Справа № 809/502/17
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2017 р. справа № 809/502/17

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Матуляка Я.П.,

при секретарі Назарук В.М.,

за участю:

представника відповідача - Карабин М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2, с. Княгиничі, Рогатинський район, Івано-Франківська область, 77030

до відповідача: Калуської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, вул. Стуса, 2, м. Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область, 77300

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №216-17 від 10.06.2015,-

ВСТАНОВИВ:

04.04.2017 року ОСОБА_2 (надалі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Калуської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (далі по тексту відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення за №216-17 від 10.06.2015 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ДПІ у Рогатинському районі, правонаступником якої є Калуська оДПІ, протиправно, в порушення норм статтей 8, 9, 267 Податкового кодексу України, на підставі помилкових висновків про обов'язок позивача сплачувати транспортний податок за оподатковуваний період 2015 рік на об'єкт оподаткування транспортний засіб 2011 року випуску, об'єм двигуна 3456 куб. см., оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням за №216-17 від 10.06.2015 року визначив податкове зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25 000 гривень. Вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Позивач в судове засідання не з'явився, суду надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні позовних вимог не визнала, з мотивів викладених в письмовому запереченні, обґрунтованого тим, що позивач має у власності транспортний засіб марки «TOYOTA HIGHLANDER», об'єм двигуна 3456 куб. см., 2011 року випуску, який у відповідності до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України є об'єктом оподаткування. Відповідачем правомірно у відповідності до пункту 267.4 статті 267 Податкового кодексу України, податковим повідомленням-рішенням за №216-17 від 10.06.2015 року визначено позивачу транспортний податок в розмірі 25 000 гривень. Просила в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 є власником транспортного засобу «TOYOTA HIGHLANDER», об'єм двигуна 3456 куб. см., 2011 року випуску.

10.06.2015 року ДПІ у Рогатинському районі, правонаступником якої є Калуська об'єднана Державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області, прийнято податкове повідомлення-рішення за №216-17, яким визначено податкове зобов'язання за платежем: транспортний податок в розмірі 25 000 гривень.

Підставою для визначення позивачу транспортного податку слугували висновки контролюючого органу про те, що згідно автоматизованої вибірки даних «Транспортний податок» підсистеми «Облік платежів» ІС «Податковий блок» ОСОБА_2 належить транспортний засіб марки «TOYOTA HIGHLANDER», об'єм двигуна 3456 куб. см., 2011 року випуску, який у відповідності до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України є об'єктом оподаткування.

Суд, у відповідності до статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи питання про те, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, виходить з положень нормативних актів в редакціях, що діяли на момент виникнення цих правовідносин та зазначає зміст норм права відповідно до них.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014, який набрав чинності 01.01.2015, внесено зміни до Податкового кодексу України, зокрема статтю 267 Податкового кодексу України викладено в новій редакції та згідно змін якої введено транспортний податок.

Відповідно підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Підпунктом 267.2.1 пункту 267.2 даної статті Податкового кодексу України встановлено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. (в редакції, чинної на момент виникнення даних правовідносин).

Згідно підпункту 267.3.1 пункту 267.3 статті 267 даного Кодексу базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

У відповідності до пункту 267.4 статті 267 Податкового кодексу України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Таким чином, у відповідності до положень норм статті 267 Податкового кодексу України, визначальною умовою для обчислення транспортного податку з фізичних осіб для позивача є наявність у власності легкового автомобіля, терміном його використання до 5 років, об'ємом циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Згідно положень норм статті 14 Податкового кодексу України перша реєстрація транспортного засобу реєстрація транспортного засобу, яка здійснюється уповноваженими державними органами України щодо цього транспортного засобу в Україні вперше (підпункт 14.1.163);

новий транспортний засіб транспортний засіб, що не має актів державної реєстрації уповноважених органів, у тому числі іноземних, які дають право на його експлуатацію (підпункт 14.1.124);

транспортні засоби, що використовувалися транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби (підпункт 14.1.251).

Згідно положень підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Кодексу, податкове законодавство ґрунтується, зокрема, на принципі стабільності згідно якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. Зазначений принцип визнано законодавцем однією з основних засад податкового законодавства.

Приписами статті 5 Кодексу визначено порядок співвідношення податкового законодавства з іншими законодавчими актами, а саме, що для регулювання відносин у сфері справляння податків і зборів, застосовуються поняття, правила та положення, які встановлено Податковим кодексом України.

Порядок формування доходної частини бюджетів, визначено у частині третій статті 27 Бюджетного кодексу України, а саме: закони України, які впливають на показники бюджету і приймаються після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

З урахуванням вимог чинного законодавства зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Відповідач вказує на те, що Калуською міською радою 25.06.2015 прийнято рішення за №3139 «Про місцеві податки і збори».

У відповідності до статті 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного року, що настає за плановим.

Згідно вимог вказаної вище норми на органи місцевого самоврядування покладено обов'язок встановити транспортний податок і вирішити чи запроваджується податок на майно, відмінне від земельної ділянки, його розмір у випадку запровадження. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Відповідно статті 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один рік, який починається з січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Таким чином у спірних правовідносинах 2015 рік це плановий період, а 2016 бюджетний період.

У зв'язку з цим, покладення обов'язку із сплати транспортного податку на позивача у 2015 році є безпідставним, оскільки місцева рада не приймала і не могла прийняти і офіційно оприлюднити до 15 липня 2014 року рішення про встановлення таких податків і зборів, а відповідно податковим органом порушено порядок нарахування та сплати транспортного податку.

Враховуючи зазначене, суд робить висновок, що оскільки Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», згідно з яким з 01 січня 2015 року введено в дію «Транспортний податок», прийнятий 28 грудня 2014 року, тобто після 15 липня 2014 року, то застосування контролюючим органом його положень з метою оподаткування, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

В іншому випадку, застосування контролюючим органом положень вказаного Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» у 2015 році при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, не відповідає положенням статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 акцентується увага на тому, що вищевказана конституційна норма допускає зворотну дію в часі лише нормативно-правових актів, які стосуються скасування чи пом'якшення відповідальності за правопорушення фізичних осіб.

Положеннями підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Кодексу передбачено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Відповідно до пункту 56.21 статті 56 Кодексу, у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, та якими було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати прибуткового податку.

Вищий адміністративний суд України щодо аналогічного предмету спору, висловив правову позицію в постанові від 30.08.2016 за № К/800/8077/16.

Окрім того, слід зазначити, що зважаючи на місце реєстрації позивача на момент прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, в даному випадку слід звернути увагу на рішення Рогатинської міської ради від 15.01.2015 року "Про встановлення місцевих податків і зборів", яке розміщенне на офіційному веб-сайті Рогатинської міської ради (rohatyncity.if.ua/Content/files/7f7ecb9e4cc0a16.docx).

Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідачем не встановлено та не доведено суду факту введення в дію такого виду податку в Рогатинському районі, зокрема с. Княгиничі.

А отже, на думку суду, посилання відповідача на рішення Калуської міської ради не відповідає фактичним обставинам встановленим судом у даній справі.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням викладеного, оскаржуване податкове повідомлення-рішення за №216-17 від 10.06.2015 року про визначення ОСОБА_2 податкового зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25 000 гривень не ґрунтується на нормах права, внаслідок вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими, а даний адміністративний позов підлягає до задоволення.

Частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа, визначеного статтею 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, позивачем квитанцією про сплату за №82971 від 29.03.2017 на суму 640 гривень підтверджено сплату судового збору за подання даного адміністративного позову, суд робить висновок про стягнення на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Калуської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області сплачений судовий збір в розмірі 640 гривень.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення за №216-17 від 10.06.2015 року.

Стягнути з Калуської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (код НОМЕР_1) сплачений судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Матуляк Я.П.

Постанова складена в повному обсязі 18.04.2017.