Справа № 426/3967/16-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Осіпенко Л.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року справа №426/3967/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів : головуючого судді Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сухарька М.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Лівобережного обєднаного управління Пенсійного Фонду України у м. Дніпропетровську на постанову Сватівського районного суду Луганської області від 16 грудня 2016 року у справі № 426/3967/16-а за позовом ОСОБА_2 до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного Фонду України у м. Дніпропетровську про визнання дій та рішень протиправними, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2016 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська, в якому послалася, що вона є громадянкою України, постійно мешкає у м. Луганську, де отримувала пенсію за віком, яку було призначено та виплачувалося Україною в особі ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м. Луганська. У звязку з початком антитерористичної операції та проведенням бойових дій на території Луганської області, куди входить м. Луганськ, вона разом з чоловіком змушена була тимчасово виїхати до м. Дніпропетровська, де, як пенсіонер за віком, була взята на облік ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська, який продовжив нарахування та виплату належної їй пенсії за віком. У лютому 2016 року після смерті чоловіка, вона повернулася до свого постійного місця проживання у м. Луганську на неконтрольовану Україною територію, при цьому заяви про припинення виплати їй пенсії до ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська вона не подавала, але, незважаючи на це, ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська з березня 2016 року виплата пенсії їй припинена, як вона була повідомлена телефоном, у звязку з тим, що вона переїхала у зону антитерористичної операції на територію, яка не контролюється Україною.

Позивачка вважає такі дії та рішення відповідача протиправними, оскільки ОСОБА_4 України та Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначених вище підстав для припинення нарахування та виплати належної їй пенсії не передбачено, громадяни України мають право на вільне переміщення у межах України. Прийняті Урядом України постанови стосовно особливостей призначення та виплати пенсій переселенцям щодо обовязкового переселення пенсіонерів на контрольовану Україною територію та набуття статусу внутрішньо переміщеної особи, не є пенсійними законами, крім того вони регулюють дії лише тих пенсіонерів, які переселилися на контрольовану Україною територію. Пенсійне забезпечення пенсіонерів, які залишилися на неконтрольованій території здійснюється у загальному порядку на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яким передбачено можливість перерахування пенсії на особистий рахунок пенсіонера у банківській установі за його бажанням. Відповідачем проводилася виплата їй пенсії саме шляхом перерахування на рахунок у банківській установі. З урахуванням вищезазначеного просила суд, визнати дії та рішення відповідача ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська про припинення нарахування та виплати їй з березня 2016 року пенсії за віком - протиправними, зобовязати відповідача ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська поновити нарахування та виплату її пенсії з березня 2016 року шляхом перерахування на особовий банківський рахунок згідно наявних відомостей відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зобовязати відповідача ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська нарахувати та виплатити їй виниклу заборгованість з пенсії за період з березня 2016 року по момент поновлення шляхом перерахування на особовий банківський рахунок згідно наявних відомостей відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 02.08.2016 року в порядку правонаступництва у якості належного відповідача залучено Лівобережне обєднане управління Пенсійного Фонду України у м. Дніпропетровську.

Постановою Сватівського районного суду Луганської області від 16 грудня 2016 року у справі № 426/3967/16-а позов задоволено. Визнано протиправними дії ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська щодо припинення та невиплати ОСОБА_2 пенсії за віком з 1 березня 2016 року.

Визнано протиправним рішення ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська про припинення виплати пенсії позивачці ОСОБА_2.

Зобов'язано Лівобережне обєднане управління Пенсійного Фонду України у м. Дніпропетровську, як правонаступника ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська відновити нарахування та виплату позивачці ОСОБА_2, пенсії за віком з 1 березня 2016 року, та за весь період невиплати нарахувати та виплатити заборгованість, з перерахуванням її на рахунок, відкритий на ім'я позивача, який був зазначений позивачкою ОСОБА_2 раніше в матеріалах її пенсійної справи.

Постанову звернуто до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що право на пенсії мають громадяни України, пенсії призначаються та виплачуються у разі надання пенсіонером в Україні заяви та відповідних документів згідно встановленому Законом України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та Постановою УПФУ №22-1 від 21 листопаду 2005 року переліку документів, позивачка постійно проживає у Ізраїлі, з яким у України відсутні міжнародні договори, тому підстав для виплати їй пенсії немає. У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд апеляційної скарги проводиться в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 ОСОБА_4 Україна є правовою державою.

Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (стаття 3 ОСОБА_4).

Відповідно до ст. 8 ОСОБА_4 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_4 України є нормами прямої дії.

Статтею 24 ОСОБА_4 України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі статтею 46 ОСОБА_4 України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму,встановленого законом.

Виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я, екологічної безпеки (пункти 1, 6 статті 92 ОСОБА_4 України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь якими обставинами, включаючи наявність інших доходів.

Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на ОСОБА_4 України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_5 України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні. Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною 1 статті 49 цього Закону, а саме: виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Встановлено, що позивачка є громадянкою України та отримувачем пенсії за віком, постійно мешкає в Україні у м. Луганську, де отримувала пенсію за віком, яку було призначено та виплачувалося Україною в особі ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України в Ленінському районі м. Луганська. У звязку з початком у квітні 2014 року антитерористичної операції та проведенням бойових дій на території Луганської області, куди входить м. Луганськ, позивачка разом з хворим чоловіком тимчасово виїхала до м. Дніпропетровська, де, як пенсіонер за віком, була взята на облік ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська, який продовжив нарахування та виплату належної їй пенсії за віком шляхом перерахування на її особовий рахунок у банківській установі. У лютому 2016 року після смерті чоловіка, позивачка повернулася до свого постійного місця проживання у м. Луганську, яке знаходиться на даний час на неконтрольованій Україною території, при цьому ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська з березня 2016 року нарахування та виплата пенсії їй припинена. Як вона була повідомлена телефоном працівниками ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська, таке припинення мало місце у звязку з тим, що вона переїхала у зону антитерористичної операції на територію, яка не контролюється Україною.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивачки, викладеними в адміністративному позові, паспортом позивачки, з якого вбачається, що її місце проживання знаходиться у м. Луганську на неконтрольованій Україною території, довідкою про присвоєння їй ідентифікаційного коду, пенсійним посвідченням, з якого вбачається, що вона є отримувачем пенсії за віком.( а с. 11-12).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що у даному випадку, передбачених вказаним Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстав для припинення нарахування та виплати позивачці пенсії за віком, не вбачається.

Виїжджаючи з м. Дніпропетровська у лютому 2016 року позивачка до ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська з заявою про припинення нарахування та виплати їй пенсії не зверталася.

Докази того, що пенсія позивачці призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості, відсутні, крім того відповідач на ці обставини не посилається; позивачка на даний час жива; пенсія нею отримувалася регулярно, факт неотримання призначеної пенсії протягом шести місяців підряд відсутній; також відсутні інші випадки, передбачені законом.

Застосована ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська до позивачки така підстава для припинення нарахування та виплати пенсії позивачці, як переїзд нею на своє постійне місце проживання у зону антитерористичної операції, яка не контролюється Україною, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачена, вона не є іншим випадком, встановленим законом, який відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», може бути підставою для припинення нарахування та виплати пенсії.

Та обставина, що за місцем постійного проживання позивачки проводиться антитерористична операція і ця територія не контролюється Україною, також не є іншими випадками, передбаченими законом, про які йде мова у ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для припинення або обмеження конституційного права на отримання належної пенсії за віком, оскільки ніяких змін саме до цього Закону у звязку з цим не вносилося.

02.09.2014 року було прийнято Закон України № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до цього Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», порядок проведення соціальних виплат особам в районах проведення антитерористичної операції здійснюється з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 «Про облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції», від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» та від 7 листопада 2014 року № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей».

У той же час, вказаним Законом України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, обмеження права на отримання пенсійних виплат особам, які проживають на території у зоні антитерористичної операції, яка не контролюється органами державної влади України, та не набули статусу внутрішньо переміщеної особи, не встановлені.

Вказаними нормативними актами Кабінету Міністрів України було встановлено порядок отримання пенсії пенсіонерами, які опинилися в зоні антитерористичної операції та перемістилися з неконтрольованої Україною території на контрольовану Україною територію, для проживання там та отримання статусу тимчасово переміщеної особи, після чого пенсійні органи цим пенсіонерам можуть продовжити виплату пенсії.

14 березня 2016 року КМУ затвердив постанову №167 « Про внесення деяких змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» , якою визначено нові правила для отримання пенсій, згідно яких внутрішньо переміщені особи пенсіонери, мають перереєструватися, отримати спеціальні пенсійні посвідчення та отримувати пенсії у відділеннях Ощадбанку України за місцем реєстрації та проживання, як тимчасово переміщена особа.

Вказані постанови регулюють виплату пенсій тільки пенсіонерам, які перемістилися із неконтрольованою Україною території у зоні антитерористичної операції на контрольовану Україною територію та набули статусу тимчасово переміщеної особи, тобто, ці постанови підлягають виконанню внутрішньо переміщеними особами пенсіонерами, які перемістившись на контрольовану Україною територію, бажають там проживати та отримувати пенсію.

Крім того, слід зазначити, що право приймати закони, вносити до них зміни належить виключно ОСОБА_5 України і не може передаватися іншим органам чи посадовим особам. Закони та інші нормативно - правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 України і повинні відповідати їй.

Верховна ОСОБА_5 України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного акта. Нормативно - правові акти Кабінету Міністрів відносяться до категорії підзаконних.

Встановлено, що припинення виплати пенсії позивачу з березня 2016 року було повязано саме з перевіркою інформації щодо її фактичного місця мешкання та отримання пенсії.

Відповідно до ст.2 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» встановлено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених ОСОБА_4, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання належної йому пенсії за віком.

Про таке право також неодноразово підтверджено рішеннями Европейського суда з прав людини, зокрема, у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, у рішенні від 8 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії».

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду, як джерело права.

Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є діючою на Україні, встановлює, що високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка знаходиться у розділі 1, встановлює, що право кожного на життя охороняється законом.

Стаття 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

21 травня 2015 року постановою Верховної ОСОБА_5 України № 462-VIII схвалена Заява Верховної ОСОБА_5 України «Про відступ України від окремих зобовязань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод» щодо відступу від окремих зобовязань, визначених пунктом 3 статті 2, статтями 9, 12, 14 та 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтями 5, 6, 8 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України.

Разом з тим, вказана постанова не є підставою для позбавлення позивачки права на належну їй пенсію, оскільки, як вбачається з її змісту, на теперішній час Україна від зобовязань, визначених статтями 1, 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, в окремих районах Донецької та Луганської областей України відповідно до статті 15 Конвенції, не відступала.

Отже, зобовязання України перед своїми громадянами щодо права на життя, куди у контексті ОСОБА_4 України входить і право на пенсійне забезпечення, мають виконуватися у повному обсязі, право позивачки на отримання пенсії за віком є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

За висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності ОСОБА_4 України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 07.10.2009р. в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 ОСОБА_4 України).

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 ОСОБА_4 України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Отже, як зазначено вище, як на момент припинення нарахування та виплати позивачці відповідачем пенсії за віком, так і на даний час єдиним Законом, який регулює пенсійні правовідносини в Україні, є спеціальний Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV, ніяких змін ні на момент припинення нарахування та виплати позивачці пенсії, ні на теперішній час до цього Закону України щодо здійснення права на пенсійне забезпечення пенсіонерів , які опинилися на неконтрольованій Україною території, не внесено, особливостей порядку виплати пенсій таким пенсіонерам України, та будь-яких обмежень у цьому, цим законом не встановлено.

Ніяких інших особливостей для здійснення цією категорією пенсіонерів свого права на пенсійне забезпечення, а саме таких, як необхідність для здійснення свого пенсійного права в обовязковому порядку в період проведення антитерористичної операції виїжджати зі свого місця постійного проживання, набувати статуту внутрішньо переміщеної особи в установленому Кабінетом Міністрів України порядку, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не передбачено.

Таким чином, питання пенсійного забезпечення пенсіонерів, які залишилися на неконтрольованій Україною території у зоні антитерористичної операції, ніяким іншим законом, крім Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не регулюються.

Згідно з абз.1 ч. 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Отже, для пенсіонерів, що знаходяться у зоні антитерористичної операції, на неконтрольованій Україною території, при наявності у них відкритих рахунків у банках, нарахування та виплата пенсії здійснюється у загальному порядку визначеному ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» шляхом перерахування на їх рахунок.

Таким чином, позивачка має право отримувати пенсію за віком, яка їй перераховувалася на особовий рахунок у банківській установі, а рішення та дії ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська про позбавлення її цього права суперечать ОСОБА_4 України та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 ОСОБА_4 України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_4 та законами України.

Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що відповідач не надав жодного доказу на підтвердження правомірності свого рішення.

Отже, враховуючи викладене, відповідач, припинивши з 1 березня 2016 року нарахування та виплату позивачці пенсії, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені ОСОБА_4 та законами України, чим порушив її права та інтереси.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що поновити права та інтереси позивачки іншим шляхом, ніж відновленням нарахування та виплати належної їй пенсії за віком, яку вона заробила, працюючи в Україні і на даний час залишаючись громадянкою України, неможливо.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року).

У 2015-2016 роках Державним бюджетом України передбачено асигнування на відповідні соціальні виплати в межах всієї території України, в тому числі Донецької і Луганської області.

З огляду на таке, та враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, зокрема, зазначені вище рішення: «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», суд першої інстанції дійшов висновку, що припинення з березня 2016 року виплати позивачці раніше призначеної пенсії за віком є безпідставним, а тому дії та рішення ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська щодо припинення та невиплати їй пенсії за віком з березня 2016 року слід визнати протиправними.

Що стосується доводів апеляційної скарги відповідача про те, що відповідачка не мешкає на території України, проживає в Ізраїлі, то ці доводи не приймаються до уваги, оскільки вони є голослівними та не підкріплені ніякими доказами. Крім того, як зазначено вище, на здійснення права пенсійного забезпечення місце проживання або знаходження пенсіонера України не впливає.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка не звернулася до відповідача з належними необхідними документами для призначення пенсії, також не приймаються до уваги, оскільки Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено, що у разі протиправного припинення нарахування та виплати пенсіонеру пенсії пенсійними органами, він повинен знову збирати пакет документів для вирішення питання про поновлення виплати пенсії.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі зясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції судового рішення.

Керуючись ст. 195 ч.1, ст. 198 ч.1 п.1, ст. 200, ст. 205 ч.1 п.1, ст. 206, ст. 212, ст. 254 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Лівобережного обєднаного управління Пенсійного Фонду України у м. Дніпропетровську на постанову Сватівського районного суду Луганської області від 16 грудня 2016 року у справі № 426/3967/16-а - залишити без задоволення. Постанову Сватівського районного суду Луганської області від 16 грудня 2016 року у справі № 426/3967/16-а за позовом ОСОБА_2 до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного Фонду України у м. Дніпропетровську про визнання дій та рішень протиправними, зобовязання вчинити певні дії - залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

ОСОБА_6