Справа № 203/1035/17
Суддя: Карпенко С. Ф.
Дата ухвалення: 2017-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 203/1035/17
Провадження № 2-а/0203/85/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.04.2017 Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді- Карпенка С.Ф.,

при секретарі- Ркоян Ю.А.

за участю: представника позивача- Бреже Л.В.

представника відповідача- Порохні Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м.Дніпра справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до

Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

23 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Кіровського районного суду з вищевказаним позовом посилаючись на слідуючи обставини.

Позивач з квітня 2010 року отримує довічне утримання як суддя у відставці, знаходився на обліку в УПФ Амур-Нижньодніпровського району м.Дніпропетровська, на теперішній час у звязку з реорганізацією знаходиться на обліку у відповідача- Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі.

На момент його звільнення з посади судді пункт 4 статті 43 Закону України «Про статус судді» передбачав привязку розміру довічного утримання до грошового забезпечення діючих суддів та обмежувалась максимумом в 90 % від його величини (80 % база та за кожний повний рік роботи після двадцяти на посаді судді ще плюс по 2 %).

Відповідачем вподальшому було здійснення нарахування довічного утримання в розмірі 86 % розміру грошового забезпечення суддів.

28 грудня 2016 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою з проханням провести перерахунок довічного утримання з розрахунку 90 % грошового утримання працюючого судді з1 січня 2017 року з урахуванням суддівського стажу (23 роки суддівського стажу та більше 2 років прокурорського стажу).

Відповідач відмовив йому в задоволенні вказаної заяви. Позивач з цим не згоден, тому звернувся до суду і просив винести постанову, якою визнати протиправними дії відповідача щодо відмови йому в здійсненні та перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок щомісячного грошового утримання позивача з 1 січня 2017 року з розрахунку 90 відсотків грошового утримання працюючого судді без застосування обмежень щодо граничного розміру пенсії з урахуванням прокурорського стажу.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказуючи на те, що: 1) Позивачу , відповідно до постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 50 березня 2016 року, яка набрала чинності, вже було перераховано та виплачено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, починаючи з 1листопада 2016 року з розрахунку 86 % від заробітної плати працюючого судді, відповідно до довідки Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.10.2015 року, з урахуванням фактично здійснених виплат. 2).Позивач вдруге звертався до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська з адміністративним позовом (справа № 199/397/16-а) в якому вимагав від відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 1 серпня 2016 року вже в розмірі 906 % від заробітної плати працюючого судді, згідно довідки Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.06.2016 року. За результатами розгляду справи 11листопада 2016 року винесено постанову про відмову в задоволенні позову. Постанова суду першої інстанції не оскаржувалась, набрала чинності.

А тому відповідач законно, з урахуванням вказаних рішень судів, відмовив у здійсненні перерахунку та виплаті грошового утримання позивачу.

Суд, заслухав учасників процесу, дослідив матеріали справи, прийшов до висновку, що позивач правомірно звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, який належить задовольнити, виходячи з наступного.

Сторонами не заперечується, що позивач з квітня 2010 року отримує довічне утримання як суддя у відставці, він знаходився на обліку в УПФ Амур-Нижньодніпровського району м.Дніпропетровська, а на теперішній час у звязку з реорганізацією знаходиться на обліку у відповідача- Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі.

З оглянутої в судовому засіданні трудової книжки позивача, та з наказу про відрахування судді Гокова П.В. від 30 березня 2010 року (а.с.8) вбачається, що позивач дійсно відрахований зі штату суду 31 березня 2010 року. В трудовій книжці позивача знаходяться відомості про його працю в органах прокуратури, стаж такої праці перевищує два роки.

На момент його звільнення позивача з посади судді діяв Закон України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-XII. Пункт 4 статті 43 вказаного Закону передбачав привязку розміру довічного утримання до грошового забезпечення діючих суддів та обмежувалась максимумом в 90 % від його величини (80 % база та за кожний повний рік роботи після двадцяти на посаді судді ще плюс по 2 %).

Позивачу здійснюється нарахування та виплата довічного грошового утримання з розрахунку 86 % від заробітної плати працюючого судді, відповідно до довідки Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.10.2015 року.

28 грудня 2016 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою (а.с.а.с.3) про проведення перерахунку його довічного утримання з розрахунку 90 % грошового утримання працюючого судді з1 січня 2017 року з урахуванням суддівського стажу (23 роки суддівського стажу та більше 2 років прокурорського стажу).

Відповідач відмовив йому у здійсненні перерахунку та виплаті довічного грошового утримання з розрахунку 90 % грошового утримання працюючого судді з 1 січня 2017 року, що вбачається з письмових відповідей (а.с.4-5, 6-7).

Частина 1 ст. 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а частина 2 вказаної статті передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом не приймається заперечення відповідача стосовно того, що позивач неправомірно звернувся до суду з вказаним позовом, оскільки існують інші постанови за його позовами до відповідача, а останній його позов розглядався Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська з адміністративним позовом (справа № 199/397/16-а), вимоги вказаного позову були такими ж- про здійснення перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % грошового утримання працюючого судді згідно довідки Апеляційного суду і що в даному випадку повторне звернення позивача до суду з такими ж вимогами суперечить частині 2 ст. 14 КАС України.

Суд враховує аргументацію сторони позивача, що в даному випадку позивач звернувся до суду з адміністративним позовом з посиланням на інші обставини. Так, сторона позивача вказала, що при зверненні до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська позивач не вказував обставини щодо винесення 08 червня 2016 року Рішення Конституційного Суду України № 1-8/2016, та набрання з 05 січня 2017 року чинності Закону України «Про вищу раду правосуддя» № 1798. Такі обставини не були предметом розгляду Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська по справі № 199/397/16-а.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 1-8/2016 визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 «Перехідних положень» Закону №2453-VI (в редакції, від 07.07.2010) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч.4 ст.43 Закону України від 15.12.1992 №2862-ХІІ «Про статус суддів», який діяв до набрання чинності Законом №2453-VI від 07.07.2010, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років (абзац 2 цієї статті).

Положеннями пп.3-1 п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

На теперішній час чинна норма пп.«з» п.33 «;Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Вищу раду правосуддя» на підставі якої п.34 «;Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» було доповнено абзацом наступного змісту: «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)».

Таким чином, суддівський стаж роботи позивача складає повних 23 роки та більше 3років та посаді прокурора (з січня 1981 року по вересень 1984 року, він повинен братись відповідачем до уваги при нарахуванні позивачу довічного грошового утримання та здійснення його виплати.

Частиною 1 ст.126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Ст.22 Конституції України визначає, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституція України, як закон прямої дії передбачає положення- відповідно до Європейського законодавства та сталої судової практики- про те, що закони не мають зворотної дії в часі.

Позивач правомірно вимагає застосування до нього законів,що діяли на момент його відставки у квітні 2010 року.

Керуючись ст.ст.2,6-11, 16-18, 69-71, 94, 99, 104, 159-163, 167, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі щодо відмови ОСОБА_1 в здійсненні та перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі здійснити перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 1 січня 2017 року з розрахунку 90 відсотків грошового утримання працюючого судді без застосування обмежень щодо граничного розміру пенсії з урахуванням прокурорського стажу та фактично здійснених виплат.

Постанову суду може бути оскаржено протягом 10 днів з дня її проголошення. У разі, якщо судом оголошено вступну та резолютивну частини, а також, у разі прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Карпенко С.Ф.