Справа № 812/631/16
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Смішлива Т.В.
Суддя-доповідач - Ястребова Л. В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року справа №812/631/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів Блохіна А.А., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 16 січня 2017 року у справі № 812/631/16 за позовом Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області до ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу з транспортного податку у сумі 25000,00 грн. ,-

В С Т А Н О В И В:

15 серпня 2016 року Державна податкова інспекція у м. Лисичанську Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області (надалі - позивач, контролюючий орган) звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 (надалі - відповідач) про стягнення податкового боргу з транспортного податку у сумі 25000 гривень (а.с. 3-6).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 16 січня 2017 року у справі № 812/631/16 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю (а.с. 71-73).

Позивач із такою постановою суду першої інстанції не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивачазадовольнити в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що транспортний податок хоча і відноситься до місцевих податків, але визначається, на сам перед Податковим кодексом України, який, в свою чергу, регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, визначає вичерпний перелік податків і зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. На думку апелянта, обов'язок зі сплати транспортного податку покладено на платників податку, починаючи із 2015 року та вважає законним стягнення з відповідача податкового боргу з транспортного податку у сумі 25000 гривень, оскільки таке рішення прийнято у відповідності до норм Податкового кодексу України (а.с. 78-82).

Сторони у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчять рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, тому, відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судами встановлено, що позивачє власником автомобіля MITSUBISHI PAJERO WG, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, об'єм двигуна 3200 куб.см, що підтверджено листом територіального сервісного центру № 4444 від 27.05.2016 № 31/12/4444-1273.

Відповідно до вимог Податкового кодексу України, позивачем відносно позивача 10 червня 2015 року винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 69-7 за платежем «Транспортний податок з фізичних осіб» у розмірі 25 000 грн. Зазначене податкове повідомлення-рішення отримано позивачем 16 червня 2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 8).

У зв'язку з тим, що на протязі 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення, у відповідача виник податковий борг з транспортного податку, у зв'язку з чим, позивачем відповідачу виставлено податкову вимогу № 1058-23 від 16 грудня 2015 року, якою відповідача зобов'язано сплатити податковий борг, який утворився у зв'язку з несплатою відповідачем грошового зобов'язання зі сплати транспортного податку. Податкову вимогу № 1058-23 від 16 грудня 2015 року відповідачем отримано 22 грудня 2015 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 9).

Враховуючи, що за відповідачем рахується податковий борг з транспортного податку у розмірі 25 000 гривень, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суду першої інстанції дійшов до висновку, що у позивача були відсутні підстави для нарахування відповідача транспортного податку у розмірі 25 000 грн. у 2015 році.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Спірним питанням даної справи є правомірність позивача виставлення відповідачу податкової вимоги № 1058-23 від 16 грудня 2016 року, якою відповідача зобов'язано сплатити податковий борг, у зв'язку з несплатою відповідачем грошового зобов'язання зі сплати транспортного податку в сумі 25 000 гривень.

Так, з 01.01.2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 року № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким введено новий податок з громадян України - транспортний податок шляхом викладення в новій редакції статті 267 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI.

Із набранням чинності вказаної статті ПК України 01.01.2015 р., власники транспортних засобів, які використовувалися до 5 років та об'ємом більше 3000 куб. см, є платниками транспортного податку.

При цьому обов'язок із сплати транспортного податку покладено на його платників починаючи із 2015 року (рік набрання чинності Законом).

Відповідно до п. 8.1. ст.8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Транспортного податку немає у переліку загальнодержавних податків та зборів (стаття 9 Податкового кодексу).

У статті 10 Податкового кодексу України, якою встановлено перелік місцевих податків, транспортний податок прямо не вказаний. Натомість є податок на майно (п.п. 10.1.1.), який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено п. 7.1 ст. 7 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до ст. 265 Податкового кодексу України (у редакції Закону України від 28.12.2014 року N 71-VIII, що діє з 01.01.2015 року), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, транспортний податок згідно з Податковим кодексом України є місцевим податком.

Водночас, особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Так, відповідно до п. 8.3. ст. 8 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення) до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Тобто безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і транспортного податку) віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст. 143 Конституції України.

Згідно з п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 Податкового кодексу України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп. 12.3.2 ПК України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп. 12.3.3 Податкового кодексу України).

При цьому згідно з п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 ст. 12 цього кодексу.

Відповідно до пп. 12.3.4 ст. 12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Приписи п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України визначають, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

З аналізу наведених норма вбачається, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. При цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Колегія суддів зазначає, що оскільки рішення Лисичанської міської ради № 78/1248 про встановлення місцевих податків, у т.ч. запровадження такого виду податку, як транспортний податок прийняте 29 січня 2015 року, зазначений вид податку не може бути визнано обов'язковим до сплати у 2015 році, оскільки міська рада, в даному випадку, не приймала і не могла прийняти та офіційно оприлюднити рішення про встановлення транспортного податку до 15 липня 2014 року.

За таких обставин, у позивача були відсутні підстави для нарахування позивачу транспортного податку у розмірі 25 000 гривень та виносити податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 69-7 від 10 червня 2015 року та податкову вимогу № 1058-23 від 16 грудня 2015 року.

Крім того, слід зазначати, що відповідач, в свою чергу, оскаржив податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 69-7 від 10 червня 2015 року та податкову вимогу № 1058-23 від 16 грудня 2015 року в судовому порядку.

Так, постановою Луганського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року по адміністративній справі № 812/1056/16 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 69-7 від 10 червня 2015 року та податкову вимогу № 1058-23 від 16 грудня 2015 року (а.с. 51-55).

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2016 року постанову Луганського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року - залишено без змін (а.с. 56-58).

Зазначене рішення набрало законної сили 31 грудня 2016 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні - через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

За приписами ст. 255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Посилання апелянта на ту обставину, що ДПІ у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області по адміністративній справі № 812/1056/16 подано касаційну скаргу на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року та ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2016 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки постанова Луганського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року набрала законної сили 31 грудня 2016 року, підстави для стягнення з відповідача податкового боргу з транспортного податку у сумі 25000 гривень - відсутні.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла до висновку про неправомірність заявлених позивачем вимог, які не підтверджуються належними доказами, а тому судом першої інстанції, обґрунтовано прийнято рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги - відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 16 січня 2017 року у справі № 812/631/16 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді А.А. Блохін

І. Д. Компанієць