Справа № 2а-2608/11/0970
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 року К/800/26479/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий суддя:Вербицька О.В.
Судді: Бухтіярова І.О.
Цвіркун Ю.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області

на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.05.2015 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2015 року

у справі № 2a-2608/11/0970

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Івано-Франківський міськмолокозавод»

до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В :

Товариство з додатковою відповідальністю «Івано-Франківський міськмолокозавод» (далі - позивач, ТДВ «Івано-Франківський міськмолокозавод») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (далі - відповідач, ДПІ у м. Івано-Франківську) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.11.2011 року, яка була залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2013 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 01.08.2011 року, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 01.08.2011 року в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем в розмірі 90 000,00 та за штрафними санкціями в розмірі 15 000,00 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 25.03.2015 року постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.11.2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.05.2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення за № від 01.08.2011 року. Визнано протиправним частково та скасовано податкове повідомлення- рішення № від 01.08.2011 року в частині збільшення грошового зобов'язання в розмірі 90 000 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 15 000 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2015 року постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.05.2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ДПІ у м. Івано-Франківську, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.05.2015 р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2015 р. скасувати (в частині задоволених позовних вимог) і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку про наступне.

ДПІ у м. Івано-Франківську проведено планову виїзну перевірку ТДВ "Івано-Франківський молокозавод" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 року по 31.03.2011 року, за результатами якої складено акт №5779/23-2/00445676 від 18.07.2011 р.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем вимог: п.п.4.1.1 п.4.1 ст.4, п.п.5.3.9, п.5.3 ст.5, п.п.7.9.6 п.7.9 ст.7, п.п.11.3.1 п.11.3 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 90 675 грн.; п.п.3.1.1 п.3.1 ст.3, п.4.2 ст.4 Закону України «Про податок на додану вартість»; п.п.7.2.1, п.п.7.2.6, п.п.7.4.5, п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено ПДВ на суму 290 687 грн.

На підставі вищевказаного акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення № та № від 01.08.2011 року. Згідно з податковим повідомленням-рішенням № від 01.08.2011 року позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в загальній сумі 105 788,00 грн., в тому числі 90 675,00 грн. за основним платежем та 15 113,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. Згідно з податковим повідомленням-рішенням № від 01.08.2011 року позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на суму 290 687,00 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 1 840,00 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали частково обґрунтованими такі висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 28 грудня 2009 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (Орендодавець) та ТДВ ,,Івано-Франківський міськмолокозавод" (Орендар) уклали договір № 010-10 оренди вантажного автомобіля у фізичної особи-підприємця, згідно умов якого Орендодавець передає, а Орендар бере в оренду вантажний автомобіль ГАЗ 33021, що є власністю орендодавця. Орендар зобов'язався виплачувати орендну плату в розмірі 40000,00 грн. щомісячно. Аналогічний договір за № 11-01 та на аналогічних умовах вказані сторони уклали 28 січня 2011 року.

Пунктом 1 частини 1 статті 208 Цивільного кодексу України визначено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.

За змістом ч.1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Згідно з п. 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженої постановою КМ України від 07.09.1998 року № 1388, транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції. Транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що відсутність тимчасових реєстраційних талонів та нотаріального посвідчення вказаного правочину не впливає на правомірність формування позивачем валових витрат по господарських операціях з оренди вантажного автомобіля у ФОП ОСОБА_4

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 11.01.2011 року ТДВ ,,Івано-Франківський міськмолокозавод" (покупець) та ТОВ ,,Торговий дім ,,Вентум" (постачальник) уклали договір купівлі-продажу № 110101, за умовами якого постачальник зобов'язався поставити позивачу устаткування.

Згідно із договором від 14.10.2010 року №12/1 позивач придбав у ТОВ ,,Елко Пак" товар, який використовувався для власних виробничих потреб (кришки-етикетки з фольги в асортименті).

Фактичний рух активів із урахуванням ділової мети такого руху та його зв'язку із господарською діяльністю платника податків підтверджується первинними документами, зокрема, податковими накладними, видатковими накладними, платіжними дорученнями тощо.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено реальні зміни майнового стану позивача за спірними господарськими операціями.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем виконані всі умови, передбачені податковим законодавством, які надають йому правові підстави для формування податкового кредиту.

В частині відмови в задоволенні позову ТДВ «Івано-Франківський міськмолокозавод» сторонами рішення першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку не оскаржувались.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає відхиленню, а постанова Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.05.2015 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2015 року залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області відхилити.

2.Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.05.2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2015 року залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька

Судді І.О. Бухтіярова

Ю.І. Цвіркун