Справа № 817/3420/15
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 року К/800/26576/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий суддя:Вербицька О.В.
Судді: Усенко Є.А.
Цвіркун Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області

на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2016 року

у справі № 817/3420/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Арслайн"

до Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Арслайн" (далі - позивач, ТОВ "Арслайн") звернулось до суду з позовом до Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області (далі - відповідач, Рівненська ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Рівненському районі ГУ ДФС у Рівненській області (правонаступником якої є Рівненська ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області) від 14 липня 2015 року № .

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2016 року постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2016 року і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку про наступне.

В період з 18 червня 2015 року по 22 червня 2015 року ДПІ у Рівненському районі ГУ ДФС у Рівненській області було проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ "Арслайн" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.03.2015 року по 31.03.2015 року по взаємовідносинах з ТОВ «Капітал Х», за результатами якої складено акт від 30 червня 2015 року №35/22-141/37282685.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем положень п.198.1, п.198.3, п.198.6, ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість за березень 2015 року в сумі 28349,00 грн.

На підставі висновків, що викладені в акті перевірки, податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 14 липня 2015 року № , яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 35432,00 грн., в тому числі 28349,00 грн. за основним платежем та 7087,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали необґрунтованими такі висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 25 березня 2015 року між ТОВ «Капітал Х» (постачальник) та ТОВ «Арслайн» (покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів №КХ-0192, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому товар, згідно з умовами договору. Відповідно до п.4.2 товар поставляється покупцю партіями, протягом поточного місяця, в кількості та за ціною, визначеними у кожній додатковій угоді до договору, на умовах: EXW-резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтпродукт» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «Дніпронафтопродукт» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів.

Згідно з додатковою угодою №00192 до даного договору, постачальник зобов'язався поставити позивачу паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки С виду ІІ в кількості 6,517 т на загальну суму 170093, 70 грн., в тому числі ПДВ - 23348,95 грн.

20 липня 2015 року між ТОВ «Капітал Х» та ТОВ «Арслайн» укладено додаткову угоду до договору поставки нафтопродуктів від 25 березня 2015 року, відповідно до якої п.5.1 договору викладено в наступній редакції: "Покупець здійснює оплату за товар шляхом переведення грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника до 31 березня 2016 року".

Фактичний рух активів, із урахуванням ділової мети такого руху та його зв'язку із господарською діяльністю платника податків, підтверджується первинними документами, зокрема, податковою накладною, актом приймання-передачі нафтопродуктів, договором зберігання нафтопродуктів, тощо.

Крім того, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено реальні зміни майнового стану позивача за спірними господарськими операціями.

Використання позивачем придбаних робіт та послуг у власній господарській діяльності підтверджується матеріалами справи.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем виконані всі умови, передбачені податковим законодавством, які надають йому правові підстави для формування витрат та податкового кредиту.

Крім того, суди обґрунтовано не прийняли до уваги висновки податкового органу щодо нікчемності правочину, з урахуванням всіх обставин справи та вимог законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає відхиленню, а постанова Харківського окружного адміністративного суду від 14 березня 2013 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2013 року залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Рівненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області відхилити.

2. Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2016 року залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька

Судді Є.А. Усенко

Ю.І. Цвіркун