Справа № 807/2186/15
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

03 квітня 2017 рокум. Ужгород№ 807/2186/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Луцович М.М.

при секретарі судового засідання Симканич Ю.В.

за участю представників

позивач ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за уточненим позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Закарпатської області про визнання протиправним та скасування наказу та поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Прокуратури Закарпатської області, яким просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Прокуратури Закарпатської області №756к від 17.08.2015 «Про звільнення з органів прокуратури Закарпатської області у зв'язку із закінченням строку трудового договору» та поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури області, або на іншу вакантну посаду прокуратури Закарпатської області.

09 лютого 2016 року позивачем подано до Закарпатського окружного адміністративного суду заяву відповідно до якої просить суд:

1.Визнати наказ Прокуратури Закарпатської області №756к від 17.08.2015 "Про звільнення з органів прокуратури Закарпатської області у зв'язку із закінченням строку трудового договору", протиправним та скасувати.

2.Поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури області, або на іншу вакантну посаду прокуратури Закарпатської області з 17.08.2015р.

3. Стягнути з прокуратури Закарпатської області, на мою, ОСОБА_1 44008 гри. 54коп.. середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 17.08.2015р., по день ухвалення судовою рішення.

4 Стягнути із Прокуратури Закарпатської області на користь ОСОБА_1, 30 000 «тридцять тисяч) гривень, як відшкодування моральної шкоди.

5. Стягнути з прокуратури Закарпатської області на користь - ОСОБА_1, судові витрати, оплати судового збору та правових послуг.

22 лютого 2017 року в судовому засіданні позивачем подано суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої позивач остаточно просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати наказ Прокуратури Закарпатської області №756к від 17.08.2015 "Про звільнення з органів прокуратури Закарпатської області у зв'язку із закінченням строку трудового договору ";

2. Поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації з 17.08.2015р., або на іншу посаду прокуратури Закарпатської області.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що наказом № 756к прокуратури Закарпатської області від 17.08.2015 р. позивач був звільнений з посади прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області з підстав неможливості подальшого перебування на вказаній посаді у звязку з фактичним виходом на роботу основного працівника. Звільнення з органів прокуратури Закарпатської області вважає протиправним, оскільки згідно наказу Генерального прокурора України № 43-III від 15.07.2015р., було змінено структуру та штатний розпис прокуратури області, ліквідовано та утворено у структурі прокуратури Закарпатської області нові відділи в тому числі і відділ приймання опрацювання та аналізу оперативної інформації зі штатним розписом чотири чоловіка, тобто кількість працівників у зазначеному відділі прокуратури області не змінено. Станом на 17.08.2015р.,(день звільнення) позивач вже був виведений поза штат - адміністрацією прокуратури Закарпатської області 17.07.2015р., проводився по новому прийом на роботу, таким чином на позивача поширювалися передбачені вимоги ст.42 КЗпП України. Відповідно до наявних обставин адміністрація прокуратури області на думку позивача зобов'язана була при новому прийомі на роботу, керуватися матеріальною нормою ч.1,2 ст 42 КЗпП України. Позивач вказує, що відповідач в порушення матеріального права ст..42 КЗпП України, незаконно з підстав закінчення строку трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП України звільнив позивача з роботи 17.07.2015р. При звільненні позивача, на його думку прокуратурою Закарпатської області не було виконано свого обовязку та не враховано право позивача на переважне залишення на роботі та не запропоновано іншу вакантну посаду. Таким чином, дії відповідача щодо звільнення позивача з посади вважає незаконними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач надав суду письмові заперечення на адміністративний позов (а.с. 36-39), згідно яких позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що з 16 березня 2015 року ОСОБА_1, який працював на тимчасово вільній посаді старшого прокурора відділу статистки, ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань прокуратури області на умовах строкового трудового договору, на час відпустки для догляду за дитиною основного працівника -ОСОБА_5, на підставі поданого ним рапорту, наказом прокурора області №232к від 13.03.2015 було переведено на посаду прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області, на умовах строкового трудового договору, на час відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_6, до дня фактичного виходу на роботу основного працівника. З даним наказом ОСОБА_1 ознайомлений 16.03.2015, тобто умови строкового трудового договору, припинення якого пов'язувалось із днем фактичного виходу на роботу основного працівника, йому були відомі. Свою волю на укладення строкового трудового договору позивач виявив, коли подавав рапорт на переведення на вказану тимчасово вільну посаду. У цей же час він виразив і свою волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який його було укладено, тобто умови строкового трудового договору, припинення якого пов'язувалось із днем фактичного виходу на роботу основного працівника йому були відомі. У звязку з виходом основного працівника трудові відносини з позивачем підлягали припиненню. Таким чином, звільнення позивача повязане виключно з обставинами та умовами, які були передбачені трудовим договором.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, з підстав, вказаних у письмових запереченнях проти позову, просили суд у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наказом прокуратури Закарпатської області від 03.02.2012 № 82 позивача було прийнято в органи прокуратури Закарпатської області та призначено на посаду прокурора відділу представництва та інтересів громадян і держави в судах прокуратури області на умовах строкового трудового договору, на час відпустки по догляду за дитиною прокурора вказаного відділу (а.с.19).

Наказом прокуратури Закарпатської області від 04.05.2012 № 274 призначений на посаду прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах прокуратури Закарпатської області на умовах безстрокового трудового договору (а.с.20).

08.05.2012 року Наказом № 301 прокуратури Закарпатської області у зв'язку зі змінами у структурі та штатному розпиті прокуратури області призначений на посаду прокурора відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури області (а.с.21).

Наказом прокуратури Закарпатської області від 30.08.2012 року №953 звільнений з посади прокурора відділу представництва інтересів громадян та держави в судах прокуратури області у зв'язку зі змінами у структурі та штатному розписі прокуратури області, призначений на посаду прокурора відділу захисту прав і свобод дітей прокуратури області.

10.04.2013 року Наказом прокуратури Закарпатської області №298 призначений прокурором відділу правозахисної діяльності, протидії корупції та злочинності у сфері транспорту прокуратури області (а.с.23).

Наказом №667 прокуратури Закарпатської області 08.07.2013 року призначений прокурором Закарпатської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері (а.с.24).

19.03.2014 року Наказом №182-к прокуратури Закарпатської області призначений старшим прокурором Закарпатської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері (а.с.25).

Наказом прокуратури Закарпатської області від 24.12.2014 року №1117к у зв'язку з ліквідацією спеціалізованих прокуратур та внесення змін до штатного розпису прокуратури області, призначений старшим прокурором відділу статистики, ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань прокуратури області на умовах строкового трудового договору, на час відпустки для догляду за дитиною (а.с. 27).

Наказом прокуратури Закарпатської області від 13.03.2015 року №232к переведений на посаду прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури області управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні на умовах строкового трудового договору, на час відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_6 (а.с.28).

17.08.2015 року основним працівником - ОСОБА_6 на ім'я прокурора області подано заяву з проханням допустити його до виконання своїх службових обовязків з 18.08.2015 року (а.с.42).

На підставі вищевказаної заяви прокурором області було видано наказ №752к від 17.08.2015, згідно якого ОСОБА_6 приступити до виконання своїх службових обов'язків з 18.08.2015 року (а.с.41).

З вищевказаним наказом прокурора області №752к від 17.08.2015 року ОСОБА_1 ознайомлено під розписку того ж дня - 17.08.2015 р.(а.с.41-зворотній бік). Таким чином, позивач був повідомлений про обставини, за яких трудовий договір з ним підлягав припиненню.

Наказом прокурора області від 17 серпня 2015 року № 756 к звільнено радника юстиції ОСОБА_1 з посади прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області, на яку він був призначений на умовах строкового трудового договору на час відпустки для догляду за дитиною основного працівника - ОСОБА_6, та з органів прокуратури Закарпатської області у зв'язку із закінченням строку трудового договору (п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України) з 17 серпня 2015 року (а.с.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути укладено на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Особливістю строкового трудового договору є визначення сторонами моменту його припинення ще під час прийняття особи на роботу (посаду), коли у відповідному наказі зазначається, на який строк укладається договір.

Як вже встановлено судом, за погодженням сторін працівника та керівника органу прокуратури, наказом за №232к від 13.03.2015 року був укладений по своїй суті та змісту строковий трудовий договір. Вказаний трудовий договір з позивачем укладався на час відпустки для огляду за дитиною ОСОБА_6. до дня фактичного виходу на роботу основного працівника, про що прямо зазначено в наказі №232к від 13.03.2015 року.

Підстави припинення трудового договору визначені, зокрема, КЗпП України.

Згідно з п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Для оформлення звільнення законодавство не вимагає від працівника подання заяви, оскільки про строковий характер трудових відносин та момент припинення він знав ще під час прийняття на роботу. Роботодавець, у свою чергу, не зобовязаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про звільнення. Закінчення строку є юридичним фактом, із настанням якого сторони трудових відносин мають право припинити їх.

Суд зазначає, що умови строкового договору, припинення якого пов'язувалось із днем фактичного виходу на роботу основного працівника позивачеві були відомі, оскільки з наказом про призначення на посаду позивач ознайомився 16.03.2015 р.

Крім того, свою волю на укладення строкового трудового договору позивач виявив, коли подавав заяву на призначення на вказану тимчасово вільну посаду. Відтак, у цей же час він виразив і свою волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який його було укладено.

Щодо посилань позивача на порушення відповідачем вимог законодавства про працю, зокрема, що відповідачем при звільненні не враховано переважного права позивача на залишення на роботі та не запропоновано йому іншої вакантної посади, яку він би міг обіймати відповідно до своєї кваліфікації суд зазначає наступне.

Як було зазначено вище, позивача звільнено з роботи у зв'язку із виходом з відпустки по догляду за дитиною основного працівника, тобто у зв'язку із закінченням строку трудового договору. Звільнення із зазначених підстав жодним чином не повязане зі змінами в організації виробництва і праці та за процедурою є відмінним від звільненням з підстав змін в організації виробництва і праці.

Вирішення питань про переважне право залишення на роботі та вимоги щодо пропозиції іншої роботи є обовязковими у разі вивільнення працівників у звязку зі змінами в організації виробництва і праці, що прямо передбачено ст. 42 КЗпП України.

Звільнення ж позивача здійснено з підстав неможливості подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді у звязку з фактичним виходом на роботу основного працівника, тобто підстав, визначених п. 8 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" та п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

За таких обставин власник або уповноважений ним орган не зобовязаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення та не зобовязаний пропонувати при звільненні йому інші посади.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з дня виходу основного працівника ОСОБА_6, з огляду на норми Закону України "Про прокуратуру", вимоги трудового законодавства та умови трудового договору, трудові відносини з позивачем підлягали припиненню.

Щодо відсутності у наказі посилання на ст. 59 Закону України "Про прокуратуру", яка регламентує порядок звільнення прокурора з підстав неможливості подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді, суд зазначає наступне.

Підстави звільнення прокурора з посади визначені пунктами 1-9 частини 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру". Однією з таких підстав є звільнення у звязку неможливістю подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді (п. 8 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру").

Відповідно до ст. 59 Закону України "Про прокуратуру" прокурор, який обіймає тимчасово вакантну посаду, у разі повернення на роботу прокурора, який обіймає відповідну посаду на постійній основі, звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, якщо:1) прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом п'ятнадцяти днів; 2) в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення; 3) прокурор не успішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.

Згідно з пп. 4 пункту 5 1 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом 3 пункту 1 розділу ХІІ "Прикінцеві положення", а саме: статей 21, 28-38, 42, 44-50, 62-63, 65-79 цього Закону (регулюють порядок призначення на посаду прокурора та звільнення з посади, здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурора за умови функціонування Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, діяльність органів прокурорського самоврядування та набирають чинності з 15 квітня 2017 року), прокурори призначаються на посади і звільняються на посади і звільняються з посад, у тому числі адміністративних, без рекомендації Ради прокурорів України чи подання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів уповноваженими приймати такі рішення особами.

Таким чином, ст. 59 Закону України "Про прокуратуру", передбачає порядок, а не підставу звільнення прокурора у звязку з неможливістю подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді за поданням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, яка на даний час ще не утворена, відповідно, норми щодо статусу якої не набрали чинності, а порядок діяльності не врегульовано.

За викладених вище обставин та відповідних доказів, суд вважає, що відповідач при винесенні оскаржуваного наказу № 756к від 17.08.2015 року діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В зв'язку з відмовою у задоволенні позовної вимоги щодо скасування наказу відповідача про звільнення позивача - не підлягає задоволенню і похідна від цієї вимоги вимога про виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Щодо позовної вимоги про поновлення позивача на посаді прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури області або іншу вакантну посаду прокуратури Закарпатської області, суд зазначає, що вказана вимога не випливає з оскаржуваного ним наказу про звільнення, оскільки на момент звільнення з органів прокуратури Закарпатської області позивач обіймав тимчасову вакантну посаду прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Закарпатської області. З посади прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Закарпатської області позивач був звільнений наказом № 756к від 17.08.2015 року.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Прокуратурою Закарпатської області доведено правомірність звільнення з посади позивача, тобто відсутність підстав для скасування наказу про його звільнення, та відсутність підстав для поновлення позивача на посаді доведено відсутність підстав для виплати позивачу заробітної плати за час вимушеного прогулу.

За наведених обставин, позовні вимоги є необґрунтованими, суперечать вимогам законодавства та встановленим в судовому засіданні обставинам справи, що підтверджені належними та допустимими доказами, в зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 17, 71, 86, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні уточненого позову ОСОБА_1 відмовити.

2. Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд в порядку та строки, встановлені ст. 186 КАС України. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України протягом десяти днів з дня отримання копії постанови (копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції).

СуддяОСОБА_7