Справа № 226/73/17
Суддя: Петунін І. В.
Дата ухвалення: 2017-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 226/73/17
Провадження № 2-а/226/23/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2017 року м.Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Петуніна І.В.,

при секретарі Альберті О.В.

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Юріної Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Мирноград Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області про визнання дій протиправними, зобов'язання призначення та виплати допомоги при народженні дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, в обґрунтування якого зазначила, що з 11 вересня 1999 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька - ОСОБА_5. Родина мешкала у м.Донецьку, але у зв'язку з бойовими діями, позивач разом з дітьми, була вимушена покинути своє місце проживання та переїхати до іншого міста. 12.07.2016 року позивач отримала довідку відповідача про взяття її на облік як внутрішньо переміщену особу. Крім того, вона звернулась до відповідача із документами про призначення допомоги при народженні дитини у відповідності до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», однак з моменту звернення не отримала жодної виплати. В січні 2017 року позивач дізналася, що їй відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини на підставі Порядку призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженої рішенням Мирноградської міської ради від 27.07.2016 року № 4, у зв'язку з тим, що позивач не мешкає за місцем фактичного проживання. Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми передбачено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини. Позивачем подані всі документи, перелік яких передбачений для звернення за допомогою, дотримана процедура звернення. Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» не передбачає підстав, які б надавали відповідачу право відмовляти позивачу у призначенні та виплаті допомоги, спираючись на рішення міської ради або порядок призначення соціальних виплат, або за відсутністю за місцем фактичного проживання. Допускає, що відмова може мати місце лише з трьох підстав: ненадання повного пакету документів, народження мертвої дитини або при зверненні до управління соціального захисту населення після спливу 12 місяців після народження дитини. Постанова КМУ «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», на які посилається відповідач у своїй відповіді, не є Законом та не може звужувати права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами, що мають вищу юридичну силу. Позивач та її дитина є громадянами України, мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України та не можуть бути обмежені у праві на соціальний захист за ознакою місця проживання (перебування). Вважає, що відсутність за місцем фактичного проживання, не може бути підставою для відмови у призначенні соціальних виплат, право на які особа має відповідно до закону. Просила суд визнати неправомірною відмову відповідача у призначенні їй допомоги при народженні дитини і зобов'язати відповідача призначити та здійснити виплату допомоги щодо доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 за її заявою від 12.07.2016 року.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, згідно з наданими заявами, просили розглянути справу без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягали.

Представник відповідача Юріна Г.В. надала суду заяву де вказала, що позовні вимоги позивача не визнає. Позивач 12.07.2016 року дійсно звернулась до управління із заявою про призначення допомоги при народженні дитини. Статтею 5 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» передбачено, що всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у ч.2 ст.4 даного Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника). Пунктом 7 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, який затверджений постановою КМУ від 08.06.2016 року № 365 « Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» передбачено, що для призначення (відновлення) соціальних виплат структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за власною ініціативою або за зверненням органів, що здійснюють соціальні виплати, протягом 15 робочих днів з дня отримання відповідної заяви внутрішньо переміщеної особи або з дня надходження звернення від органів, що здійснюють соціальні виплати, проводить перевірку достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи. За результатами проведення перевірки структурним підрозділом з питань соціального захисту населення складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї (п. 8 вищезазначеного Порядку). Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення протягом трьох робочих днів з дня складення акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї (вносить на розгляд комісій з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - комісії), подання про призначення (відновлення) або про відмову в призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати ( п. 10 вищезазначеного Порядку). Комісія, крім підстав відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати, передбачених законодавством, може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі його відсутності за фактичним місцем проживання/перебування, зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати (п. 13 вищезазначеного Порядку). На підставі вищезазначеного Порядку та рішення комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого рішенням Мирноградської міської ради від 27.07.2016 № 4, у зв'язку з тим, що заявник не мешкає за місцем фактичного проживання ОСОБА_1 відмовлено в призначенні допомоги при народженні дитини. Враховуючи факт того, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року, допомога при народженні дитини призначається і виплачується органами соціального захисту населення за місцем проживання батьків, для призначення допомоги ОСОБА_1 законних підстав Управління не має.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 11.09.1999 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_1 (а.с. 5).

Від даного шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Донецьку, народилась дитина - ОСОБА_5 (а.с. 6).

З 12.07.2016 року позивач ОСОБА_1, разом з донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувають на обліку в УСЗН Мирноградської міської ради як внутрішньо переміщені особи. Фактичною адресою місця їх проживання/перебування у довідках зазначено: Донецька область м.Мирноград вул.Гоголя, буд. 7 (а.с. 7, 8, 40).

12.07.2016 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення їй допомоги при народженні дитини (а.с. 9, 10). Рішенням Мирноградської міської ради від 27.07.2016 року № 4, на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1 від 21.07.2016 року, вирішено відмовити у призначенні соціальних виплат ОСОБА_1, оскільки вона за даною адресою фактично не мешкає (а.с. 41-42, 43).

З урахуванням вищезазначеного висновку комісії, на підставі п. 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 08.06.2016 року № 365, Управлінням соціального захисту населення Мирноградської міської ради 01.08.2016 року було прийняте рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні допомоги при народженні дитини у зв'язку з тим, що заявник не мешкає за місцем фактичного проживання, про що позивач була сповіщена повідомленням від 05.08.2016 року № 08/31807 (а.с. 44, 54).

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров'я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов'язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

В силу вимог ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства», з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім'ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та іншими законами України. Зокрема, допомога при народженні дитини є видом державної допомоги сім'ям з дітьми, закріпленим у ст. 3 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Відповідно до вищезазначеного закону, документи, необхідні для призначення державної допомоги сім'ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, самостійно, вказана допомога надається одному з батьків дитини, який постійно проживає разом з дитиною, для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини, подається одним з батьків, з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Вказані норми Закону узгоджуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2001 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 04.02.2009 року.

Судом встановлено, що позивач особисто звернулася до відповідача 12.07.2016 року із заявою про призначення і виплату їй допомоги при народженні дитини, надала повний перелік необхідних документів для призначення такої допомоги, звернення відбулося протягом 12 місяців з дня народження дитини. Таким чином, позивач повною мірою виконала вимоги, встановлені Законом для ініціювання розгляду питання про призначення допомоги. Жодних повідомлень про невідповідність або неповноту поданого пакету документів відповідачем позивачеві не спрямовувалось.

Відмовивши позивачеві у призначенні допомоги при народженні дитини, відповідач послався на фактичну відсутність її за адресою, зареєстрованою як фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи. Так, відповідачем у запереченнях наголошено, що статтею 5 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» визначено, що таку допомогу призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків.

Суд не може погодитися з вказаною позицією відповідача з огляду на наступне.

Право на соціальний захист рівною мірою забезпечене всім громадянам України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Матеріалами справи підтверджується, що позивач і її донька є громадянами України, тобто мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, за ознакою місця проживання (перебування). Відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеної у п. 23 рішення «Кечко проти України» від 08.11.2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Позивачем ОСОБА_1 доведено її право на отримання державної допомоги при народженні дитини. Реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не може позбавляти її права на отримання допомоги при народженні дитини. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідачем у справі не надано відомостей, що ОСОБА_1 отримала таку допомогу в іншому органі соціального захисту населення на території України, зокрема, за місцем свого поточного фактичного проживання.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом, позивач має право на звернення до органу соціального захисту населення за призначенням допомоги при народженні дитини та отримання цієї допомоги.

Як вбачається з рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні допомоги при народженні дитини від 01.08.2016 року, відповідач при відмові керувався п. 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 року № 365. Водночас, зазначена постанова не є законом, а тому як підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд не погоджується з запереченнями відповідача і вважає, що відповідач не довів правомірності свого рішення та законності підстав у відмові в призначенні (поновленні) виплат державної допомоги при народженні дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, проаналізувавши всі докази у їх сукупності та обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та заперечення відповідача, дійшовши до висновку про задоволення позовних вимог, суд, з урахуванням вимог статті 11 КАС України, з метою повного захисту законних прав позивача, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог.

З цих підстав, переслідуючи мету повного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати неправомірним і скасувати рішення УСЗН Мирноградської міської ради від 01.08.2016 року про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини.

На підставі ст.ст. 3, 46 Конституції, ст. 7 Сімейного Кодексу України, ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.3, 5 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. 6, 7, 11, 17-19, 71, 99, 159, 161, 162 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області про визнання дій протиправними, зобов'язання призначення та виплати допомоги при народженні дитини задовольнити.

Визнати протиправними дії щодо відмови Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області у призначенні і виплаті ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області від 01.08.2016 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні допомоги при народженні дитини - визнати неправомірним і скасувати.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області призначити та здійснити виплату ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, допомоги при народженні дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, за її заявою від 12.07.2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради Донецької області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 640 (шістсот сорок) грн.

Постанова може бути оскаржена сторонами та іншими особами, які брали участь у справі, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси чи обов'язки в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя І.В.Петунін