Справа № 2а/0470/1958/12
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2012-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2012 р. Справа № 2а/0470/1958/12
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
за участю:
представників позивача ОСОБА_3 представника відповідача -1 ОСОБА_4 представника відповідача -2 ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського" до Дніпропетровської митниці Державної митної служби України (відповідач-1), Головного управління Державного Казначейства України в Дніпропетровській області (відповідач-2) про скасування рішення та стягнення надмірно сплаченого ввізного мита

ВСТАНОВИВ:

01.02.2012 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський металургійний комбінат ім.. ОСОБА_6» до Дніпропетровської митниці (відповідач-1), Головного управління Державної Казначейської служби України у Дніпропетровській області (відповідач-2) про визнання недійсним та скасування рішення Дніпропетровської митниці про визначення митної вартості товарів №110010000/2011/600218/1 від 03.08.2011 року, скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №110010000/1/20028 від 03.08.2011 року та стягнення з Державного бюджету України в особі Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на користь публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» суму надмірно сплаченого ввізного мита у розмірі 24 707,53 грн. та судових витрат у розмірі 279, 27 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі контракту №29-1142-12 від 24.07.2009 року та згідно специфікації №4 від 13.07.2011 року позивачем у вантажній митній декларації типу ІМ 40 №110010000/2011/022064 було заявлено до митного оформлення в режимі імпорту ввезений товар за ціною контракту, а саме 1 495 доларів США за одну тону, загальною вартістю 753 480,00 доларів США при курсі 7,9712 на суму 6 006 139,78 грн. 03.08.2011 року Дніпропетровська митниця прийняла картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №110010000/1/20028, якою відмовила позивачеві у митному оформленні товару за його контрактною вартістю. Підставою для відмови в митному оформленні зазначено, що неможливо використовувати вибраний декларантом метод визначення митної вартості. Того ж дня відповідачем -1 було прийняте рішення про визначення митної вартості товару №110010000/2011/600218/1 до ВМД №110010000/2011/022064, відповідно до якого Дніпропетровською митницею при визначенні митної вартості товару застосовано 6 (шостий) резервний метод визначення митної вартості товару.

Позивач вважає, що зазначене рішення Дніпропетровської митниці є протиправними, оскільки основним методом визначення митної вартості товару це визначення за ціною договору, який і був застосований ПАТ «Дніпропетровський металургійний комбінат ім.. ОСОБА_6», що підтверджується специфікацією №4, рахунком фактури від виконавця договору про надання транспортно-експедиційних послуг №DP139/11-01 від 22.07.2011 року та іншими документами, які також були надані до митного органу. На думку позивача наданих документів було достатньо для підтвердження визначеної ним митної вартості товару за 1 (першим) методом.

Отже, прийняття рішення відповідачем 1 здійснювалось в односторонньому порядку, не обєктивно, без врахування наданих документів та фактичних обставин, що склались в результаті правовідносин між ПАТ «Дніпропетровський металургійний комбінат ім.. ОСОБА_6» та продавцем.

Представник позивача у судове засідання зявився, надав пояснення аналогічні доводам викладеним у позовній заяві та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У судове засідання зявився представник відповідача-1, проти задоволення позову заперечував та зазначив, що не погоджується із доводами позивача та вважає прийняті Державною митницею картку відмови в прийнятті митної декларації №110010000/1/20028 від 03.08.2011 року та рішення про визначення митної вартості товару №110010000/2011/600218/1 від 03.08.2011 року такими, що були прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства України та на підставі і в межах визначених законом компетенції у звязку з наступним.

Під час порівняння рівня заявленої митної вартості товарів було встановлено, що в поданій вантажній митній декларації позивачем зазначено продавцем країну Словаччина, проте у графі 2 відправником товару вказано країну Індія. Разом з тим у графі 11 торгівельною країною/країною виробником позивач зазначив літерний код SK (Словаччина). Таким чином, у звязку із зазначеними розбіжностями, відповідачем -1 були витребувані додаткові документи, які позивачем не надані.

Тому, Дніпропетровська митниця, враховуючи дані обставини, з послідовним підбиранням методу визначення митної вартості товару від 1 (першого) до 6 (шостого), прийшла до висновку застосувати 6 (шостий) резервний метод.

Також, в судове засідання зявився представник відповідача -2, який просив відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі та надав письмові заперечення проти позовних вимог, в яких зазначено, що відповідно до Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби України та Державного казначейства України від 20.07.2007 року №611/147, повернення надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів Державним казначейством здійснюється на підставі висновку митного органу, що займався оформленням митної декларації. Крім того, зазначив, що Головне управління не уособлює собою державу Україна, а його рахунки не уособлюють собою Державний бюджет, тому формування стягнення в особі Головного управління є необґрунтованим з боку позивача.

Суд, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, та вивчивши письмові докази в ній, встановив.

24.07.2009 року між відкритим акціонерним товариством «Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського», (покупець) та «MEDIUM Trade spolocnosts rucenim obmezenym», Словаччина (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт №29-1142-12, в межах якого позивачем на митну територію України 31.06.2011 року на умовах DDU станція Правда Придніпровської залізниці (ІНКОТЕРМС 2000) було ввезено вантаж: Феросилікомарганець загальною вагою 504 000 кг. Товар надійшов для розмитнення на Дніпропетровську митницю за залізничними накладними від 28.07.2011 року №№ 42142968, 42142976, 42142984, 42142992, 42143008, 42143016, 42143024, 42143032.

На підставі контракту №29-1142-12 від 24.07.2009 року та згідно специфікації №4 від 13.07.2011 року позивачем у ВМД типу ІМ 40 №/2011/022064 було заявлено до митного оформлення в режимі імпорту ввезений товар за ціною контракту, а саме 1 495 доларів США за одну тону, загальною вартістю 753 480,00 доларів США при курсі 7, 9712 на суму 6 006 139,78 грн. Для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару були надані наступні документи: облікова картка субєкта зовнішньоекономічної діяльності від 22.06.2011 року №11001/1/11/100056; уніфікована митна квитанція МД-1 від 22.07.2011 року №50006Г№0302676; внутрішній транзитний документ (ВТД) від 28.07.2011 року №500060703.2011.002163; залізничні накладні від 28.07.2011 року №№ 42142968, 42142976, 42142984, 42142992, 42143008, 42143016, 42143024, 42143032; коносамент від 06.06.2010 року №752404310; рахунок-фактура (інвойс) від 15.07.2011 року №SiMn/11/07-1; пакувальний лист від 15.07.2011 року № SiMn/11/07-1; зовнішньоекономічний договір від 24.07.2009 року №2.9-1142-12 із додатком від 17.12.2010 року № 3, від 13.07.2011 року № 5, від 13.07.2011 року № 4; довідка про проведення декларування валютних цінностей від 13.07.2011 року; відбиток штампа територіальних органів Державної санітарно-епідеміологічної служби від 26.12.2008 року; відбиток штампа територіальних органів Державної екологічної інспекції України від 06.06.2011 року №2761; висновок експерта від 03.08.2011 року №ДИ-92; сертифікат про походження товару невизнання форми від 08.06.2011 року №2761; висновок експерта від 03.08.2011 року №92; сертифікат про походження товару невизначеної форми від 08.06.2011 року №271735; комерційна пропозиція від 17.06.2011 року; сертифікат якості від 31.05.2011 року №GA 4668; копія вантажної митної декларації іноземної країни від 19.05.2011 року №3742304.

Митна вартість товару позивачем була заявлена за ціною договору 1 (перший) метод відповідно до ст.267 Митного кодексу України, а саме: 1,49 доларів США за кг.

Митним органом було проведено з позивачем процедуру консультації та у декларації митної вартості №/2011/022064 на підставі положень Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для підтвердження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1766 від 20 грудня 2006 року було здійснено відмітку про витребування додаткових документів: договір з третіми особами, що повязані з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; каталоги, прас-листи фірми-виробника товару; рахунок-фактуру від виконавця договору про надання транспортно-експедиційних послуг. Із зазначеними вимогами позивач був ознайомлений 03.08.2011 року та вказав, що надання додаткових документів в термін згідно чинному законодавству не є можливим, про свідчить запис на зворотному боці ВМД.

03.08.2011 року Дніпропетровська митниця карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №110010000/1/20028 від 03.08.2011 року відмовила позивачеві в митному оформленні товару за його товарною вартістю.

Того ж дня відповідачем 1 було винесено рішення про визначення митної вартості товару від 03.08.2011 року №110010000/2011/600218/1, відповідно до якого митну вартість визначено за 6 (шостим) резервним методом в розмірі 1, 7 доларів за 1 кг.

21.09.2011 року позивач звернувся до Дніпропетровської митниці з проханням відкликати рішення про підвищення митної вартості від 03.08.2011 року №110010000/2011/600218/1, у звязку із наданням додаткових документів, а саме: листа від продавця б/н від 20.09.2011 року про неможливість надання підтвердження транспортно-експедиційних послуг морським шляхом.

24.10.2011 року Дніпропетровською митницею була надана відповідь, в якій зазначено, що підприємством не надано всіх додаткових документів, які вимагались митним органом під час розгляду запитів про визначення митної вартості товару «Феросилікомарганець FeSiMn, країна виробництва: Індія» та не забезпечено можливості їх перевірки у митного органу відсутні підстави для перегляду рішення від 03.08.2011 року №110010000/2011/600218/1.

Засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулювання економічних, організаційних, правових, кадрових та соціальних аспектів діяльності митної служби України визначені Митним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Митного кодексу України митному контролю підлягають усі товари і транспортні засоби, що переміщуються через митний кордон України.

Статтею 70 Митного кодексу України встановлено, що метою митного оформлення є засвідчення відомостей, одержаних під час митного контролю товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, та оформлення результатів такого контролю, а також статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів і транспортних засобів. Митне оформлення здійснюється посадовими особами митного органу.

Операції митного оформлення, порядок їх здійснення, а також форми митних декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів і транспортних засобів, визначаються Кабінетом Міністрів України.

За статтею 72 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається після подання митному органу митної декларації, а також усіх необхідних для здійснення митного контролю та оформлення документів, відомостей щодо товарів і транспортних засобів, які підлягають митному оформленню.

Засвідчення митним органом прийняття товарів, транспортних засобів та документів на них до митного контролю та митного оформлення здійснюється шляхом проставлення відповідних відміток на митній декларації та товаросупровідних документах.

Тобто, особи, які переміщують товари через митний кордон України зобовязані подавати митним органам документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю.

Документи, необхідні для здійснення митного контролю, подаються митному органу, в розумінні Митного кодексу України, при: 1) перетинанні товарами і транспортними засобами митного кордону України; 2) декларуванні товарів і транспортних засобів; 3) повідомленні митного органу про намір здійснити переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України; 4) здійсненні митними органами інших контрольних функцій відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. 262 Митного кодексу України митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості.

Відповідно до ч. 2 ст. 265 МК України митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.

Згідно ст. 266 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), використовується в разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) стосовно продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, що унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не може бути зроблено відповідне коригування відповідно до положень частини другої цієї статті.

4) покупець і продавець не є пов'язаними між собою особами або хоч і є пов'язаними між собою особами, але ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Враховуючи ту обставину, що у митного органу не було інформації щодо вартості задекларованого товару, у декларації позивач зазначив продавцем країну Словаччину, відправником товару (графа 2) Індію, торгівельною країною/країною виробником (у графі 11) зазначено SK (Словаччина), а в графі 32 вказано, що торгівельна марка товару відсутня і виробник не відомий, у митного органу були обґрунтовані підстави для сумнів щодо правильності заявленої митної вартості товару відповідно до даних ВМД №110010000/2011/022064 та для витребування додаткових документів для підтвердження заявленої позивачем митної вартості товару.

Відповідно до ст. 88 Митного Кодексу України декларант зобов'язаний надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних процедур.

Умови та механізм декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, подання декларантом відомостей для її підтвердження визначені положеннями Постанови Кабінету міністрів України № 1766 від 20 грудня 2006 року, якою затверджений Порядок декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження.

Пунктом 6 цієї Постанови передбачено, що декларант самостійно заповнює декларацію митної вартості, за винятком граф, призначених для відміток митниці.

Пунктом 7 Постанови Кабінету Міністрів України № 1766 від 20 грудня 2006 року визначений перелік обов'язкових документів, що додаються декларантом на підтвердження заявлених ним відомостей про визначення митної вартості.

За змістом пункту 11 зазначеної Постанови для підтвердження митної вартості товарів на вимогу митного органу декларант зобов'язаний подати додаткові документи. Посадова особа митного органу у графі "Для відміток митниці" декларації митної вартості робить запис про необхідність подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість товарів, із складенням переліку, зазначає дату і прізвище та ставить свій підпис. Декларант ознайомлюється з таким записом.

Відповідно до пунктів 13, 14 Постанови Кабінету міністрів України № 1766 від 20 грудня 2006 року декларант зобов'язаний подати додаткові документи, визначені у пункті 11 цього Порядку, протягом 10 календарних днів після ознайомлення із записом митного органу про їх подання. У разі відмови подати додаткові документи декларант робить відповідний запис із зазначенням дати, прізвища та проставляння свого підпису на зворотному боці основного аркуша декларації митної вартості. Якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством.

Як вже зазначалось раніше, 21.09.2011 року позивач звертався до Дніпропетровської митниці з проханням відкликати рішення про підвищення митної вартості від 03.08.2011 року №110010000/2011/600218/1, у звязку із наданням додаткових документів, а саме: прайс-лист від фірми-виробника товару б/н від 02.06.2011 року; копію вантажної митної декларації країни відправлення №3742304 від 19.05.2011 року; рахунок фактуру від виконавця договору про надання транспортно-експедеційних послуг №DP139/11-01.

Судом встановлено, що на вимогу надати договір з третіми особами, що повязані з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначалась, а також розрахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця, позивачем до митного органу був наданий лист від продавця б/н від 20.09.2011 року про неможливість надання підтвердження транспортно-експедиційних послуг морським шляхом.

Таким чином, позивачем не були надані всі визначені відповідачем1 додаткові документи у строк визначений чинним законодавством України.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що виконання обовязку позивача щодо надання додаткових документів, закон жодним чином не ставить у залежність від внутрішнього переконання декларанта щодо достатності або недостатності вже наданих ним документів на підтвердження митної вартості. Наслідком невиконання цього обовязку є визначення митним органом самостійно на підставі наявної в нього інформації митної вартості.

Згідно п.4 Положення про вантажну митну декларацію, затвердженого Постановою КМУ від 09.06.1997 року № 574, митний орган не приймає ВМД для оформлення, якщо вона подається без повного пакету документів.

Згідно Порядку здійснення митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням ВМД, затвердженого наказом ДМСУ № 314 від 20.04.2005 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.04.2005 року за № 439/10719 та Порядку оформлення й використання Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, затвердженого наказом ДМСУ № 1227 від 12.12.2005 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.12.2005 року за № 1562/11842, за наявності достатніх підстав, установлених законодавством України, посадовій особі митного органу надано право відмовити в прийнятті ВМД, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України з оформленням Картки відмови, зазначивши в неї вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, та митного оформлення.

Оскільки, митному органу неможливо було здійснити митне оформлення за наданими позивачем ВМД, на підставі п. 11 Порядку, Дніпропетровською митницею було відмовлено у митному оформленні і запропоновано позивачу скоригувати митну вартість згідно рішення про визначення митної вартості, що в подальшому позивачем було зроблено.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, суд дійшов висновку, що відповідач має повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару, за наявності підстав сумніву митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України. В даних спірних правовідносинах у митниці виник обґрунтований сумнів щодо правильності заявлення митної вартості товару, що підтверджується матеріалами справи. З урахуванням наведеного митниця мала обґрунтовані підстави для витребування додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару. При витребуванні додаткових документів митниця діяла відповідно Порядку №1766 та норм митного законодавства. При цьому відповідач, відповідно до наведених законодавчих норм надавав позивачу можливість підтвердження заявленої митної вартості чи корегування митної вартості шляхом надання додаткових документів, однак, позивач не використав надані митницею можливості щодо підтвердження заявленої митної вартості чи узгодження з митницею митної вартості спірного товару.

Інших способів, ніж витребування додаткових документів, надання часу для підтвердження заявленої митної вартості товару, у митного органу щодо узгодження митної вартості товару із декларантом законодавчими нормами не передбачено.

Щодо застосування відповідачем-1 6 (шостого) методу визначення митної вартості товару, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 5 та ч. 7 ст. 266 Митного кодексу України встановлено, що якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог статті 271, або обчислена відповідно до вимог статті 272 цього Кодексу вартість товарів.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, установлених статтею 273 цього Кодексу.

Відповідно до ст.268 МК України, у разі якщо митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 267 МК України, за мину вартість береться вартість операції з ідентичними товарами (другий метод), які продаються в Україні з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимальною наближеним до нього.

При застосуванні цього методу за основу береться вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна походження; 4) виробник.

Статтею 269 МК України визначено порядок застосування 3 (третього) методу визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не є однаковими за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються із схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними. Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються такі ознаки: 1) якість, наявність торгової марки та їх репутація на ринку; 2) країна походження; 3) виробник.

Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних умовах, що й оцінювані товари.

Судом встановлено, що при застосуванні 2 (другого) та 3 (третього) методів визначення митної вартості товару митний орган використовує інформацію, яка міститься в базі даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України про продаж ідентичних товарів, але відсутність інформації щодо виробника унеможливила застосування Дніпропетровською митницею цих методів для визначення митної вартості товару.

Методи на основі віднімання та додавання вартості повинні ґрунтуватися на даних, які є об'єктивними, підтверджуються документально, піддаються обчисленню та належать до вартості витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів. Відсутність необхідних документів, що витребовувались у позивача, унеможливила застосування також методів 4 (чотири) та 5 (пять).

З огляду на вище викладене, суд встановив, що Дніпропетровською митницею була проведена процедура консультації з декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості товару та послідовно були виключені з 1 (першого) по 5 (пятий) методи визначення митної вартості товарів перед застосуванням останнього 6 (шостого) резервного методу визначення митної вартості, в рамках якого допускається розумна гнучкість в підходах визначення митної вартості.

Таким чином, суд дійшов висновку, що рішення Дніпропетровської митниці про визначення митної вартості товарів №110010000/2011/600218/1 від 03.08.2011 року та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №110010000/1/20028 від 03.08.2011 року були прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства України та в межах компетенції визначеної законом.

Зазначені вище норми чинного законодавства України та встановлені судом обставини спростовують твердження позивача про протиправність рішення Дніпропетровської митниці.

Щодо позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України в особі Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на користь публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» суму надмірно сплаченого ввізного мита у розмірі 24 707,53 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст.264 МК України, у разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у місячний термін з дня прийняття рішення, у порядку, передбаченому законодавством.

Оскільки, судом визнано, що рішення Дніпропетровської митниці про визначення митної вартості товарів №110010000/2011/600218/1 від 03.08.2011 року та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №110010000/1/20028 від 03.08.2011 року були прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства України та в межах компетенції, визначеної законом, то заявлена позивачем сума надміру сплаченого ввізного мита в розмірі 24 707, 53 грн. не підлягає відшкодуванню.

За змістом частин 4, 5 ст.11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; зясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення з відповідача суми сплачених судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.94 КАС України суд присуджує всі здійснені судові витрати на користь сторони, яка не є субєктом власних повноважень, якщо рішення прийнято на її користь.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» до Дніпропетровської митниці (відповідач-1), Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (відповідач-2) про скасування рішення та стягнення надмірно сплаченого ввізного мита відмовити.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Текст постанови у повному обсязі виготовлений 06.03.2012 року.

Суддя ОСОБА_1