Справа № 334/7009/16-а (2-а/334/134/17)
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

06 квітня 2017 рокусправа № 334/7009/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя

на постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2017 року

у справі №334/7009/16-а

за позовом ОСОБА_1

до управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинення дії,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась у Ленінський районний суд м. Запоріжжя з позовом до управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними щодо відмови в розрахунку пенсії за віком у відповідності до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників зайнятих в галузях економіки України за три останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, зобовязання розрахувати пенсію за віком з 01 травня 2016 року відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників зайнятих в галузях економіки України за три останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, забезпечити її виплату та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2017 року, позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними дії щодо відмови в призначенні пенсії за віком відповідно частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників зайнятих в галузях економіки України за три останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії та зобовязано управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Запоріжжя провести перерахунок ОСОБА_1 пенсії за віком з 01 травня 2016 року відповідно частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників зайнятих в галузях економіки України за три останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком та забезпечити її виплату та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 з грудня 2006 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя та отримувала пенсію за вислугу років, призначену у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення» як працівнику охорони здоровя.

11 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про перерахунок їй пенсії відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників зайнятих в галузях економіки України за три останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (а.с.11).

Управлінням Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя листом від 24 жовтня 2016 року №287/А-1 надано відповідь, в якій зазначено, що при перерахунку позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні в сумі 1197,91 грн. за 2007 рік (а.с. 12).

Вважаючи дії відповідача щодо застосування при перерахунку йому пенсії за віком показника середньої заробітної плати по Україні за 2007 рік неправомірними, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що у випадку, коли особі було призначено пенсію за вислугу років, призначену у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення» як працівнику галузі охорони здоровя, котрий передбачає інші підстави призначення пенсії, ніж Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», у подальшому при розрахунку пенсії за віком за вказаним Законом, такій особі показник середньої заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом, ніж пенсія за вислугу років.

Суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції та зазначає наступне.

Статтею 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно з приписами статті 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.

Пунктом "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не повязаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у звязку з втратою годувальника.

Частиною 3 статті 2 статті 9 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», для окремих категорій громадян, законами України може бути встановлено умови, норми і порядок їх пенсійного забезпечення, відмінні від встановленого даним законом.

Відповідно до частини 3 статті 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший.

Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», однак у випадку із заявою ОСОБА_1 мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» вона звернулась вперше у 2016 році.

Крім того, після призначення пенсії за вислугу років, призначену у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення» як працівнику охорони здоровя, ОСОБА_1 продовжувала працювати та сплачувала у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування.

За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанцій про те, що управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя не мало підстав для застосування показника середньої заробітної плати за 2007 рік при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 31 березня 2015 року у справі № 21-612а14.

Відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у звязку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим