Справа № 815/5963/16
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/5963/16

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К. С.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

доповідача, судді: Димерлія О.О.

суддів: Єщенка О.В., Бойка А.В.

за участю секретаря : Богданової С.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2017 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Ізмаїльської ОДПІ Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2016 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач, ФОП ОСОБА_1Г.) звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 13 жовтня 2016 року:

- № про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 510 грн.;

- № про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб на 16895,24 грн. та за штрафними санкціями 4296,56 грн.

- № про збільшення суми військового збору на 1313,31 грн.

-№ донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 47945,63 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не припускався порушень Податкового кодексу України, які були виявлені під час проведення податкової перевірки, що підтверджується додатково наданими письмовими доказами, в зв'язку із чим, оскаржені рішення позивача підлягають скасуванню з підстав, вказаних у позовній заяві.

За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 03 лютого 2017 прийнято постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем неправильно зазначено суму валового доходу, суму витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу (документально підтверджених), суму сплаченого збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності, суму сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб у річних деклараціях про майновий стан і доходи за 2013-2015р., що призвело до заниження суми податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності, та, як наслідок заниження єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування

Не погоджуючись із зазначеною постановою, ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин справи, та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом першої інстанції не оцінено первинні документи, надані позивачем під час судового розгляду цієї справи, а переважна більшість тексту оскарженої постанови є копією заперечень податкового органу.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що податковим органом на підставі п.77.1. ст.77 гл.8 Податкового кодексу України №2755-УІ від 02.12.2010 року, наказу від 02.08.2016 року №262, відповідно до направлення від 17.08.2016 року №269, виданих Ізмаїльською ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання - ФОП ОСОБА_1 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року, та законодавства щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2015 року

За результатами перевірки складено акт від 15.09.2016 року №1652/15-25-13- ОЇ/НОМЕР_1 (далі - Акт).

ФОП ОСОБА_1 з висновками акту не погодився, у зв'язку з чим 05.10.2016 року платником надані до Ізмаїльської ОДПІ заперечення вх.№5678/К та 11.10.2016 року надані первинні документи (лист вх.№5806/К).

Перевіркою встановлено неналежне ведення книги обліку доходів та витрат форми №10 (у книгах №784 від 18.09.2012р., №783 від 18.09.2012р. та №0036 від 16.08.2016р. заповнювались тільки графи 1 та 3), включення до декларацій про майновий стан і доходи за 2013р.-2015рр. перекручених даних ФОП ОСОБА_1 (детальний опис надано у пп.2.2.1, пп.2.2.2 та п.2.2.3 розділу 2 акту перевірки), чим порушено п. 177.10 ст.177 Податкового кодексу України.

За результатами проведеної перевірки з урахуванням поданих письмових заперечень платника податків відповідачем були виставлені 13.06.2016 року податкове повідомлення-рішення № на загальну суму штрафних санкцій 510,00 грн.; податкове повідомлення-рішення № на загальну суму 16895,24 грн. з них 4296,56 грн. штрафних санкцій; податкове повідомлення-рішення № на загальну суму 1313,31 грн. ( в дану суму входить сума штрафних санкцій у розмірі 262,66 грн.); податкове повідомлення-рішення № на загальну суму штрафних санкцій 42803,05 грн., з них 5142,58 штрафних санкцій.

Валовий дохід ФОП ОСОБА_1 у 2013р., 2014р. та 1 півріччі 2015р. складався із готівкових надходжень грошових коштів від роздрібної торгівлі пивом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, у другому півріччі 2015р. валовий дохід складався із готівкових та безготівкових надходжень грошових коштів від роздрібної торгівлі продуктами харчування, напоями, алкогольними напоями, тютюновими виробами та непродовольчими товарами.

Перевіркою правильності визначення валових витрат, відображених в декларації про доходи, з даними про суми валових витрат, які визначені в ході перевірки, виявлено розбіжності.

Згідно наданої до перевірки документів ФОП ОСОБА_1 до валових витрат відносив витрати на придбання товарів, заробітну плату та ЄСВ з заробітної плати, орендну плату за нерухомість, ЄСВ, збір на розвиток виноградарства, витрати за електроенергію, інші.

При вирішенні спору по суті, суд виходить із наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з пунктом 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

За змістом пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України визначено, що витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не включаються до складу витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, податковий орган дійшов висновку про безпідставне завищення позивачем валових витрат, зокрема витрат на закупівлю товарів.

Податкова у акті зазначає про завищення позивачем витрат:

у 2013 році - на 6847, 03грн. (з урахуванням заперечень)

2014 році - на 50442,26 грн.

2015 році - на 74580,56 грн.

Податковий орган зробив цей висновок, вивчаючи платіжні документи, що підтверджують факт оплати товару, відповідно до реєстру наданих до перевірки документів.

Однак з наявного в матеріалах справи реєстру наданих документів (а.с.38-43) неможливо встановити вказану розбіжність.

Під час судового засідання, яке відбувалось 30 березня 2017 року, податковому органу було запропоновано надати до наступного судового засідання пояснення стосовно того, яким чином проводився розрахунок податкових зобов'язань ФОП ОСОБА_1 та пояснити як на підставі вказаного реєстру податковим органом визначено суми завищення позивачем валових витрат по вказаним періодам.

На адресу Одеського апеляційного адміністративного суду надійшли додаткові пояснення Ізмаїльської ОДПІ, де відповідач зазначає, що суми, які у реєстрі виділені чорним кольором, враховані до складу валових витрат перевіряючим при проведенні перевірки, а суми які не виділені чорним кольором - не враховані.

Після ретельного дослідження цього реєстру судом апеляційної інстанції встановлена розбіжність між сумами підтверджених валових витрат, зазначених у реєстрі та у акті перевірки, наприклад, сума показників реєстру за 2013 рік, виділених чорним кольором, є більшою, ніж вказана у таблиці акту перевірки (а.с.23).

Зазначене унеможливлює встановлення правомірності визначення загальної вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, як складової витрат, які, в свою чергу, вплинули на визначення суми оподаткованого доходу. Збільшення вказаної суми призвело до донарахування позивачу податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, правомірність нарахування яких є предметом розгляду зазначеної справи.

Здійснивши системний аналіз законодавства та враховуючи наявний акт перевірки судом апеляційної інстанції виявлено, що вказані у акті порушення податкового законодавства, які за твердженням відповідача допущені позивачем, не містять описової частини встановлених фактів з посиланням на первинні документи (назва, номер та дата). З акту перевірки неможливо встановити яким чином Ізмаїльською ОДПІ визначалися податкові зобов'язання та перевірити правильність нарахування сум.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на положення статті ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В порушення вимог ст.71 КАС України Ізмаїльська ОДПІ не підтвердила належними доказами правильність визначення суми валових витрат з якої позивачу донарахований податок на доходи фізичних осіб у розмірі 16895,24 грн. та за штрафними санкціями 4296,56 грн., військовий збір у сумі на 1313,31 грн. та єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 47945,63 грн.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з твердженнями позивача про те, що розрахунок сум за спірними повідомленнями-рішеннями є необґрунтованим та не підтверджений належними доказами, а тому такі повідомлення-рішення не можуть вважатися правомірними та підлягають скасуванню.

Оскільки, відмовляючи в задоволенні позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судом першої інстанції не повно зясовано обставини справи, апеляційний суд, на підставі п.1 ч.1 ст.202 КАС України, дійшов висновку про необхідність скасування постанови Одеського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 94, 185, 195, 196, 198 ч.1 п.3, 202 ч.1 п.1, 205 ч.1 п.3, 207, 254, 256 КАС України, суд

ПОСТАНОВА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2017 року - скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Ізмаїльської ОДПІ Головного управління ДФС в Одеській області №, №, №, № від 13 жовтня 2016 року.

Стягнути з Ізмаїльської ОДПІ Головного управління ДФС в Одеській області () на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1) у відшкодування судових витрат 6063 (шість тисяч шістдесят три) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Одеській області.

Постанова суду набирає законної сили після проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України на протязі двадцяти днів.

Суддя-доповідач: ОСОБА_2

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: А.В. Бойко