Справа № 607/10372/16-а
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року № 876/1315/17
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участі секретаря судових засідань: ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_2 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Тернопільського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій протиправними, зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії,

встановив:

16.09.2016 ОСОБА_2 звернувся в суд із адміністративним позовом до Тернопільського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Тернопільської області у якому просить визнати неправомірними дії відповідача та зобовязати його здійснити з 23.11.2005 перерахунок та виплату розміру пенсії по інвалідності другої групи внаслідок загального захворювання починаючи з 23.11.2005, з врахуванням під час обчислення пенсії розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він перебуває на обліку в Тернопільському обєднаному Управлінні Пенсійного фонду України Тернопільської області та з 23.11.2005 отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Вважає, що відповідачем неправомірно з листопада 2005 року, нараховувалась та виплачувалась йому пенсія по інвалідності в сумі меншій, ніж передбачено Законом України «Про прожитковий мінімум» для працездатних осіб, хоча він є працездатною особою, що підтверджується індивідуальною програмою реабілітації інваліда та довідкою МСЕК.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.12.2016 у задоволенні позову відмовлено.

Із цією постановою не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що пенсія по інвалідності призначена йому з порушенням вимог Закону України «Про прожитковий мінімум» та ст. 48 Конституції України, а дії відповідача щодо відмови йому в такому перерахунку є неправомірними, такими що грубо порушують його права на соціальний захист та пенсійне забезпечення.

Позивач у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. У відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України апеляційний розгляд справи проведено у відсутності відповідача.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевірив матеріали справи, обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 01.11.2013 ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України Тернопільської області та з 21.11.2005 отримував пенсію по інвалідності третьої групи, з 17.11.2006 - першої групи, з 01.12.2014 - другої групи внаслідок загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

ОСОБА_2 звернувся до відповідача з заявою, в якій просив здійснити перерахунок пенсії, враховуючи під час обчислення пенсії розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_2 відповідачем направлено позивачу листа від 22.03.2016 № 88/К-20 про те, що пенсійна виплата без врахування підвищення з 01.05.2012 згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 № 327 у розмірі 100 грн, призначена на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. При цьому, пенсія призначена, перерахована та виплачується відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки пенсія ОСОБА_2 була призначена та виплачувалась у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у відповідача не було правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача, враховуючи під час обчислення пенсії розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у відповідний період.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погоджується, з огляду на таке.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом; мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ) передбачено такі види державних пенсій: трудові пенсії; за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до ст. 9 Закону № 1058-ІV одним із видів пенсій є пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства).

На підставі ч. 2 ст. 30 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається незалежно від того коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Згідно ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: інвалідам І групи 100 відсотків пенсії за віком; інвалідам ІІ групи 90 відсотків пенсії за віком; інвалідам ІІІ групи 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Статтею 28 Закону № 1058-IV до внесення змін згідно з Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» передбачено мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25 років, а у жінок 20 років страхового стажу, що встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

За кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більше ніж на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини (в редакції чинній до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи»).

Відповідно до ст. 42 Закону № 1058-IV тимчасово у період з 01 квітня 2015 по 31 грудня 2015 у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 28 цього Закону. Перерахунок пенсії провадиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Так, з 01 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-XIV (далі Закон № 966-XIV) до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані інвалідами в установленому порядку.

Статтею 4 Закону № 966-XIV передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

З системного аналізу правових норм вбачається, що розмір пенсії за віком за наявності страхового стажу, зокрема у чоловіків 25 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, який щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, з 21.11.2005 позивач ОСОБА_2 отримував пенсію по інвалідності третьої групи, з 17.11.2006 першої групи, з 01.12.2014 другої групи внаслідок загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

З 21.11.2015 пенсія ОСОБА_2була призначена та виплачувалась у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Крім того, позивач з 01.05.2012 отримує підвищення у розмірі 100 грн відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 № 327. Копія довідки про розмір пенсії ОСОБА_2 додана позивачем до матеріалів справи (а. с. 12-13).

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки пенсія ОСОБА_2 була призначена та виплачувалась у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», то у відповідача не було правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача, враховуючи під час обчислення такої розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у відповідний період, а тому у спірних правовідносинах пенсійний орган здійснював свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законами України.

Крім того, у рішенні Конституційного Суду України № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Конституційний Суд України у рішенні № 3-рп/2012 від 25.01.2012 року вказав, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 грудня 2016 року у справі № 607/10372/16-а без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, після набрання нею законної сили, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

ОСОБА_4

Ухвала в повному обсязі складена та підписана 10.04.2017.