Справа № 826/12115/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 квітня 2017 року № 826/12115/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про визнання протиправним та скасування рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (далі - позивачі) до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни (далі - відповідач), третя особа: ТОВ «Кей-Колект», про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про державну реєстрацію права власності від 22.03.2016 року, 14:24:14, номер запису про право власності 13898909, на квартиру АДРЕСА_1

В обґрунтування позову зазначено, що рішення, прийняте відповідачем, має бути скасовано у судовому порядку, оскільки воно прийнято всупереч нормам законодавства, внаслідок чого порушуються права позивачів як власників нерухомого майна.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі №826/12115/16 (далі - справа), яку призначено до розгляду у судовому засіданні, та до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), залучено ТОВ «Кей-Колект» (також далі - третя особа).

Представники сторін та третьої особи у відповідне судове засідання не прибули, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи сторони та третя особа повідомлені належним чином. При цьому, до суду через канцелярію від представника позивачів надійшло письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності. Заяви про розгляд справи за відсутності відповідача та третьої особи до суду не надійшли.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

У ході судового розгляду справи у порядку письмового провадження до суду через канцелярію від відповідача надійшли відповідні письмові докази, які судом долучено до матеріалів справи для врахування при прийнятті у справі судового рішення по суті.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Як з'ясовано у ході судового розгляду справи та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, 17.10.2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк зобов'язується надати позичальнику кредит у розмірі 115000,00 доларів США.

З метою забезпечення виконання умов договору споживчого кредиту, 17.10.2007 року між банком, як іпотекодержателем, та позичальником, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як іпотекодавцями, укладено договір іпотеки №66217, згідно з яким, іпотекодавці, як власники, передали в іпотеку нерухоме майно, а саме чотирьохкімнатну квартиру, загальною площею 83,20 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (далі - квартира).

Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербиною Л.І. та зареєстрований в реєстрі за №8504.

Суд зауважує, що у тексті договору іпотеки допущено описку в зазначені іпотекодавців, а саме двічі зазначено ОСОБА_1 (тобто «Вдовиченко Степан Васильович» зазначено замість «Скузь Тетяна Степанівна»), при цьому ідентифікаційні номери зазначено вірно: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк», як клієнтом, та ТОВ «Кей-Колект», як фактором, укладено договір факторингу №1, за умовами якого клієнт передає у власність фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату надає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених договором. Відповідно до договору факторингу, фактору передано право вимоги за договором споживчого кредиту, укладеного між банком та ОСОБА_1.

В подальшому, а саме 28.03.2016 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №28968235, згідно з яким, відповідач вирішив провести державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект».

З наявної у матеріалах справи копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.03.2016 року вбачається, що 22.03.2016 року о 14:24:14 відповідачем, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28968235, від 28.03.2016 року, проведено державну реєстрацію права власності ТОВ «Кей-Колект» на кватиру АДРЕСА_1

Тобто, як вбачається з викладеного, запис про право власності №13898909 відповідачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено 22.03.2016 року, хоча рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ним прийнято 28.03.2016 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Основні правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень визначає Закон України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон).

Так, відповідно до ст. 2 Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У відповідності до ч. 5 ст. 3 Закону, державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону, у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Статтею 15 Закону визначено порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень. Так, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Згідно пункту 67 Порядку №868, для проведення державної реєстрації відступлення прав за іпотечним договором заявник також подає укладений в установленому законом порядку договір, відповідно до якого відбувається відступлення прав.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Враховуючи викладені норми суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази повідомлення іпотекодержателем іпотекодавців про відступлення права вимоги за вказаним вище договором іпотеки та договором про надання споживчого кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 35, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Зважаючи на викладені норми Закону України «Про іпотеку», суд зазначає, що зі змісту договору іпотеки вбачається наступне: іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: або рішення суду; або виконавчого напису нотаріусу; або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. (п. 4.2 розділу 4 договору іпотеки). Згідно з розділом 5 договору іпотеки, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю (п. 4.3 розділу 4 договору іпотеки).

Отже, підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або окремий договір між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя.

У даному випадку має місце відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у договорі іпотеки.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що ТОВ «Кей-Колект» іпотекодавцям направлялися повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим, такі повідомлення направлялися ще у січні 2014 року та січні 2015 року, а звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося у березні 2016 року.

У ході судового розгляду справи представником позивачів надано суду копію листа Міністерства юстиції України від 13.07.2016 року №24439/17373-0-33-16/19, яким, у відповідь на запит представника позивачів, повідомлено, що приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Кобелєвій А.М. для проведення реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 надано копії поштових відправлень з відмітками поштового відділення про вручення 20.01.2014 року та 26.01.2015 року іпотекодавцям відправлень. Однак, такі повідомлення надіслані за два роки та за рік до внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що не узгоджується із положеннями п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127. Крім того, у тексті повідомлень зазначено про наявність боргу станом на 01.12.2013 року. Разом з тим, будь-які документі, що підтверджували б наявність боргу на момент звернення ТОВ «Кей-Колект», приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Кобелєвій А.М. не надавалися.

Отже, підсумовуючи викладене та зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження того, що відповідачу при зверненні із заявою про реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «Кей-Колект» останнім надано підтвердження факту невиконання іпотекодавцями договору споживчого кредиту станом на 2016 рік, суд приходить до висновку про протиправність прийняття рішення про проведення державної реєстрації права власності на квартиру.

Стосовно тверджень представника позивачів про протиправне нездійснення відповідачем перевірки факту проживання у квартирі малолітніх дітей, суд зазначає, що стосовно вказаного Міністерство юстиції України у листі від 13.07.2016 року №24439/17373-0-33-16/19 висловило свою позицію з приводу зауважень представника позивачів, згідно з якою, пп. 1.8 п. 1 глави 2 розділу ІІ Порядку чинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подачі йому довідки про склад сім'ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання.

У разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад (пп. 1.9 п. 1 глави 2 розділу ІІ Порядку).

Оскільки при проведенні державної реєстрації приватний нотаріус Кобелєва А.М. діяла як державний реєстратор та будь-які нотаріальні дії щодо відчуження нерухомого майна нею не вчинялися, положення вищевикладених пунктів Порядку не застосовувалися.

Поряд з викладеним, суд також вважає за необхідне зазначити, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника, загальна площа не перевищує 140 кв.м. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Таким чином, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про визнання протиправним та скасування рішення є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним ресторатором прав на нерухоме майно - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною 28.03.2016 року, за номером 28968235.

3. Присудити на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) здійснений ним судовий збір у розмірі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять копійок) за рахунок приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни.

Копії постанови направити (вручити) сторонам та третій особі (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.І. Келеберда