальності господарських операцій не знайшов свого підтвердження належними і допустимими доказами.

З урахуванням встановлених доказів, приймаючи до уваги недотримання позивачем засад розумності та добросовісності, колегія суддів вважає необґрунтованими його твердження, з якими погодився суд першої інстанції, щодо реальності проведених між позивачем та контрагентом, ТОВ "Лан Агро", господарських операцій.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час апеляційного розгляду справи обставини, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість встановлених за наслідком проведеної перевірки порушень позивачем вимог діючого законодавства в частині заниження податку на додану вартість по взаємовідносинам із ТОВ "Лан-Агро" по обмолоту ячменю на загальну суму 5331 грн. (в т.ч. за червень 2013 року - 4487,46 та липень 2013 року - 841,91 грн.), та як наслідок, законності нарахування позивачу суми грошового зобовязання за вказане порушення на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 21.06.2016 року № в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 6663,25 грн., в тому числі, за основним платежем в розмірі 5331 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 1332,25 грн. є законним, а тому не підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, серед іншого, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З урахуванням встановлених обставин у справі та допущених судом першої інстанції порушень норм матеріального права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення адміністративного позову ТОВ "Новомосковськ Агро" щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 21.06.2016 року № в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 6663,25 грн., в тому числі, за основним платежем в розмірі 5331 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 1332,25 грн., не відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відповідно до вимог ст. 202, ч.2 ст. 205 КАС України підлягає скасуванню, з прийняттям в цій частині нової постанови про відмову у їх задоволенні.

В іншій частині рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 24.01.2017р. по справі №816/1204/16 скасувати в частині задоволення адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Новомосковськ Агро" щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 21 червня 2016 року № в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 6663,25 грн., в тому числі, за основним платежем в розмірі 5331 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 1332,25 грн.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Новомосковськ Агро" в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 24.01.2017р. по справі №816/1204/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5

Повний текст постанови виготовлений 14.04.2017 р.