Справа № 640/1652/17
Суддя: Губська Я. В.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 640/1652/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2017 Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Губської Я.В., при секретарі Балан Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 9 батальйону № 3 УПП у м. Харкові Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В :

03.02.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора роти № 9 батальйону № 3 УПП у м. Харкові Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 23.10.2016 року, складену за ч.1 ст. 126 КУпАП та ч.1 ст. 122 КУпАП про застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 23.10.2016 року відносно нього було винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності серія ДР №131325 за порушення, передбачене ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 425 грн. Посилається, що в постанові інспектором зазначено, що він, 23.10.2016 року об 09-20 год., керував автомобілем ОСОБА_3 д.н. EDV 370 по вул. Вернадського, 12 в м. Харкові та здійснив зупинку на посадковому майданчику для маршрутних транспортних засобів та не мав при собі поліса обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чим порушив п. 2.1 (ґ), 15.9 ПДР України. Позивач вважає постанову незаконною та необґрунтованою, такою, що суперечить нормам діючого законодавства та порушує його права, просить визнати дії інспектора протиправними, постанову скасувати, оскільки він не порушував ПДР України, а постанову інспектор виносив з порушенням вимог чинного законодавства. Також, просить поновити строк для оскарження постанови, оскільки постанову він отримав лише на неодноразові звернення до Департаменту патрульної поліції в Харківській області перед звернення до суду.

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 пояснював в судовому засіданні, що зупинка його автомобіля була вимушена, оскільки він не зміг завести автомобіль, зупинився посеред проспекту Гагаріна в м. Харкові, включивши світлові покажчики та пішов до людей на зупинці за допомогою. Потім до нього під*їхали інспектори поліції та одразу, зазнаючи, що він винний у порушенні ПДР України стали складати протокол, при цьому, їм було все одно за яке порушення виписати протокол. Складання постанови є неправомірним, оскільки він заперечував порушення ПДР України, не погоджувався розглядати справу на місці, вимагати поліс ощво*язкового страхування інспектор також не мала права, оскільки він нічого не порушував.

Відповідач - інспектор роти № 9 батальйону № 3 УПП у м. Харкові Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 та представник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в судовому засіданні під час розгляду справи проти позовних вимог заперечували, зазначаючи, що постанова винесена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.10.2016 року відносно позивача ОСОБА_1 інспектором патрульної служби поліції роти № 9 батальйону № 3 УПП у м. Харкові ОСОБА_2 було винесено постанову серії ДР № 131325 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення та із визначенням адмінстягнення у вигляді штрафу за порушення ст.126 ч.1, ч.1 ст. 122 КУАП у розмірі 425 грн. (а.с. 8).

При цьому, в постанові зазначено, що ОСОБА_1 23.10.2016 року об 09-20 год., керуючи автомобілем ОСОБА_3 д.н. EDV 370 по вул. Вернадського, 12 в м. Харкові та здійснив зупинку на посадковому майданчику для маршрутних транспортних засобів та не мав при собі поліса обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чим порушив п. 2.1 (ґ), 15.9 ПДР України.

Відповідно до вимог статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Під час розгляду справи, суду не надано доказів умисного скоєння позивачем правопорушення, відображеного у постанові від 23.10.2016 року, в порядку ст. 251 КУпАП, а саме щодо спростування доводів позивача щодо поломки транспортного засобу в час, коли до нього під*їхали працівники поліції.

Так, згідно дослідного відеозапису подій в судовому засіданні було встановлено, що автомобіль ОСОБА_3 д.н. EDV 370 стоїть зупинений посеред проспекту в м. Харкові зі увімкненими світловими покажчиками у другому рядку руху та водій ОСОБА_1 підійшов до зупинки, а потім назад до автомобіля. Всі ці обставини, зафіксовані на відео підтверджують доводи позивача щодо вимушеної зупинки та не спростовані відповідачами.

Також, в судовому засіданні встановлено, що відповідачем інспектором поліції в порушення вимог ст. 280 КУпАП додатково не було встановлено, чи було вчинено правопорушення, чи винен позивач в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб*єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126, ч.1 ст. 122 КУпАП, на думку суду, є недоведеним належними та допустимим доказами в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В порушення вказаних вимог відповідачем не було вжито всіх заходів до повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставини, що мали значення для правильного вирішення справи належним чином, а за таких підстав оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У відповідності до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги або заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Під час судового розгляду суду позивачем надані докази, які спростовують доводи відповідача, в той же час, відповідач, будь-яких доказів в обґрунтування правомірності своїх дій суду не надав.

Згідно зі статтею 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Згідно з частиною 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного та справедливого розгляду справи, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу і стадією розгляду справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту.

Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження у випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке порушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278,279,280 КУпАП.

У відповідності до статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 травня 2015 року у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої КУпАП дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення частини 1 КУпАП, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах 1, 2 статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень, в тому числі і ті, за які відповідальність передбачена статтею 122 Кодексу, розгляду у скороченому провадженні не підлягають.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Вимогами ст. 258 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачено, що протокол не складається, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 заперечував щодо порушення вимог ПДР України під час зупинки та складання постанови, а доказів на спростування зазначеного та даних про дотримання вимог чинного законодавства при складанні постанови відносно позивача відповідачем до суду під час розгляду справи не надано.

На підставі наданих доказів та вимог чинного законодавства щодо неможливості скороченого розгляду справ вказаної категорії на місці вчинення, суд приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення, відповідачем порушено норми чинних нормативно-правових актів, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, а тому суд вважає, що позов слід задовольнити, визнати неправомірними дії інспектора при складанні постанови, постанову у справі про адміністративне правопорушення від 23.10. 2016 року в частині притягнення за ч.1 ст. 126, ч.1 ст. 122 КУпАП скасувати.

З врахуванням встановлених обставин у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України від 08 квітня 2015 року N 3-рп/2015 суд вважає за необхідне зазначити про оскарження вказаного судового рішення в загальному порядку, визначеному КАС України.

Також, суд поновлює позивачеві строк на оскарження постанови в суді, оскільки надано доказів на підтвердження поважності його пропуску.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 6-12, 18, 69-71, ст.87, 99, 100-106, 159, 171-2 КАС України, ст.ст. 7, 245, 251,258, 283,284, 293 КУПАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ДР №131325 від 23.10.2016 року, складену відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 126, ч.1 ст. 122 КУпАП про застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Провадження відносно ОСОБА_1 про притягнення до відповідальності за ч.1 ст. 126, ч.1 ст. 122 КУпАП - закрити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги, у разі застосування ч.3 ст. 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя