Справа № 127/5703/17
Суддя: Волошин С. В.
Дата ухвалення: 2017-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 127/5703/17
Провадження № 2-а/127/391/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 рокум. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Волошин С.В., розглянувши у скороченому провадженні адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці про визнання дій в частині встановлення щомісячного грошового утримання в меншому розмірі, без врахування часу роботи на прокурорських посадах органах прокуратури, половини строку навчання з денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та календарного періоду проходження строкової військової служби неправомірними, зобов»язання зарахувати до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, періоди роботи на прокурорських посадах в органах прокуратури, половини строку навчання з денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та календарного періоду проходження строкової військової служби, зобов»язання здійснити перерахунок довічного грошового утримання в розмірі 90%.

Позов мотивовано тим, що з 20.12.1994 року позивач працював суддею військового місцевого суду Вінницького гарнізону, а з 19.06.2007 р. - суддею Апеляційного суду Вінницької області. Наказом голови Апеляційного суду Вінницької області від 14.12.2016 року №104/2-07к на підставі рішення ОСОБА_2 юстиції від 08.12.2016 року №3078/0/15-16 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Вінницької області у відставку», позивача виведено зі штату суддів Апеляційного суду Вінницької області у зв»язку з поданням заяви та звільненням у відставку. Стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 27 років 10 місяців 2 дні, з яких, зокрема, але не обмежуючись 1 рік 8 місяців 10 днів - період роботи на посаді помічника прокурора м. Вінниці, 1 рік 11 місяців половина строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім.Дзержинського (нині-Національний юридичний університет ім. Я. Мудрого) та 2 роки 3 місяці 5 днів календарний період проходження строкової військової служби.

15.12.2016р. позивач подав до Управління Пенсійного фонду в м. Вінниці всі необхідні документи щодо призначення довічного грошового утримання з розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Рішенням управління Пенсійного фонду України позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 82 відсотки грошового утримання судді з 15 грудня 2016 р., тобто лише з врахуванням стажу роботи на посаді судді (21 рік 11 місяців 26 днів). На письмове звернення позивача з приводу зарахування до стажу судді часу роботи на посаді помічника прокурора м.Вінниці, половини строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім.Дзержинського та календарного періоду проходження строкової військової служби та призначення щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% Управлінням Пенсійного фонду в м. Вінниці була надана відповідь за №31/3-1 від 21.02.2017 р. про відмову з посиланням не те, що постанова КМ України від 03.09.2005 р. № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» втратила чинність на підставі постанови КМ України від 01.12.2010 р. №1097. Позивач вважає протиправною відмову відповідача у зарахуванні до його трудового стажу часу роботи на посаді помічника прокурора м. Вінниці, половини строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім.Дзержинського та календарного періоду проходження строкової військової служби, який підтверджується записами в трудовій книжці, виходячи з наступних мотивів та передбачених законом підстав. На думку позивача, згідно з положеннями Закону України № 2862-XII від 15 грудня 1992 року «Про статус суддів» (ст. 43), Закону України № 2453-УІ від 07 липня 2010 року «Про судоустрій та статус суддів» (ст.131, п. 11 Розділу XIII Перехідних положень) до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, крім врахованого відповідачем суддівського стажу 21 рік 11 місяців та 26 днів, слід врахувати час роботи позивача на посаді помічника прокурора м. Вінниці, половини строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім.Дзержинського та календарного періоду проходження строкової військової служби, що у сукупності перевищує 25 років та дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання саме в розмірі 90%, а не 82 % заробітної плати працюючого судді.

Вказані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з наведеним позовом до відповідача.

В запереченнях на адміністративний позов, наданих представником відповідача, зазначено, що Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці відмовляючи позивачу в зарахуванні до стажу роботи судді періодів роботи на посаді помічника прокурора м. Вінниці, половини строку навчання за денною формою та календарного періоду проходження строкової військової служби суперечить чинному законодавству, а саме положенням Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року. Крім того, в запереченнях зазначено, що постанова Кабунету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне довічне грошове утримання суддів» № 865 від 03.09.2005 р., на яку як на підставу позову посилається позивач, втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 01.12.2010 року №1097 «Про внесення змін до актів Кабінету Міністрів України з питань діяльності судів та визнання такими що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України». Представник відповідача просила відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Згідно ч. 4 ст. 183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази та письмові заперечення, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з питань захисту прав людини.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову з наступних підстав.

Згідно записів, що містяться в трудовій книжці ОСОБА_1 (запис 1-2) з 05.08.1984 року по 10.11.1986 року він проходив строкову військову службу в Радянській армії. Загальний період перебування на військовій службі 2 роки 3 місяці 6 днів (а.с.11).

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 №6-8 01.09.1987 року він був зарахований на денний факультет №1 Харківського юридичного інституту імені ОСОБА_3 (20.03.1991 року постановою №64 ОСОБА_2 міністрів України реорганізований в Українську юридичну академію, підпорядковану Міністерству освіти України, в подальшому - переіменований в Національний юридичний університет імені ОСОБА_4), з якого був відрахований 30.06.1991 року у зв»язку із закінченням навчання і тримання повної вищої освіти за спеціальністю «Правознавство» та здобуттям кваліфікації юриста (а.с.12). Зазначене підтверджується також архівною довідкою №3-104/257 від 06.03.2017 року, виданою Національним юридичним університетом імені ОСОБА_4 (а.с.10). Загальний період навчання у ВНЗі склав 3 роки 9 місяців 28 днів.

Згідно записів трудової книжки №9-11 ОСОБА_1 01.08.1992 року призначений помічником прокурора м. Вінниці, 11.04.1994 року звільнений з посади у зв»язку з призовом на військову службу (а.с.12). Загальний період роботи на посаді помічника прокурора - 1 рік 8 місяців 11 днів.

З 11.04.1994 року по 30.11.2006 року позивач перебував на службі в Збройних Силах України (запис №12). Відповідно до послужного списку ОСОБА_1 був призначений суддею військового суду Вінницького гарнізону (а.с.14-24).

19.06.2007 р. ОСОБА_1 був призначений суддею Апеляційного суду Вінницької області (а.с.13). Наказом голови Апеляційного суду Вінницької області від 14.12.2016 року №104/2-07к на підставі рішення ОСОБА_2 юстиції від 08.12.2016 року №3078/0/15-16 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Вінницької області у відставку» позивача виведено зі штату суддів Апеляційного суду Вінницької області у звязку з поданням заяви про звільнення у відставку (а.с.28-29).

Стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання, згідно розрахунку Апеляційного суду Вінницької області №2-41/4/2017 від 13.01.2017 року, складає 27 років 09 місяців 2 дні, з яких: 2 роки 3 місяці 5 днів служба в рядах Радянської армії, 1 рік 11 місяців період навчання у Харківському юридичному інституті, 1 рік 7 місяців 10 днів робота на посаді помічника прокурора м.Вінниці (з 01.09.1992 року по 11.04.1994 року) (а.с.31).

15 грудня 2016р. позивач подав до Управління Пенсійного фонду в м. Вінниці всі необхідні документи щодо призначення довічного грошового утримання, з розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням Управління Пенсійного фонду України (протокол №14816 від 16.01.2017 року) позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 82 відсотків грошового утримання судді з 15 грудня 2016 р., тобто лише з врахуванням стажу роботи на посаді судді (21 рік 11 місяців 26 днів) при загальному стажі 28 років 9 місяців 14 днів (а.с.34-35).

На письмове звернення позивача з приводу зарахування до стажу судді часу роботи на посаді помічника прокурора м.Вінниці, половини строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім.Дзержинського та календарного періоду проходження строкової військової служби та призначення щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% управлінням Пенсійного фонду в м. Вінниці була надана відповідь за №31/3-1 від 21.02.2017 р. про відмову з посиланням на те, що постанова КМ України від 03.09.2005 р. № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» втратила чинність на підставі постанови КМ України від 01.12.2010р. №1097 (а.с.32-33).

Статтею 126 Конституції України передбачено що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Крім того, в ч. 3 ст. 11 Закону України від 1992 року «Про статус суддів», було зазначено, що гарантії незалежності судді, включаючи заходи його правового захисту, матеріального і соціального забезпечення, передбачені цим Законом, поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами України і Автономної Республіки Крим.

Офіційне тлумачення положення частини третьої статті 11 Закону міститься в Рішенні Конституційного Суду N 8-рп/2005 від 11.10.2005, в п.8 якого зазначено, що частиною третьою статті 11 Закону України «Про статус суддів» передбачено, що гарантії незалежності суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального і соціального забезпечення, поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами України і Автономної Республіки Крим. Це положення кореспондується з частиною восьмою статті 14 Закону України «Про судоустрій України», згідно з якою при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу передбачених законом гарантій самостійності судів, незалежності та правової захищеності суддів.

Зазначені положення узгоджуються з вимогами міжнародних актів про незалежність суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, які є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. За своїм конституційним змістом вони встановлюють принцип заборони скасування чи зниження досягнутого рівня змісту та обсягу гарантій незалежності суддів. Тому положення частини третьої статті 11 Закону України "Про статус суддів необхідно розглядати у контексті статті 126 Конституції України і в сув'язі з частиною восьмою статті 14 Закону України "Про судоустрій України".

Конституційний Суд України, розглядаючи справу щодо незалежності суддів, у Рішенні від 1 грудня 2004 року N 19-рп/2004 зазначив, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу, конституційним принципом організації та функціонування судів і професійної діяльності суддів. Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом мають бути реально забезпечені. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя і права громадян на захист прав і свобод незалежним судом.

Також Конституційний Суд України у своєму рішенні від 14.12.2011 р. № 18-рп/2011 офіційно розтлумачив поняття «щомісячне довічне грошове утримання», зокрема таке поняття означає неоподатковану грошову виплату як судді, який, маючи право на відставку продовжує працювати на посаді судді і одержує її з Державного бюджету України у вигляді щомісячного грошового утримання, так і судді у відставці, який одержує її з Пенсійного Фонду.

Згідно з пунктом 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

З урахуванням стажу роботи на посаді судді, який давав право на отримання довічного щомісячного грошового утримання, позивачу було здійснено нарахування та виплата щомісячного грошового утримання в розмірі 82 % заробітної плати, починаючи з 15.12.2016 р.

Згідно з ч. 4 ст. 43 Закону України від 15.12.1992р. № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що судді у відставці, які мають стаж роботи на посаді судді не менш 20 років, виплачується за його виборам пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більш ніж 90% заробітку судді.

Суд зазначає, що законодавством, чинним на момент виникнення спірних правовідносин, було передбачено можливість включення до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 № 54 було доповнено постанову Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 абзацом другим пункту 3-1, згідно якого до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Зазначену позицію також висловлено у роз'ясненні Конституційного Суду України у Рішенні N 8-рп/2005.

Таким чином, до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання, крім періоду роботи на посаді судді (21 рік 11 місяців 26 днів), мають бути зараховані наступні періоди: 1 рік 8 місяців 10 днів - період роботи безпосередньо на посаді помічника прокурора м. Вінниці, 1 рік 11 місяців половина строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім.Дзержинського, 2 роки 3 місяці 5 днів календарний період проходження строкової військової служби. Загальний стаж, що підлягає до застосування при визначенні розміру щомісячного грошового утримання, складає 27 років 10 місяців 2 дні.

Та обставина, на яку посилається відповідач, мотивуючи відмову у зарахуванні до стажу судді час роботи на посаді помічника прокурора м. Вінниці, половини строку навчання за денною формою, календарного періоду проходження строкової військової служби, зокрема, що постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. №865 втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 01.12.2010р. № 1097 (набрала чинності з 01.01.2011 р.), не має юридичного значення у вирішенні спору з правовідносин у даній конкретній справі.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. №1-8/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення, в тому числі й частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. № 2453- VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-VІІІ.

Також, Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016р. № 1-8/2016 вказано порядок виконання рішення в цій частині окрема: частина третя статті 141 «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. № 245З-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-УІ до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-ШІ, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015року № 192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим, ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Таким чином, позивач, відставку якого прийняв вищий законодавчий орган України - Верховна ОСОБА_2, відповідно до вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010року №2453-У1», ст.ст. 126, 131 Конституції України, має право на призначення йому довічного грошового утримання в розмірі 90% суддівської винагороди.

Суд вважає, що відповідач порушив права позивача, гарантовані Конституцією України на пенсійне забезпечення та достатній рівень життя. Дані дії відповідача суд вважає протиправними, такими що порушують права позивача, закріплені у ст. 17, 22 Конституції України.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав права громадян на достатній життєвий рівень і сформулювавправову позицію, згідно якої, Конституцією України та законами України відокремлюютьсяпевні категорії громадян України, що потребують додатковихгарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначена за спеціальнимизаконами, в тому числі і Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Згідноп.1 ч. 3ст. 2 КАС Україниу справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють:чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Констиутцією України та законами України. Суд вирішує справи на підставі Констиутції, яка є нормою прямої дії, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України.

На підставі вищевикладеного, з'ясувавши всі фактичні обставини повно і всебічно, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача,об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, урахувавши положення Пленуму Верховного суду України №9 від 01.11.1996 року" Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають повному задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України судові витрати понесені позивачем підлягають обов'язковому стягненню органами Державної казначейської служби України із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунка суб'єкта владних повноважень Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці.

На підставі викладеного, згідно ст. 8, 19, 22, 64, 126, 131 Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус судів» від 07.07.2010 року №2453- VI, керуючись ст. ст. 1-4, 6-9, 18, 71, 72, 94, 159-163, 182 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці в частині встановлення щомісячного грошового утримання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в меншому розмірі без врахування часу роботи на прокурорських посадах в органах прокуратури, половини строку навчання з денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та календарного періоду проходження строкової військової служби.

Зобов»язати Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці зарахувати до стажу роботи на посаді судді Зайцева Валерія Анатолійовича, ІНФОРМАЦІЯ_1, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, період роботи в органах прокуратури на посаді помічника прокурора міста Вінниці, що становить 1рік 8 місяців 10 днів, половину строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті ім.Дзержинського, що становить 1 рік 11 місяців, та календарний період проходження строкової військової служби, що становить 2 роки 3 місяці 6 днів.

Зобов»язати Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці здійснити з 15.12.2016 року перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 90% суддівської винагороди без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Присудити на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 640 гривень, які підлягають обов'язковому стягненню органами Державної казначейської служби України із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунка суб'єкта владних повноважень Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів після її проголошення через Вінницький міський суд. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови в письмовому провадженні апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: