Справа № 523/15463/16-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2017 р.м.ОдесаСправа № 523/15463/16-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Бабаков В.П.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання рішення протиправним та зобов'язання провести перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (далі - Пенсійний фонд), в якому просила:

- визнати протиправним рішення «Про відмову у перерахунку пенсії, відповідно до Закону України «Про державну службу» від 27 вересня 2016 року №107;

- зобов'язати здійснити перерахунок призначеної пенсії у розмірі 90 %, виходячи із розміру заробітної плати - 7 686,44 грн., зазначеної у довідці від 31 серпня 2016 року № 21058/Г/15-53-05-26, з 01 грудня 2015 року.

В обґрунтування позову зазначено про обов'язок пенсійного органу при здійсненні перерахунку пенсії, застосовувати статтю 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723) в редакції, яка діяла на час призначення пенсії (квітень 2010 року).

На думку позивача, застосування до цих правовідносин нового Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ не буде відповідати принципам верховенства права.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Суд визнав протиправним рішення Пенсійного фонду № 107 від 27 вересня 2016 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 та зобов'язав здійснити перерахунок та виплату пенсії на підставі положень Закону України «Про державну службу» в редакції, яка діяла на момент призначення пенсії.

Пенсію суд зобов'язав виплачувати, починаючи з 01 грудня 2015 року в розмірі 90% заробітної плати, з урахуванням усіх виплат, на які нараховані страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а з 01 січня 2011 року єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, включаючи допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань, індексацію, у сумі 7686, 44 грн., згідно з довідкою про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцем, а також державним службовцем, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію, виданою Державною податковою інспекцією у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області від 31 серпня 2016 року № 21058/Г/15-53-05-26, з урахуванням раніше зроблених виплат.

В решті позову відмовив.

Не погоджуючись із рішенням суду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, Пенсійний фонд подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження, у відповідності до положень п.3 ч.1 ст.197 КАС України, у зв'язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке прийняте в порядку скороченого провадження.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити на наступних підставах.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 02 квітня 2010 року перебуває на обліку в Пенсійному фонді та отримує пенсію за віком в порядку та на умовах, передбачених статтею 37 Закону № 3723, який діяв на момент призначення пенсії.

Пенсія була призначена позивачу в розмірі 90 відсотків від суми її заробітної плати, з якої були сплачені страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

26 вересня 2016 року, у зв'язку з підвищенням з 01 грудня 2015 року посадових окладів працюючих державних службовців, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», позивач звернулася із заявою до Пенсійного фонду про перерахунок її пенсії.

До даної заяви було надано довідку про заробітну плату від 31 серпня 2016 року, виданою Державною податковою інспекцією у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області. У даній довідці зазначено, що позивач працювала в податковій на посаді головного державного ревізора-інспектора і на даний час заробітна плата державного службовця на цій посаді складає - 7 686,44 грн.

Пенсійний фонд 27 вересня 2016 року прийняв рішення № 107 про відмову в перерахунку пенсії.

Мотиви даного рішення полягали в тому, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» №213 від 02 березня 2015 року (далі - Закон № 213) у зв'язку з неприйняттям закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, норми щодо пенсійного забезпечення осіб яким призначено пенсію відповідно до Закону №3723 втратили чинність. У зв'язку з чим, з 01 червня 2015 року в порядку та на умовах, визначених вказаним законом пенсії не призначаються, а раніше призначені не перераховуються.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що звернення позивача до пенсійного органу було обумовлено не проханням призначити пенсію, а з її перерахунком, а тому суб'єкт владних повноважень повинен був керуватися ст. 37-1 Закону № 3723, в редакції чинній на момент призначення пенсії.

Відмова суб'єкта владних повноважень у перерахунку пенсії є, на думку суду, звуженням змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивача, що відповідно до рішень Конституційного Суду України є неприпустимим.

Згідно із вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова позиція суду першої інстанції, яка викладена у судовому рішенні, не відповідає вимогам ст.159 КАС України, виходячи з наступного.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIIІ (далі - Закон №76), який набрав чинності з 01 січня 2015 року, стаття 37-1 Закону №3723 викладена у такій редакції:

«Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України».

Вимоги щодо прийняття такого нормативного акта Кабінетом Міністрів України виконані не були.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону № 213, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.

При цьому, слід зазначити, що Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ (набрав чинності з 01 травня 2016 року, (далі - Закон №889)) визнано Закон №3723 таким, що втратив чинність, крім окремих положень статті 37, що на цей час застосовується при первинному призначенні пенсії до осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби.

Тобто, стаття 37-1 Закону № 3723, на якій ґрунтуються позовні вимоги позивача, з 01 травня 2016 року втратила чинність.

Отже, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що на час підвищення посадових окладів державним службовцям та на час звернення позивача до пенсійного органу за перерахунком пенсії, на підставі статті 37-1 Закону № 3723, зазначена норма втратила чинність.

Колегія суддів також зазначає, що діюче законодавство України не містить положень, які б дозволяли застосовувати нормативно-правові акти, які втратили чинність.

Так, в Рішенні Конституційного Суду України №1-рп/99 від 09 лютого 1999 року чітко визначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Слід звернути увагу, що Закон №889, який регулює правовідносини державної служби, не містить окремого порядку перерахунку пенсій державним службовцям.

Стаття 90 цього Закону передбачає, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058).

Отже, пенсії, призначені згідно із Законом №3723, перераховуються у випадку, якщо її складові (надбавки, підвищення, доплати тощо) змінюються на законодавчому рівні.

З огляду на викладені норми законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи справу по суті, дійшов помилкового висновку щодо протиправності дій відповідача, оскільки останній діяв на підставі та в межах закону.

При вирішенні даного спору, суд апеляційної інстанції враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в ухвалі «Великода проти України» від 03 червня 2014 року, в якій Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Є також помилковими і висновки суду щодо звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивача.

Так, колегія суддів вважає, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку позивач отримувала до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих нею прав та/або позбавленням її права на соціальний захист.

Виходячи з того, що суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та не дав їм належної правової оцінки, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції повинна бути скасована з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС України, є порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.10 ст.183-2 КАС України, у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Отже, у зв'язку з оскарженням рішення суду першої інстанції, яке прийняте у порядку скороченого провадження, дана постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 183-2, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі - задовольнити.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2016 року - скасувати.

Прийняти у справі нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Суворовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання рішення протиправним та зобов'язання провести перерахунок пенсії - відмовити.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова