Справа № 806/482/17
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Черняхович І.Е.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
УХВАЛА

іменем України

"13" квітня 2017 р. Справа № 806/482/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Капустинського М.М.

Мацького Є.М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "06" березня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Суб'єкта владних повноважень-співробітника поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_4 про визнання дій неправомірними, зобов'язання надати достовірну та повну інформацію на звернення від 17 листопада 2016 року ,

ВСТАНОВИВ:

14 лютого 2017 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд:

- визнати неправомірними дії (бездіяльність) співробітника поліції - ОСОБА_4 в частині надання неповної та недостовірної інформації на звернення від 17 листопада 2016 року;

- зобов'язати співробітника поліції ОСОБА_4 надати достовірну та повну інформацію на звернення від 17 листопада 2016 року;

- визнати неправомірними дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції в Житомирській області в частині надання неповної та недостовірної інформації на звернення від 17 листопада 2016 року;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області надати достовірну та повну інформацію на звернення від 17 листопада 2016 року.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_3 зазначив, що 17.11.2016 звернувся до ГУ НП в Житомирській області та ОСОБА_4 із запитами про надання інформації, проте відповідачі не надали повних відповідей на зазначений запит чим, на думку позивача, проявили неправомірну бездіяльність в невиконанні вимог Закону України "Про інформацію" та Закону України "Про звернення громадян".

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 06.03.2017 р. в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій просить постанову суду скасувати як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, зібрані в матеріалах справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 17.11.2016 ОСОБА_3 звернувся до Головного управління Національної поліції в Житомирській області та ОСОБА_4 із запитом на отримання публічної інформації, в якому просив повідомити:

- чи відома інформація про те, що співробітник поліції ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_5 з громадянкою ОСОБА_6 займаються вимаганням коштів у громадян;

- чи уповноважили співробітники поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 громадянку ОСОБА_6 представляти інтереси співробітників поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в правоохоронних органах;

- що спільного у співробітника поліції ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з громадянкою ОСОБА_6

Взаний запит був направлений 18.11.2016, що підтверджується чеком ЖД УДППЗ "Укрпошта"18.11.2016 (а.с.5).

28.11.2016 запит ОСОБА_3 був розглянутий та йому надана відповідь за підписом заступника начальника ОСОБА_7 за вих. № 1127/105/03-2016 (а.с.17). Позивача було проінформовано про те, що його запит уважно розглянуто та зазначено, що викладені факти неодноразово перевірялись, однак не знайшли свого підтвердження.

Факт направлення вказаного листа позивачу підтверджується чеком ЖД УДППЗ "Укрпошти" та, відповідно до відстеження пересилання поштових відправлень, був вручений адресату особисто 01.12.2016.

Вважаючи, що ОСОБА_4 та Головне управління Національної поліції в Житомирській області діють неправомірно та проявляють бездіяльність в невиконанні вимог ЗУ "Про інформацію", ЗУ "Про звернення громадян", ОСОБА_3 звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким в позові ОСОБА_3 відмовлено, суд враховує наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України "Про доступ до публічної інформації", який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Частиною 1 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 34 Конституції України визначено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон № 2939).

Відповідно частин 1, 2 статті 1 Закону № 2939, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно частини 1 статті 3 Закону № 2939 право на доступ до публічної інформації гарантується, серед іншого, обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно пункту 1 частини 1 статті 13 Закону № 2939 розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону № 2939 передбачено, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 14 Закону № 2939 розпорядники інформації зобов'язані надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Відповідно до ст.22 Закону № 2939, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту лише в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до ч.2 ст.6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені ст.21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбаченихч.5 ст.19 цього Закону.

Стаття 6 Закону № 2939 регулює відносини отримання публічної інформації з обмеженим доступом.

Згідно частини 1 статті 6 цього Закону інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація

Відповідно до положень ч.1 ст.9 Закону № 2939 до службової може належати така інформація:

- що міститься в документах суб'єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень;

- зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Частина 2 ст. 9 Закону № 2939 зазначає, що документам, які містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф "для службового користування". Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

У відповідності до частини 2 статті 6 Закону № 2939 обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Частина 4 ст.22 Закону № 2939 передбачає, що у разі відмови у наданні інформації розпорядник повинен вказати мотиви та порядок оскарження відмови.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_3 на його запит від 17.11.2016 було надано відповідь Головним управлінням Національної поліції Житомирської області, яку останній отримав особисто 01.12.2016 (а.с.18).

Крім того, в матеріалах справи міститься довідка начальника Головного управління Національної поліції Житомирської області від 13.01.2017 № 47/105/01/18-2017, з якої вбачається, що згідно п.9, 10 наказу Національної поліції України від 25.11.2015 № 108 дек "Про затвердження Положення про ДОТЗ Національної поліції України", п.10.5 наказу Національної поліції України від 10.05.2016 № 385 дек "Про затвердження Переліку відомостей, що становлять службову інформацію в системі Національної поліції України" , наказу ГУ НП в Житомирській області від 10.01.2017 № 2 дек "Про затвердження положення про УОТЗ ГУНП в Житомирській області", відомості про особовий склад УОТЗ є інформацією з обмеженим доступом, учинення інших дій, які можуть призвести до розшифрування їх перед оточуючими як працівників УОТЗ, не допускається. Також зазначено, що службовим матеріалам, які оформлено працівниками УОТЗ під час перевірки запитів та звернень ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_3 було надано гриф обмеження "для службового користування" (а.с.21).

Враховуючи те, що запитувана позивачем інформація є інформацією з обмеженим доступом, а його доводи скаржника щодо не надання йому інформації на звернення, спростовані доказами, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов обґрунтованого висновку, що Головне управління Національної поліції Житомирській області діяло правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства при наданні відповіді на запит позивача.

З приводу позовних вимог ОСОБА_3 щодо визнання неправомірними дій (бездіяльності) співробітника поліції ОСОБА_4 в частині надання неповної та недостовірної інформації на звернення від 17 листопада 2016 року та зобов'язання його надати інформацію на вказаний запит, суд вважає за необхідне вказати таке.

Як зазначалось, відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VІ розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Визначене поняття "суб'єкт владних повноважень" не охоплює посадових осіб і службових осіб органів державної влади, місцевого самоврядування, оскільки за своїм статусом та колом повноважень вони не підпадають під розуміння органу державної влади та інших суб'єктів, зазначених у пункті 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VІ. У зв'язку з цим такі особи не можуть (не мають здатності) виконувати обов'язки розпорядника інформації, у тому числі обов'язки щодо обліку та оприлюднення публічної інформації (статті 14, 15 Закону № 2939-VІ).

З огляду на викладене, позовні вимоги до ОСОБА_4 задоволенню не підлягають, оскільки дана особа у розумінні Закону України "Про доступ до публічної інформації" не є розпорядником публічної інформації.

Зважаючи, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про порушення його прав відповідачами, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позов є безпідставним, відмовивши в його задоволенні.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "06" березня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: М.М. Капустинський

Є.М. Мацький

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачам: Головне управління Національної поліції в Житомирській області вул.Старий Бульвар,5/37,м.Житомир,10008

4- Суб'єкта владних повноважень-співробітник поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_4 АДРЕСА_2

- ,