Справа № 804/6673/16
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2017 р. Справа № 804/6673/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді судді суддіОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4
представника позивача представника відаовідача ОСОБА_5 ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Михайлівське плюс" до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про визнання рішення протиправним
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Михайлівське плюс" з адміністративним позовом до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, в якому просить суд:
1) визнати протиправним та скасувати рішення Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, викладене у Висновку державної експертизи землевпорядної документації від 13.04.2016 року за №222-16;
3) зобовязати Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру повторно розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду загальною площею 111,5049 га в оренду для збереження та використання земель природно-заповідного фонду та для рибогосподарських потреб, яка розташована на територіях Михайлівської та Попасненської сільських рад Новомосковського району Дніпропетровської області.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ТОВ «Михайлівське плюс» подано до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру для проведення обовязкової державної експертизи проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду загальною площею 111,5049 га в оренду для збереження та використання земель природно-заповідного фонду та для рибогосподарських потреб. Та висновком державної експертизи землевпорядної документації від 13.04.2016 року за №222-16 проект землеустрою було оцінено негативно та не погоджено. Позивач надав клопотання до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про спростування висновків експертизи, проте відповідач повідомив ТОВ «Михайлівське плюс», що підстав для проведення повторної експертизи землевпорядної документації не вбачає. Позивач вважає висновок комісії таким, що не відповідає фактичним обставинам та не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
Відповідач надав до суду письмові заперечення, в яких зазначає, що Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру дотримано встановлений законом порядок, посилаючись на частину 1 статті 62 Закону України «Про землеустрій», в якій передбачено, що документація із землеустрою підлягає державній експертизі з метою забезпечення її відповідності вихідним даним та технічним умовам, вимогам законів України, іншими нормативно-правовим актам.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити в задоволенні позову.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що на замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Михайлівське плюс» було розроблено Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок водного фонду державної власності загальною площею 111,5049 га в оренду для збереження та використання земель природно-заповідного фонду та для рибогосподарських потреб, які розташовані за межами населеного пункту на територіях Михайлівської та Попасненської сільських рад Новомосковського району Дніпропетровської області.
Проект відведення було розроблено на підставі рішення Новомосковської районної державної адміністрації за №391 від 12.03.2007 року «Про надання в оренду земельної ділянки водного фонду».
У звязку з відсутністю встановлення меж водоохоронної зони та прибережної захисної смуги, TOB "Михайлівське плюс" замовило та оплатило розроблення "Проекту водохоронної зони прибережної захисної смуги ставків" і здійснювало дії по отриманню відповідних погоджень. Проект затверджено розпорядженням голови Новомосковської РДА від 25.12.2009 р.
У 2010 році ТОВ "Михайлівське плюс" замовило розроблення "Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду в оренду для рибогосподарських потреб".
У звязку з проведенням геодезичних робіт були уточнені розміри обєкта та внесені відповідні зміни до розпорядження голови Новомосковської РДА за № 391 від 12.03.2007 р., про що 26.10.2011 р. були прийнято розпорядження Новомосковської РДА №604-р-11.
06.01.2012 р. розпорядженням Новомосковської РДА №9-р-12 було внесено зміни до розпорядження голови Новомосковської РДА за № 391 від 12.03.2007 р. та викладено п.1 розпорядження у наступній редакції «Надати згоду ТОВ «Михайлівське плюс» на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок водного фонду на території Михайлівської сільської ради площею 106,8321 га та на території Попасненської сільської ради площею 4,6728 га».
Розпорядження голови Новомосковської РДА від 26.10.2011 р. за №604-р-11 визнано таким, що втратило чинність.
Після погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, позивач звернувся до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру для проведення державної експертизи землевпорядної документації.
За результатами проведення експертизи, відповідачем складено висновок за №222-16 від 13.04.2016 року, в якому проект відведення оцінено негативно та не погоджено.
В пункті 10 висновку вказано, що проект землеустрою розроблено з порушенням ст.ст. 122, 134, 186-1 Земельного кодексу України, а саме:
- невідповідність компетенції органів державної влади при наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для зазначених потреб;
- відсутній дозвіл на спеціальне водокористування;
- відсутнє погодження проекту землеустрою територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує політику у сфері земельних ресурсів (термін дії скінчився) та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства.
Так, 21.06.2016 року ТОВ «Михайлівське плюс» подано до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру клопотання про спростування висновків експертизи та про призначення повторної державної експертизи.
30.06.2016 року відповідачем надано відповідь, в якій зазначено, що не вбачається підстав для проведення потворної державної експертизи землевпорядної документації.
Відповідно до частини другоїстатті 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, Законом України "Про землеустрій", Законом України "Про державну експертизу землевпорядної документації", а також іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Статтею 26 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі. Розробниками документації із землеустрою, зокрема, є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою. Взаємовідносини замовників і розробників документації із землеустрою регулюються законодавством України і договором.
В силу ст. 28 Закону України "Про землеустрій" розробники документації із землеустрою зобов'язанні дотримуватися законодавства України, що регулює земельні відносини,а також державних стандартів, норм і правил при здійсненні землеустрою.
Статтею 30 Закону визначено, що погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.
При цьому, статтею 62 вказаного Закону передбачено, що документація із землеустрою підлягає державній експертизі з метою забезпечення її відповідності вихідним даним та технічним умовам, вимогам законів України, іншим нормативно-правовим актам. Порядок здійснення державної експертизи документації із землеустрою визначається законом.
Так, правові, організаційні і фінансові основи здійснення державної експертизи землевпорядної документації та порядок її проведення визначено Законом України "Про державну експертизу землевпорядної документації" від 17.06.2004 року №1808-IV.
Відповідно дост. 1 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" державна експертиза землевпорядної документації (далі - державна експертиза) - це діяльність, метою якої є дослідження, перевірка, аналіз та оцінка об'єктів експертизи на предмет їх відповідності вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, а також підготовка обґрунтованих висновків для прийняття рішень щодо об'єктів експертизи.
Згідно ст. 7 Закону суб'єктами державної експертизи є замовники та виконавці. Замовниками державної експертизи є органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування,землевласники, землекористувачі, підприємства,установи, організації і громадяни, заінтересовані у проведенні такої експертизи, а також розробники об'єктів державної експертизи.
Статтею 8 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" встановлено, що державна експертиза проводиться в обов'язковій, вибірковій та добровільній формах.
Відповідно до абзацу 7 частини 1 статті 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" обов'язковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.
Згідно зст. 35 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації"результатом проведення державної експертизи є висновок державної експертизи. Висновки державної експертизи повинні містити оцінку допустимості та можливості прийняття рішення щодо об'єкта державної експертизи і враховувати соціально-економічні наслідки. Якщо об'єкт державної експертизи підготовлений згідно з вимогами законодавства, встановленими стандартами, нормами і правилами, то він позитивно оцінюється та погоджується. У разі необхідності погодження може обумовлюватися певними умовами щодо додаткового опрацювання окремих питань та внесення коректив, виконання яких не потребує суттєвих доробок.
Об'єкт державної експертизи, який не відповідає вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, оцінюється негативно і не погоджується. Негативна оцінка об'єкта державної експертизи повинна бути всебічно обґрунтована відповідно до вимог законодавства, встановлених стандартів, норм і правил.
Щодо невідповідності компетенції органів державної влади при наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для зазначених потреб суд зазначає наступне.
Так, суд не приймає до уваги посилання позивача на рішення Верховного Суду України від 07.10.2015 року у справі №3-744гс15, оскільки предметом вказаної справи були водні обєкти.
Згідно ч.2 ст.244-2 КАС України суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.
Відповідно до ст..1 Водного кодексу України водний об'єкт - природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, лиман, річка, струмок, озеро, водосховище, ставок, канал, а також водоносний горизонт).
Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є державна експертиза проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок водного фонду.
Згідно ст.58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті:
а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами;
б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами;
в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них;
г) береговими смугами водних шляхів;
ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.
При цьому, судом також не приймаються до уваги посилання відповідача на той факт, що згідно Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженого наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 року №548, до ведення водного господарства не відноситься рибне господарство, оскільки даний нормативний акт не містить характеристики за якими можливо віднести для ведення водного господарства певні землі водного фонду.
Крім того, відповідач в своїх запереченнях зазначає, що землі водного фонду для рибогосподарських потреб не згадуються в ст..122 Земельного кодексу України, а тому необхідно застосовувати ч.5 ст.122 Земельного кодексу України.
Однак, суд звертає увагу, що ст..122 Земельного кодексу України взагалі не містить класифікацію земель водного фонду.
Частиною 5 ст.122 Земельного кодексу України встановлено, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.
Відповідно до ч.3 ст.122 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства
Таким чином, оскільки земельні ділянки розташовані на території Михайлівської сільської ради та на території Попасненської сільської ради, надання згоди на розроблення проекту землеустрою віднесено до компетенції Новомосковської районної державної адміністрації.
Щодо відсутності дозволу на спеціальне водокористування, суд зазначає наступне.
Статтею 2 Водного кодексу України встановлено, що завданням водного законодавства є регулювання правових відносин з метою забезпечення збереження, науково обгрунтованого, раціонального використання вод для потреб населення і галузей економіки, відтворення водних ресурсів, охорони вод від забруднення, засмічення та вичерпання, запобігання шкідливим діям вод та ліквідації їх наслідків, поліпшення стану водних об'єктів, а також охорони прав підприємств, установ, організацій і громадян на водокористування.
Земельні, гірничі, лісові відносини, а також відносини щодо використання та охорони рослинного і тваринного світу, територій та об'єктів природно-заповідного фонду, атмосферного повітря, виключної (морської) економічної зони та континентального шельфу України, що виникають під час користування водними об'єктами, регулюються відповідним законодавством України.
Згідно ст.ст.48, 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу.
Відповідно до ст..ст.43, 44 Водного кодексу України Водокористувачі мають право використовувати водні об'єкти на умовах оренди. Водокористувачі зобов'язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.
Крім того, Закон України «Про землеустрій» не містить вимог щодо наявності дозволу на спеціальне водокористування.
Посилання відповідача на ст.ст.44, 48 Водного кодексу України є безпідставними, оскільки наявність дозволу на спеціальне водокористування є обовязковим у випадку користування водним обєктом, що не є тотожним землям водного фонду.
Суд також звертає увагу, що Водний кодекс України чітко встановлює, що Земельні, гірничі, лісові відносини, а також відносини щодо використання та охорони рослинного і тваринного світу, територій та об'єктів природно-заповідного фонду, атмосферного повітря, виключної (морської) економічної зони та континентального шельфу України, що виникають під час користування водними об'єктами, регулюються відповідним законодавством України.
Таким чином, дозвіл на спеціальне водокористування не є обовязковим документом, необхідним для розроблення проекту землеустрою.
Щодо відсутності погодження проекту землеустрою територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує політику у сфері земельних ресурсів (термін дії скінчився) та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства суд зазначає наступне.
Розробником землевпорядної документації ТОВ ПВП «Сводбудпроект» виготовлено проект землеустрою у 2015 році, який було отримано Держгеокадастром на проведення експертизи - 17.03.2016, про що вказано у висновку державної експертизи землевпорядної документації Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру підготовленого від 13.04.2016 № 222-16.
Таким чином, позивачем подано документи на експертизу до закінчення річного терміну дії висновків, а тому посилання відповідача на відсутність погодження проекту землеустрою територіальним органом центрального органу виконавчої влади є безпідставним.
При цьому, суд погоджується з тим, що необхідною умовою є погодження проекту землеустрою з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства з огляду на наступне.
Як встановлено судом, проект землеустрою розроблено у 2015 році про що вказано у висновку державної експертизи землевпорядної документації Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру підготовленого від 13.04.2016 № 222-16.
Законом України від 02.07.2013 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у сфері земельних відносин щодо спрощення процедури відведення земельних ділянок» (набрав чинності 27.07.2013 року) внесено зміни у Земельному кодексі України, зокрема, у статті 186-1:
3. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки:
водного фонду підлягає також погодженню з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства.
Таким чином, на момент виготовлення проекту землеустрою у 2015 році, законодавством встановлено обовязкову умову - погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства (Державне агентство водних ресурсів України).
Отже, не підлягає задоволенню п.1 позовних з огляду на те, що у позивача відсутнє погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки водного фонду з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства.
З огляду на вищевикладене, не підлягають також задоволенню п.2 та п.3 позовних вимог, оскільки вони є похідними від п.1 позовних вимог.
Згідно з пунктом 4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України принципами адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне зясування всіх обставин у справі.
Принцип офіційного зясування всіх обставин справи зобовязує суд встановити обставини справи для забезпечення прийняття правосудного рішення, в тому числі незалежно від посилань чи доводів сторін.
Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Керуючись ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд - ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 15 березня 2017 року

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3