Справа № 623/291/17
Суддя: Гуренко М. О.
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер справи 623/291/17
Номер провадження 2-а/623/46/2017
ПОСТАНОВА
іменем України
11 квітня 2017 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді Гуренко М. О.

з участю: секретаря - Телешевської В. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізюмі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :
В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

На обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон № 2011-ХІІ) та постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2013 року № 975, якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призначені на навчальні (або перевірочні) та соціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - постанова № 975 від 25.12.2013 року) він має право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовця, та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду письмові заперечення, в яких просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Третя особа в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, заперечень по позов не надали.

Суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства.

Судовим розглядом встановлено, що позивач проходив строкову військову службу у Збройних Силах СРСР з 03.07.1979 року по 16.06.1981 року та приймав участь у бойових дій в Демократичній Республіці Афганістан у складі військової частини польова пошта 51932 з 29.12.1979 року по 16.06.1981 року, що підтверджується військовим квитком, довідкою Ізюмсько-Борівського об`єднаного міського військового комісаріату Харківської області № 200 від 30.10.2012 року та архівною довідкою (а.с.7-11).

В архівній довідці зазначено, що позивач був звільнений в запас за закінченням терміну служби, виключений зі списків частини 16.06.1981 р. Особовий склад військової частини польова пошта НОМЕР_1 в період з 28 грудня 1979 року по 15 лютого 1989 року приймав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан.

Із копії витягу з протоколу № 1895 від 27.04.2016 року засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця отримані позивачем ОСОБА_1 під час проходження військової служби множинні мінно-вибухові поранення, закрита черепно-мозкова травма-контузія головного мозку, мінно-вибухова травма (1980 р.) та наступні захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії (а.с.12).

Згідно Довідки акта огляду МСЕК серії 12ААА № 444401 від 27.07.2016 року у зв`язку з пораненням, черепно-мозковою травмою-контузією головного мозку, мінно-вибуховою травмою та захворюваннями, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, позивачу вперше з 23.07.2016 року встановлена ІІІ група інвалідності на строк до 23.07.2018 року. (а.с.13).

Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 29.12.2016 року протокол № 118 п. 15, документи повернені на доопрацювання, оскільки заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини травми.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянином України у зв`язку із виконанням конституційного обов`язку, щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону № 2232 ХІІІ.

Відповідно до ст. 41 цього Закону виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні ( або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюються в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-ХІІ.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом № 2011-ХІІ.

Розділом другим цього Закону встановлені права військовослужбовців, зокрема щодо грошового забезпечення.

Частиною 1 статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, чи для проходження служби у військовому резерві гарантована державна виплати, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 4 частини 2 статті 16 вказаного закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті (п.4 ч.2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ).

Отже, право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Такі висновки щодо застосування норм права наведені у постанові Верховного Суду України від 21.04.2015 р. по справі №21-135а15, які мають враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права (ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Відповідно до п.2 постанови № 975 від 25.12.2013 року особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, зокрема, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Згідно п.1 Порядку цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).

Згідно п.3 Порядку днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 6 Порядку визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Чинним Порядком не передбачено право керівника уповноваженого органу приймати рішення про направлення документів на доопрацювання, і навпаки зазначається про можливість оскарження рішення про відмову у призначенні грошової допомоги (пункти 13 та 15).

Відповідно до п.19 Порядку призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком:

вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;

навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Відповідно до п.21.8 Положення № 402 при медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом МО України від 4.01.1994 р. № 2, зареєстрованого в МЮ України 29.07.1994 р. за № 177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, ВЛК можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва). Відповідно до п. 21.21. Положення № 402 за наявності тілесних ушкоджень у колишніх військовослужбовців-учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд ВЛК з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово-медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально-профілактичному закладі). Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з довідкою про проходження військової служби і перебування у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн, посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних ВЛК для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва).

Отже, Положенням № 402 чітко передбачено, що категорія громадян, до якої належить позивач, при встановленні причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва) надавати довідку про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) не зобов`язана.

Саме в такому порядку встановлювався причинний зв`язок отримання позивачем поранення, тому посилання відповідача на відсутність документа, що свідчить обставини поранення - є безпідставним, необґрунтованим та протиправним.

Крім того, довідка про причини та обставини поранення, почала видаватись лише з 14.08.2008 р., коли МО України було видано Наказ № 402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України».

Враховуючи положення ч.3 ст.2 та ч.1 ст.138 КАС України (щодо предмету доказування), суд також виходить з того, що суб`єкт владних повноважень не має права, обґрунтовуючи у суді правомірність свого рішення, посилатися на обставини та підстави, які не враховувалися ним при ухваленні оспорюваного рішення, тобто оскаржувані рішення оцінюються судом виходячи з доведеності суб`єктом владних повноважень тих обставин (фактичних підстав) і норм права (юридичних підстав), якими обґрунтовано вчинення оскаржуваних дій, що забезпечує при вирішенні спірних взаємовідносин дотримання принципу правової визначеності.

Таким чином суд погоджується з доводами позивача про те, що у разі встановлення комісією позитивних висновків отримання поранень, контузії та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дій, надання документів на підтвердження відсутності отримання таких травм внаслідок учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження не є обов`язковим та вирішальним.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.
Пунктом 12 Порядку ( затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975) визначено порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

Виходячи з буквального тлумачення ст. 16 Закону № 2011-ХІІ суд приходить до висновку, що позивач має право на її отримання, у відповідності до чинного законодавства.

Судом вбачається, що відповідач в порушення Конституції України, законодавства України, підзаконних нормативно - правових актів незаконно та необґрунтовано відмовив позивачу у виплаті грошової допомоги, що дає підстави для задоволення позовних вимог.

Статтею 267 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При вирішенні справи суд враховує, що спосіб захисту порушених прав позивача має бути ефективним, тобто повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Таку правову позицію відображено, зокрема, у пункті 145 рішення від 15.11.1996 року рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Керуючись ст.10-12,18,158-163 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності особі, звільнених з військової служби про повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оформлене пунктом 15 протоколу № 118 від 29.12.2016 року.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо відмови у прийнятті рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей».

Зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року у зв`язку з встановленням ОСОБА_1 ІІІ групи інвалідності, та надіслати вказане рішення Харківському обласному військовому комісаріату для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 .

Зобов`язати Міністерство оборони України подати звіт про виконання судового рішення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ізюмський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя М.О.Гуренко