Справа № 812/7811/13-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 року м. Київ К/800/58931/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І. (доповідач),

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в місті Ровеньки Луганської області до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Ровеньки Луганської області про стягнення витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в місті Ровеньки Луганської області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року, -

у с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року Управління Пенсійного фонду України в місті Ровеньки Луганської області (далі - УПФУ) звернулося з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Ровеньки Луганської області (далі - відділення Фонду), в якому просило стягнути з відповідача витрати на виплату та доставку пільгових пенсій по втраті годувальника.

В обґрунтування позову УПФУ зазначало, що призначає та виплачує пенсії по втраті годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, проте відповідачем не прийнято до відшкодування пенсії трьох осіб за період з 1 березня 2013 року по 31 серпня 2013 року у загальному розмірі 3463,06 гривень, оскільки на момент смерті годувальника вони не були визнані інвалідами, вважало такі дії відділення Фонду протиправними, а тому просило позов задовольнити.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі позивач посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права просить ухвалені ними судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що громадянам ОСОБА_4. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 УПФУ призначено та виплачувалась пенсія по втраті годувальника. Витрати на її виплату та доставку за період з 1 березня 20113 року по 31 серпня 2013 року склали 3463,06 гривень.

УПФУ на адресу відділення Фонду були направлені акти щомісячної звірки особових справ пенсіонерів, які мають право на отримання пенсій у зв'язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням за період з березня по серпень 2013 року.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 перебуває на обліку в УПФУ і отримує пенсію у зв'язку з втратою годувальника з ІНФОРМАЦІЯ_3 у зв'язку зі смертю батька - ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок трудового каліцтва. Родинні відносини зазначених осіб підтверджуються свідоцтвом про народження НОМЕР_1. Факт смерті годувальника від трудового каліцтва підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 та актом форми Н-1. На момент смерті батька синові було 2 місяці.

ОСОБА_4 вперше визнаний інвалідом з дитинства другої групи у 18-річному віці, що підтверджується витягом з акту огляду у МСЕК № 096078. Відповідно до висновку Ровеньківської міської Лікарсько-консультативної комісії від 28 лютого 2005 року, ОСОБА_4 за станом здоров'я був інвалідом з дитинства до досягнення восьмирічного віку.

Оскільки, непрацездатність особи настала після смерті годувальника та після досягнення нею 18-річного віку, за змістом статті 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання» в УПФУ не було підстав для виплати пенсії по втраті годувальника ОСОБА_4 у спірний період.

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1 листопада 2010 року отримує пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві 14 квітня 2006 року, що підтверджується актом про нещасний випадок №30 від 11 травня 2006 року. Пенсія призначена дитині загиблого і відшкодовується відділенням Фонду.

Дружині загиблого 6 квітня 2011 року (у віці 33 роки) встановлено інвалідність, що підтверджується випискою із акту огляду МСЕК №514211. Факт родинних стосунків підтверджується свідоцтвом про одруження від 23 січня 1999 року НОМЕР_3.

Оскільки на момент смерті годувальника дружина не була інвалідом, відповідачем сума пенсії у розмірі 900,00 грн. не була прийнята до відшкодування.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, отримує пенсію у зв'язку з втратою годувальника (батька), який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві. Батько, ОСОБА_8, помер ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 1 грудня 1992 року. Інвалідність доньці померлого вперше встановлено з 1 червня 1999 року, згідно висновку МСЕК вона мала медичні показання для визнання її інвалідом до досягнення 18-річного віку.

Відповідачем відшкодування витрат на виплату та доставку пенсії не була прийнята до відшкодування, оскільки інвалідність зазначеній особі було встановлено після смерті годувальника.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції виходили з наступного.

Відповідно до статті 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1999 року№1788 призначення та виплата пенсій здійснюється органами Пенсійного Фонду України.

Частиною 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Згідно з частиною 8 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, призначаються відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Таким чином, Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» є спеціальним щодо призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Статтею 15 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року №1105-XIV передбачено, що страхування від нещасного випадку на виробництві здійснює Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Відповідно до статей 21, 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачено обов'язок Фонду відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті при настанні страхового випадку, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, пенсію у зв'язку з втратою годувальника який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Згідно пункту «д» частини 1 статті 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

У відповідності до статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право у разі настання страхового випадку. Зокрема до цих грошових сум входить страхова виплата пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно зі статтею 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років;

2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють;

3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Таким чином даною нормою встановлено інший перелік непрацездатних осіб ніж визначений статтею 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі Фонд соціального страхування від нещасних випадків) Пенсійному фонду України (далі Пенсійний фонд) витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання визначає Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений спільною постановою правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України 4 березня 2003 року № 5-4/4 (далі - Порядок №5-4/4).

Згідно пункту 5 Порядку №5-4/4 органи Пенсійного фонду щомісяця, до 10 числа місяця, наступного за звітним, на підставі списку осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (додаток 1), та списку померлих осіб і осіб, знятих з обліку з інших причин, які отримували пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (додаток 2), проводять з відділеннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в районах та містах обласного значення (далі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків) звірку витрат за особовими справами потерпілих, складають акт щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (додаток 3), у якому визначають загальну суму витрат, що підлягає відшкодуванню, та до 15 числа місяця, наступного за звітним, подають його відповідно головним управлінням Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі головні управління Пенсійного фонду) і управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків).

Згідно з пунктом 6 Порядку №5-4/4 Головні управління Пенсійного фонду та управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на підставі акта щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (додаток 3), узагальнюють і узгоджують довідку про відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (додаток 4), та до 20 числа місяця, наступного за звітним, подають її відповідно до Пенсійного фонду та Фонду соціального страхування від нещасних випадків.

Згідно з пунктом 7 Порядку №5-4/4 Фонд соціального страхування від нещасних випадків на підставі довідки про відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (додаток 4), на централізованому рівні до 25 числа місяця, наступного за звітним, перераховує відповідні кошти Пенсійному фонду.

Аналіз наведених норм закону свідчить, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний відшкодувати витрати, понесені у зв'язку з виплатою пенсій по втраті годувальника у випадку якщо така пенсія виплачувалась особам, які на момент смерті годувальника досягли відповідного віку або були непрацездатними.

Оскільки, ОСОБА_4. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у період з 1 березня 2013 року по 31 серпня 2013 року відповідно до положень статті 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не мали права на виплату пенсії по втраті годувальника, висновки судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення вимог про зобов'язання стягнення витрати на виплату та доставку пільгових пенсій за цей період в сумі 3463,06 гривень є правильними.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Ровеньки Луганської області залишити без задоволення, а постанову Луганського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає.

Судді: М.І. Мойсюк

С.В. Головчук

Я.Л. Іваненко