Справа № 2а-98/10 9
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" березня 2017 р. м. Київ К/800/5309/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Штульман І.В.,

Рецебуринського Ю.Й.,

провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України у Богуславському районі Київської області про визнання дій протиправними, зобов'язання провести перерахунок та виплату пенсії,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Богуславському районі Київської області на постанову Богуславського районного суду Київської області від 24 грудня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

23 лютого 2009 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Богуславському районі Київської області (далі - Управління ПФУ) про визнання дій протиправними, зобов'язання провести перерахунок та виплату пенсії.

Зазначила, що до січня 2006 року отримувала пенсію за віком, призначену за раніше діючим законом з індивідуальним коефіцієнтом заробітної плати 3,51521. З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яким запроваджено новий механізм призначення та перерахунку пенсії. В січні 2006 року звернулася до Управління ПФУ із заявою про перерахунок пенсії в зв'язку з тим, що вона пропрацювала понад два роки після призначення пенсії. У зв'язку з прийняттям Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік» їй стало відомо, що всім пенсіонерам проведено перерахунок пенсії, але ті пенсіонери, які отримували пенсію за раніше діючим законом і мали менший коефіцієнт заробітної плати, стали отримувати більшу пенсію, ніж вона. В кінці січня 2008 року вона дізналася, що при поданні заяви про перерахунок пенсії у 2006 році в зв'язку зі збільшенням стажу роботи вона втратила коефіцієнт заробітної плати 3,51521 і пенсія їй перерахована з урахуванням коефіцієнту заробітної плати 1,92544. Вважає, що відповідач всупереч вимогам пункту 13 частини другої статті 64 Закону № 1058-IV не проінформував її належним чином з приводу перерахунку пенсії, не роз'яснив наслідки написання в 2006 році заяви про перерахунок пенсії, чим порушив її право щодо вибору показників заробітної плати.

Посилаючись на наведені обставини, просила, з урахуванням уточнень, поновити строк звернення до суду та визнати перерахунок її пенсії у січні 2006 року таким, що не відповідає вимогам Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; зобов'язати Управління ПФУ врахувати при перерахунку її пенсії заробітну плату з індивідуальним коефіцієнтом 3,51521, з якої раніше обчислено пенсію та компенсувати різницю між пенсіями з індивідуальним коефіцієнтом заробітної плати 3,51521, які вона мала б отримувати з 1 січня 2006 року по теперішній час, відповідно до вигідного варіанту в перерахунках пенсії із збільшенням страхового стажу у 2006, 2008, 2010, 2012, 2014 роках, як передбачено Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та пенсіями, що отримувала з 1 січня 2006 року по теперішній час, внаслідок незаконного перерахунку пенсії з 1 січня 2006 року.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останньою постановою Богуславського районного суду Київської області від 24 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2016 року, позов задоволено. Визнано дії Управління ПФУ щодо перерахунку пенсії ОСОБА_4 згідно з розпорядженням № 132724 від 14 березня 2006 року протиправними. Зобов'язано Управління ПФУ здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_4 з 1 січня 2006 року із збільшенням страхового стажу з заробітної плати, з якої була обчислена пенсія із індивідуальним коефіцієнтом заробітної плати 3,51521, та виплатити недоотримані суми пенсії за період з 1 січня 2006 року до часу виконання рішення суду.

В обґрунтування касаційної скарги Управління ПФУ посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування ухвалених ними рішень та прийняття нового - про відмову в задоволенні позову.

З огляду на те, що особи, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з'явилися, суд, на підставі положень пункту 2 частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), здійснює касаційний розгляд справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з 3 березня 1998 року перебуває на обліку в Управлінні ПФУ та отримує пенсію за віком.

31 грудня 2003 року позивач звернулася до Управління ПФУ із заявою про перерахунок пенсії, який проведено у січні 2004 року з індивідуальним коефіцієнтом заробітної плати 2,82151.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 9 грудня 2004 року зобов'язано Управління ПФУ провести ОСОБА_4 перерахунок пенсії на підставі довідки про розмір її заробітку № 370 від 20 березня 2004 року виданої Богуславським гуманітарним коледжем імені І.С. Нечуя-Левицького. Внаслідок чого, з урахуванням вказаної довідки про розмір заробітку, Управлінням ПФУ проведено перерахунок пенсії з індивідуальним коефіцієнтом заробітної плати 3,51521.

11 січня 2006 року ОСОБА_4 звернулася до Управління ПФУ із заявою про перерахунок пенсії, надавши довідку про заробітну плату, видану Богуславським гуманітарним коледжем за період роботи з 1 листопада 1992 року по 31 жовтня 1996 року і документи про трудовий стаж. В заяві зазначила про перерахунок пенсії «з добавленням стажу, з більшого заробітку».

Згідно з розпорядженням №132724 від 14 березня 2006 року Управління ПФУ здійснило перерахунок пенсії позивачу з індивідуальним коефіцієнтом 1,92544, після чого з січня 2006 року її розмір становив 623,02 грн. Перерахунок пенсії проведено із збільшенням стажу за період з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2005 року та перераховано заробітну плату, відповідно до вимог статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 1 листопада 1991 року по 31 жовтня 1996 року та з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2005 року.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, провадиться перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії. Кожний наступний перерахунок пенсії провадиться не раніше як через два роки після попереднього перерахунку з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії. Перерахунок пенсії здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія, або за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що показник заробітної плати для перерахунку пенсії визначається за двома можливими методами за вибором пенсіонера. За першим методом розрахунок пенсії здійснюється із тієї заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія. При застосуванні другого методу змінюються лише ті показники розрахунку заробітної плати, на які здійснюється посилання у цій нормі (за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону).

За змістом частини першої статті 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.

Слова «за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року» означають, що враховується вся заробітна плата, в тому числі і та, яку отримував пенсіонер після призначення пенсії.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що при перерахунку пенсії позивача у відповідності до статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідач перевищив межі своїх повноважень, чим порушив право позивача на отримання пенсії у більшому розмірі, ніж було можливо.

Втім, такий висновок не можна визнати обґрунтованим, оскільки суди попередніх інстанцій дійшли його без повного та всебічного з'ясування обставин у справі в їх сукупності та перевірки їх доказами, що призвело до передчасних висновків та прийняття помилкових рішень.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, одним з принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

За змістом статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Суд постановляє ухвалу про закінчення з'ясування всіх обставин у справі та перевірки їх доказами тільки після того, як проведено всі дії, необхідні для повного і всебічного з'ясування цих обставин, перевірено всі вимоги та заперечення осіб, які беруть участь у справі, і вичерпано всі можливості щодо збирання й оцінки доказів.

За перевіркою матеріалів справи, з позовними вимогами про визнання дій Управління ПФУ щодо перерахунку пенсії у січні 2006 року протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії та виплату недоотриманих сум пенсії з 1 січня 2006 року, ОСОБА_4 звернулася 23 лютого 2009 року.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 99 КАС України (в редакції на час звернення з цим позовом) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, при визначенні початку перебігу строку звернення до адміністративного суду та, відповідно, вирішенні питання про дотримання чи порушення позивачем цього строку, суду насамперед слід з'ясувати, коли позивач дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Під час розгляду справи позивач пояснила, що про порушення своїх прав вона дізналася лише у січні 2008 року, а тому просила поновити строк звернення до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що строк звернення до суду позивачем пропущений з поважних причин, оскільки позивач надала суду копію позовної заяви, з якою вона зверталась до Київського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2008 року, що тотожна позовній заяві яка подана до Богуславського районного суду від 23 лютого 2009 року. Також надала копію ухвали Київського окружного адміністративного суду від 19 січня 2009 року про повернення позовної заяви у зв'язку з тим, що позовна заява підсудна місцевому загальному суду, а не окружному адміністративному суду. При цьому зазначив, що відповідач не наполягав на відмові в задоволенні позову з цих підстав, а лише констатував факт порушення позивачем строків звернення до суду.

Однак, вказані обставини можуть бути підставою для поновлення строку звернення до суду лише в межах річного строку, тоді як вимоги позивача виходять за його межі, оскільки ставиться питання про захист прав з 2006 року.

В доводах касаційної скарги Управління ПФУ вказує, що під час розгляду справи, наполягало на застосуванні наслідків пропущення строку звернення до суду, що підтверджується технічним записом судового засідання, а тому висновок суду першої інстанції, що Управління ПФУ не наполягало на відмові в задоволенні позову з цих підстав є помилковим.

За перевіркою матеріалів справи, вказана обставина була одним з доводів апеляційної скарги, проте, суд апеляційної інстанції зазначені обставини не перевірив та належної оцінки їм не надав.

Окрім цього, вирішуючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що внаслідок проведеного у 2006 році Управлінням ПФУ перерахунку пенсії позивача з індивідуальним коефіцієнтом для обчислення 1,92544 її розмір становить 623,02 грн., тоді як з коефіцієнтом 3,51521 - 512,83 грн.

Вказані обставини дають підстави для висновку, що здійснений у 2006 році на підставі заяви позивача перерахунок пенсії з індивідуальним коефіцієнтом 1,92544 значно збільшився.

Між тим, встановивши збільшення розміру пенсії позивача внаслідок перерахунку у 2006 році з індивідуальним коефіцієнтом 1,92544, суд першої інстанції визнав такі дії Управління ПФУ протиправними. При цьому, так і не з'ясував і не зазначив в чому ж саме полягає протиправність таких дій.

Разом з тим, суд першої інстанції вказав на не з'ясування Управлінням ПФУ дійсних намірів позивача та на неотримання її згоди на перерахунок пенсії із застосуванням коефіцієнта 1,92544, однак, не встановив яким нормативно-правовим актом це передбачено.

Що ж стосується висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов'язання Управління ПФУ здійснити перерахунок пенсії та виплату недоотриманих сум за період з 1 січня 2006 року до часу виконання рішення суду, із індивідуальним коефіцієнтом заробітної плати 3,51521, то колегія суддів зазначає наступне.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, встановив розмір пенсії позивача із застосуванням індивідуальних коефіцієнтів 1,92544 та 3,51521 лише за 2006 та 2014 роки. Що ж стосується розміру пенсії позивача із застосуванням таких коефіцієнтів у 2008, 2010 та 2012 роках, то в цій частині рішення судів взагалі не містять будь-яких обґрунтувань.

Відтак, доцільність та законність проведення перерахунку пенсії позивачу за вказаний період судами не перевірялася.

Таким чином, суди попередніх інстанцій належної оцінки вказаним обставинам не надали та відповідної перевірки не здійснили.

З огляду на те, що в силу повноважень, передбачених частиною першою статті 220 КАС України, суд касаційної інстанції позбавлений можливості досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, то, відповідно до частини другої статті 227 КАС України, справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду слід належним чином з'ясувати всі обставини справи, дослідити наявні докази, дати їм, та доводам сторін належну правову оцінку, з'ясувати питання дотримання строку звернення до суду, встановленого статтею 99 КАС України, ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 222, 227, 231 КАС України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Богуславському районі Київської області задовольнити частково.

Постанову Богуславського районного суду Київської області від 24 грудня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2016 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді В.В. Швець

І.В. Штульман

Ю.Й. Рецебуринський