Справа № 754/1422/17
Суддя: Журавська О. В.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/236/17
Справа №754/1422/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 квітня 2017 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Журавська О.В., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною відмову відповідача у переведенні її з пенсії за віком на пенсію державного службовця згідно Закону України « Про державну службу», зобов»язати відповідача перевести позивача з пенсії за віком на пенсію державного службовця з урахуванням усіх складових заробітної плати , визначених довідками №980 від 05.07.2016 р. та № 981 від 05.07.2016 р. , у тому числі матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, починаючи з 05.07.2016 р.

Представник відповідача у наданих письмових запереченнях позов не визнав, посилаючись на посилається на необґрунтованість вимог позивача та відповідність дій відповідача вимогам діючого законодавств.

Розгляд справи відбувається в порядку скороченого провадження, тому судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної справи відповідачу належить довести правомірність своїх дій та бездіяльності.

Судом встановлено, що позивач перебуває на пенсійному обліку в Лівобережному об'єднаному управління Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

05.07.2016 позивач звернулась до відповідача з заявою про переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію державного службовця згідно Закону України «Про державну службу» в порядку визначеному п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015, оскільки її стаж державної служби складає більше 20 років.

Листом від 30.12.2016 року № 2074/14 відповідач повідомив позивача про відмову в призначенні пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу».

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, інвалідністю, у зв'язку з втратою годувальника), або за різними Законами, що регулюють питання пенсійного забезпечення окремих категорій громадян - науковців, державних службовців, військовослужбовців та інших, призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Позивач подала заяву про переведення на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213, який набрав чинності 01 квітня 2015 року, зобов'язано Кабінет Міністрів України подати до 1 травня 2015 року на розгляд Верховної Ради України проект закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних (крім пенсій військовослужбовців і наукових працівників), на загальних підставах.

У разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про державну службу» (№ 3723-ХІІ).

З 01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII.

Відповідно до статті 90 зазначеного Закону пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 2 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України «Про державну службу» (№ 3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень вказаного закону визначено право державних службовців у випадках визначених цими пунктами на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», зокрема:

- державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців;

- для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, до осіб, зазначених у п.10 та п.12 розділу ХІ Закону № 889-VIII законодавець з 1 травня 2016 року відновив дію ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ. .

Відповідно до ст.37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загалльнообовязкове державне пенсійне страхування» за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Питання переведення з одного виду пенсії на іншу врегульовано ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно якої переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

За положеннями ст.7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому, правовідносини щодо пенсійного забезпечення особи виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Відповідно до ч.1 ст.8 та ч.1 ст.58 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

На момент набуття позивачем права на пенсію був чинний Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283 ( втратив чинність 1 травня 2016 року ), відповідно до п.2 якого до стажу державної служби зараховується робота ( служба ), зокрема, на посадах керівних працівників державної податкової служби.

У відповідності до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

На підставі вказаного, суд вважає необґрунтованими посилання сторони відповідача на не зарахування до 20 річного стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії державного службовця, період роботи позивача в державній податковій службі, пясля присвоєння їй спеціального звання радника податкової служби І рангу.

На підставі вказаного, вбачається, що позивач, маючи більш ніж 20 роки державної служби, відповідає вищевказаним необхідним умовам, а норми ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року застосовуються до позивача як до особи, яка на день набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року мала не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, що передбачено пунктом 12 розділу XI Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року.

Щодо доводів представника відповідача про невідповідність доданих до заяви про переведення пенсії документів, зокрема, довідок про заробітну плату та складові заробітної плати, слід зазначити, що відповідно до ст.101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відповідач має право вимагати відповідні документи, в тому числі будь-які довідки, від підприємств, організацій і окремих осіб, а тому вказана обставина не є підставою для відмови у переведенні пенсії позивача.

Таким чином, позовні вимоги щодо визнання неправомірною відмови у переведенні з пенсії за віком на пенсію державного службовця та зобов'язання здійснити таке переведення обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Разом з тим, слід зазначити, що предметом спору в даній справі є правомірність дій відповідача щодо відмови в переведенні з одного виду пенсії на інший. В свою чергу, предметом доказування є обставини, які мають значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Враховуючи те, що відмова відповідача у переведенні пенсії позивача була обґрунтована виключно відсутністю права на призначення пенсії державного службовця, відповідач фактично не здійснював жодних дій щодо перерахунку пенсії позивачу на підставі його звернення від 05.07.2016 р., не оцінював надані позивачем до заяви довідки про заробітну плату, доказуванню підлягають виключно обставини, з якими пов'язана відмова позивачу у здійсненні такого перерахунку.

Таким чином, позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача перевести позивача на пенсію державного службовця з урахуванням усіх складових заробітної плати, визначених у довідках, в тому числі матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань є передчасними, оскільки щодо згаданих вимог відповідач на час звернення позивача до суду та розгляду справи судом ніяких протиправних дій чи бездіяльності не допускав та жодного рішення не приймав. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, а також тих фактичних обставинах, які на момент його ухвалення хронологічно ще не відбулися, проте ймовірно можуть мати місце у майбутньому. Задоволення таких вимог може призвести до втручання суду в дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду щодо вчинення дій з перерахунку пенсії.

Крім вказаного, позивач не ставить вимоги про перерахунок пенсії, так як пенсія державного службовця позивачу на даний час не нараховувалась.

Керуючись ст. 2, 18, 9, 69-71, 93, 94, 97, 99, 100, 104, 158-162, 163, 183-2 КАС України, суд, -

п о с т а н ов и в:

Позов ОСОБА_1 до Лівобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити дії- задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зобов'язати Лівобережне об'єднане Управління Пенсійного фонду України в м. Києві перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», починаючи з 05.07.2016 р.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її отримання.

Суддя