Справа № 815/116/14
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/116/14

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О. А.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Танасогло Т.М.,

суддів Бойка А.В.,

Яковлєва О.В.,

при секретарі Осавуляк О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2014 року у справі за адміністративним позовом Одеського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Державного підприємства Міністерства оборони України Одеський завод будівельних матеріалів до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Привалової Євгенії Євгеніївни, Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2014 року Одеський прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Державного підприємства Міністерства оборони України Одеський завод будівельних матеріалів звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора права на нерухоме майно ОСОБА_3 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №4965908 від 13 серпня 2013 року рішення, яким проведено державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення №101 за ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що громадянин ОСОБА_1 з метою протиправного заволодіння майном підробив свідоцтво № НОМЕР_1 від 14 січня 2010 року про відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та використав наведений документ для отримання свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення №101. На підставі підроблених документів державний реєстратор права на нерухоме майно ОСОБА_3 прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №4965908 від 13 серпня 2013 року та вчинила державну реєстрацію права власності на вищезазначене нежитлове приміщення, яке належить державі в особі Міністерства оборони України, за ОСОБА_1 . Всупереч вимогам законодавства, внаслідок неналежного виконання обов`язків, оскільки факт відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх та обтяжень, відповідність заявлених вимог і поданих документів вимогам законодавства ОСОБА_3 не встановлено, перевірку документів, що подаються для державної реєстрації та належний пошук прав відомостей про нерухоме майно не здійснено, останньою прийнято противне рішення, що стало підставою для звернення до суду.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_3 Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №4965908 від 13 серпня 2013 року, яким проведено державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення № 101 за ОСОБА_1 , податковий номер НОМЕР_2 .

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2014 року залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2014 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження у справі.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2017 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з апеляційною скаргою.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість постанови Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2014 року в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Одеською прокуратурою з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України було проведено перевірку військового майна, що перебуває в оперативному управлінні ДП Міністерства оборони України Одеський завод будівельних матеріалів.

В зв`язку з проведенням Одеською прокуратурою з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Південного регіону України вказаної вище перевірки, у начальника реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції було витребувано реєстраційну справу щодо нежитлового приміщення загальною площею 333 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення №101.

В матеріалах реєстраційної справи, прокуратурою було виявлено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 серпня 2013 року №4965908, відповідно до якого державним реєстратором ОСОБА_3 проведено державну реєстрацію права приватної власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення №101 за ОСОБА_1 .

Відповідно до Рішення виконавчого комітету Одеської міської ради (далі ВК ОМР) народних депутатів від 20 вересня 1984 року, було дозволено військовій частині НОМЕР_3 проектування 9-ти поверхового гуртожитку із 2-х блоків для малосімейних між 2-м і 3-м Басейним провулком. Вказаним рішенням також було зобов`язано військову частину НОМЕР_3 розробити проектну документацію на будівництво вказаного об`єкту.

Як вбачається з листа військової частини НОМЕР_3 №24/3-127, військовою частиною була надана першому заступнику голови Виконкому Одеської міської ради народних депутатів перед проектна пропозиція на проектування гуртожитку на ділянці між 2 та 3 Басейним провулком.

Відповідно до рішення ВК ОМР народних депутатів від 10 липня 1985 року №354, було вирішено відвести військовій частині НОМЕР_3 в тимчасове користування земельну ділянку площею 0,65 га під будівництво 9-ти поверхового гуртожитку для малосімейних із 2-х блоків між 2-м та 3-м Басейним провулком.

Судом встановлено, що актом державної приймальної комісії Про прийомку закінченого об`єкту до експлуатації від 28 листопада 1986 року, затвердженим рішенням виконавчого комітету Приморської районної ради народних депутатів від 31 грудня 1986 року №724 прийнято до експлуатації 9-ти поверховий житловий будинок (гуртожиток для малосімейних) на 68 квартир з вбудованим приміщенням їдальня загальною площею 415,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . (т.1 а.с.213-218).

Як вбачається з вказаного акту, зазначений в ньому будинок спроектований генеральним проектувальником ВП-690 та збудований генеральним підрядником військовою частиною НОМЕР_4 і субпідрядними організаціями військовими частинами №73545 та №74932.

Відповідно до Наказу Міністра оборони України від 14 грудня 1998 року №448 Про створення державного підприємства Міністерства оборони України Одеський завод будівельних матеріалів і затвердження його статуту, наказано створити на основних фондах й оборотних коштах 215 заводу залізобетонних виробів Одеського територіального інженерно-будівельного управління, державне підприємство Міністерства оборони України Одеський завод будівельних матеріалів (далі ДП МОУ ОЗБМ).

Так, актом прийняття-передачі основних засобів, затвердженого начальником управління економіки та планування заступником начальника головного управління розквартирування військ капітального будівництва Міністерства оборони України від 20 жовтня 1999 року 9-ти поверховий житловий будинок (гуртожиток для малосімейних) на 68 квартир з вбудованим приміщенням їдальня загальною площею 415,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , був переданий до експлуатації ДП МОУ ОЗБМ.

Отже, вищезазначені досліджені документи підтверджують, що нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 не є новим будівництвом, як то зазначено в Свідоцтві № НОМЕР_1 про відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил (т.1 а.с.133).

В судовому засіданні було встановлено, що вбудоване приміщення (їдальня) загальною площею 415,7 кв.м. зазначеної будівлі використовувалося ДП МОУ ОЗБМ за призначенням. Так, факт використання ДП МОУ ОЗБМ вказаного приміщення підтверджується зокрема Договором найму робочого місця від 01 травня 2013 року, укладений між позивачем (як наймодавцем) та між ФОП ОСОБА_4 (як наймачем).

Також судом були досліджені матеріали реєстраційної справи №01 щодо нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 та було встановлено наступне.

Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 серпня 2013 року №4965908, державним реєстратором Приваловою Є.Є. проведено державну реєстрацію права приватної власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення №101 за ОСОБА_1 .

Так, як вбачається з матеріалів реєстраційної справи №01, оскаржуване рішення було прийнято на підставі таких документів: заяви ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, квитанції про сплату державного мита за державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно, копії паспорта ОСОБА_1 , кваліфікаційного сертифікату відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єкта архітектури, свідоцтва №15001744 про відповідність збудованого об`єкта проектній документації вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, технічного паспорту, технічної характеристики нежитлового приміщення.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що державним реєстратором не було встановлено факт відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав, а також не було здійснено перевірку заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Також спірне рішення про державну реєстрацію було прийнято на підставі свідоцтва про відповідність збудованого об`єкта проектній документації вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, що не відповідало діючому на момент виникнення спірних правовідносин законодавства.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції таким, що відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2008 року №923.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказується на те, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим апелянтом ставиться питання про скасування постанови Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2014 року та закриття провадження у справі, оскільки даний спір не відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Колегія суддів не погоджується з таким доводом апелянта з огляду на наступне.

Відповідно ч.1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Частиною 1 ст. 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно абз.7 ч.1 ст. 3 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з, в тому числі, іншим суб`єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У рішенні Верховного Суду України від 12 червня 2016 року, на яке посилається апелянт, зазначено, що спір у справі не є публічно-правовим, так як спірні правовідносини пов`язані із невиконанням умов цивільно-правової угоди.

Поряд із цим, у рамках даної справи, виконання чи невиконання умов цивільно-правової угоди не є підставою для звернення до адміністративного суду. Основні доводи позивача ґрунтуються на протиправності дій відповідача, як суб`єкта, наділеного владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав, та полягають у тому, що відповідач не мав права прийняти спірні рішення та вчинити спірні реєстраційні дії без вивчення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав на нерухоме майно.

Також позивач посилається на не дотримання державним реєстратором вимог Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2008 року №923.

Тобто, у даній справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії відповідача, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень.

До того ж, висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду України безпосередньо не можуть бути застосовані до правовідносин між сторонами у даній адміністративній справі та не вказують на необхідність закриття провадження у даній справі на підставі п.1 ч.1 ст. 157 КАС України, оскільки у справах, які були представлені Верховному Суду України на підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї й тієї ж норми права, судами вирішувалось питання щодо належності способу звернення стягнення на предмет іпотеки, що застосований іпотекодержателем, належності порядку набуття останнім такого права за укладеними договорами та в подальшому набуття ним права власності на нерухоме майно, що було зареєстровано приватним нотаріусом.

Враховуючи наведене в сукупності, а також з метою дотримання положень ст. 17 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для відступлення від правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 14 червня 2016 року у справі №21-41а16 та вирішення даної справи в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, відсутні підстави для скасування постанови суду першої інстанції, та закриття провадження у справі, оскільки даний спір відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Стосовно доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п.1 ст. 9 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Відповідно до п.10 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141, під час розгляду заяви (запиту) державний реєстратор здійснює пошук у Державному реєстрі прав відомостей про: нерухоме майно; право власності та суб`єкта цього права; інші речові права та суб`єкта цих прав; іпотеку та суб`єкта цього права; обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта цих прав.

Колегія суддів вважає, що всупереч п.10 Порядку №1141, держаним реєстратором не було здійснено пошук прав відомостей про нерухоме майно, відносно якого було здійснено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 .

Також, державним реєстратором не було встановлено факт відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав, а також не було здійснено перевірку заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

Відповідно до ч.1 статті 15 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно матеріалів реєстраційної справи №01, оскаржуване рішення було прийнято на підставі таких документів: заяви ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, квитанції про сплату державного мита за державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно, копії паспорта ОСОБА_1 , кваліфікаційного сертифікату відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єкта архітектури, свідоцтва №15001744 про відповідність збудованого об`єкта проектній документації вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, технічного паспорту, технічної характеристики нежитлового приміщення.

Однак, пунктом 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2008 року №923 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, що видається Держархбудінспекцією та її територіальними органами.

Сертифікат відповідності - документ, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

Також, відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461, що є чинним на сьогоднішній день, документом, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам, на момент прийняття оскаржуваного рішення, є також сертифікат відповідності.

Такий порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів також підтверджується листом Інспекції державного архітектурно-будівельної контролю в Одеській області №05/1-11238.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що всупереч вищенаведеним нормам законодавства, оскаржуване рішення про державну реєстрацію було прийнято на підставі свідоцтва №15001744 про відповідність збудованого об`єкта проектній документації вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову та визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Привалової Є.Є. Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №4965908 від 13 серпня 2013 року, яким проведено державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлове приміщення №101 за ОСОБА_1 , податковий номер НОМЕР_2 .

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись, ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Т.М.Танасогло

Суддя: А.В.Бойко

Суддя: О.В.Яковлєв