Справа № 713/503/17
Суддя: Пилип'юк І. В.
Дата ухвалення: 2017-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 713/503/17
Провадження №2-а/713/76/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2017 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області у складі головуючого судді Пилипюка І.В., з участю секретаря Паучек Є.В., представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вижниця адміністративну справу за позовом ОСОБА_2, в інтересах якого за довіреністю діє ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Вижницької районної державної адміністрації, про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, в інтересах якого за довіреністю діє ОСОБА_1, звернувся в суд з позовом до Управління соціального захисту населення Вижницької районної державної адміністрації, про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії.

У позові вказував, що є учасником бойових дій та інвалідом третьої групи, а тому відповідно до ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Однак на порушення вказаної норми йому за 2016 рік відповідачем було виплачено одноразову щорічну грошову допомогу у розмірі 2310,00 грн., встановленому постановою КМУ від 02.03.2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

На його звернення до відповідача про проведення доплати до щорічної одноразової грошової допомоги, відмовлено з посиланням про отримання допомогу в розмірі 2310,00 грн.

На час виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і Постанова КМУ №141, однак керуючись принципом законності та виходячи із визначених у ч.4 ст.9 КАС загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій інвалідам війни слід застосовувати не постанову КМУ, а Закон, який має вищу юридичну силу.

Просив визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Вижницької райдержадміністрації щодо перерахунку йому щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік, зобов'язати їх здійснити перерахунок та нарахувати йому щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік відповідно до ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч.1 ст.28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на момент проведених виплат, з урахуванням проведених виплат та провести відповідні виплати.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявлений позов підтримав, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явилася, в адресованому суду запереченні на позовну заяву зазначила, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки допомога учасникам бойових дій в 2016 році нараховувалась та виплачувалась на підставі: Постанови КМУ від 02.03.2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань»; частини 5 ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; ЗУ «Про Державний бюджет України на 2016 рік»; інших законів України.

Розмір допомоги саме в сумі 920,00 грн. визначений Кабінетом Міністрів України, виходячи з кошторису, закладеного Законом «Про Державний бюджет України на 2016 рік». Незважаючи на те, що зазначена постанова суперечить положенням ч.5 ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», їх установа здійснювала виплату з урахуванням коштів, які надходять з Державного бюджету України через Департамент соціального захисту населення Чернівецької ОДА.

В силу свого правового положення, Управління соціального захисту населення Вижницької РДА нарахувань одноразової допомоги не проводить і не наділене повноваженнями щодо збільшення чи зменшення розміру такої допомоги, а тому не може бути відповідачем за цим позовом та виконати рішення суду.

Позовні вимоги ОСОБА_2 не визнають, просила справу розглядати у відсутності їх представника.

Суд, заслухавши представника позивача ОСОБА_1, дослідивши заперечення представника відповідача, вивчивши та дослідивши надані суду докази в межах заявлених вимог, дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Даний спір за участю Управління соціального захисту населення Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області, як суб'єкта владних повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС України) є публічно-правовим і його вирішення згідно п.1 ч.1 ст.17 КАС України, належить до компетенції адміністративних судів України, оскільки відповідач, як суб'єкт владних повноважень реалізовувало у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством управлінські функції щодо соціального захисту населення.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії АБ №156848, виданого 25.12.1997 року Вижницьким РВК Чернівецької області та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

ОСОБА_3 Олексійович, ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом війни ІІІ групи, що підтверджується копією посвідчення серії Б №163906, виданого 01.03.2016 року Вижницьким Управлінням соцзахисту населення та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

Згідно копії довідки Управління соціального захисту Вижницької РДА Чернігівської області №352 від 20.02.2017 року позивач перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення і занесений до Єдиного державного реєстру пільговиків, пільгами користується. Згідно постанови КМУ №141 від 02.03.2016 року було здійснено виплату разової грошової допомоги до 5 травня 2016 року в сумі 2310,00 грн.

01.03.2017 року представник позивача ОСОБА_1 звернувся із заявою від імені позивача до начальника Управління соціального захисту Вижницької РДА Чернівецької області, у якій просив провести перерахунок та здійснити виплату недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій за 2016 рік у розмірі, передбаченому ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням раніше виплачених сум.

Листом начальника Управління соціального захисту Вижницької РДА від 10.03.2017 року №01-17/417 на заяву представника позивача ОСОБА_1 від 01.03.2017 року повідомлено, що відповідно до ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» у поточному році щорічна разова грошова допомога до 5 травня надавалась учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусовою тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків у розмірі 920,00 грн. Кошти учасникам бойових дій були виплачені у повному обсязі у відповідності до чинного законодавства.

Тобто фактично відповідачем відмовлено позивачеві у проведенні перерахунку та здійсненні виплати недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як інваліду війни ІІІ групи (учаснику бойових дій) за 2016 рік у розмірі, передбаченому ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням раніше виплачених сум.

Вважаючи дії відповідача протиправними, в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Отже, між позивачем та відповідачем виник адміністративний спір, який є предметом даного судового розгляду. Між ними склалися правовідносини щодо виплати інваліду війни ІІІ групи щорічної разової грошової допомоги до 05 травня 2016 року, які регулюються Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно із ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №107-VI від 28.12.2007 року частину 5 статті 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» було викладено у новій редакції, згідно якої щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Фактично саме на таку редакцію ч.5 ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» посилається відповідач у своєму листі від 10.03.2017 року, як на одну з підстав для виплати позивачу грошової допомоги у розмірі 2310,00 грн. до 05.05.2016 року.

Проте рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року дану зміну визнано неконституційною, положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнані неконституційними і втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

За змістом ч.3 ст.150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на всій території України.

Отже, починаючи з 22.05.2008 року, відновлено дію ч.5 ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якої розмір грошової допомоги інвалідам війни ІІІ групи має становити сім мінімальних пенсій за віком.

Тому виплата позивачу, як інваліду війни ІІІ групи, грошової допомоги у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України, тобто на підставі ч.5 ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції, яка з 22.05.2008 року визнана неконституційною є незаконною.

ОСОБА_3, як на підставу для виплати позивачу грошової допомоги у розмірі 2310,00 грн. до 05.05.2016 року відповідач у своєму листі від 10.03.2017 року посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», якою установлено, що у 2016 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», інвалідам війни ІІІ групи здійснюється у розмірі 2310,00 грн.

Отже, на час виплати позивачу у травні 2016 року щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та постанова Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Відповідно до ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Керуючись принципом законності та виходячи із визначених у частині четвертій статті 9 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги інвалідам війни ІІІ групи у 2016 році необхідно застосовувати не постанову Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141, а Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який має вищу юридичну силу.

Виходячи з викладеного, при вирішенні даного спору підлягає застосуванню ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а посилання представника відповідача на постанову КМУ від 02.03.2016 року №141 є помилковим та таким, що звужує обсяг передбачених законом та гарантованих Конституцією України прав позивача.

Дані висновки містяться в Постанові судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України по справі № 21-6508а15 від 10.02.2016 року, яка відповідно до ст.244-2 КАС України є обов'язковою для всіх судів України.

Враховуючи те, що позивач є інвалідом війни ІІІ групи, він наділений державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня. Наділивши інвалідів війни зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які є інвалідами війни ІІІ групи (учасниками бойових дій), тобто, між позивачем і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання держави забезпечити соціальний захист ветеранів війни інвалідів війни (учасників бойових дій).

Згідно з ч.2 ст.3 Конституції України права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до положень ч.1 ст.8 та ч.1 ст.58 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.3 ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Вказані положення прямо закріплені у частині 3 статті 2 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», де вказано, що нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Положення Закону України від 28.12.2014 №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності 01.01.2015 року, яким розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким передбачено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування в силу положень ч.3 ст.2 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є недійсними, оскільки обмежують розмір допомоги інвалідам війни, передбачений ч.5 ст.13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Частиною 1 ст.17 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Статтею 17-1 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Таким чином, обов'язок щодо виплати громадянам щорічної разової грошової допомоги до 5 травня покладений на органи праці та соціального захисту населення. Саме орган праці та соціального захисту населення є тим органом, який безпосередньо відповідає від імені держави щодо забезпечення належних виплат конкретному громадянину, при цьому питання фінансування цих органів не є питаннями громадянина, і не впливають на його права.

Викладеним спростовуються твердження представника відповідача про те, що Управління соціального захисту населення Вижницької РДА нарахувань одноразової допомоги не проводить і не наділене повноваженнями щодо збільшення чи зменшення розміру такої допомоги, а тому не може бути відповідачем за цим позовом.

Посилання відповідача на відсутність бюджетних асигнувань для виплати допомоги у розмірі семи мінімальних пенсій за віком суперечать практиці Європейського Суду з прав людини, який констатував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань (справа «Кечко проти України»).

Щодо розрахунку щорічної разової грошової допомоги, то згідно ч.1 ст.28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі зменшується на розмір зазначеної пенсії.

Положеннями ч.3 ст.28 зазначеного Закону передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є єдиним законодавчим актом, який визначає розмір мінімальної пенсії за віком та зважаючи на позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої держава не має права посилатись на відсутність певного нормативного акту, що визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на зобов'язання взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії, при врегулюванні спірних правовідносин, застосуванню підлягає саме ч.1 ст.28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2016 рік» в сукупності з викладеними вище, розмір мінімальної пенсії за віком, станом на 01.05.2016 року складав 1130,00 грн., тобто разова грошова допомога до 5 травня повинна була бути виплачена позивачеві у розмірі 7910,00 грн., однак виплатили лише 2310,00 грн., що суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За правилами ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, однак даний обов'язок відповідачем в даній справі не виконаний. Відповідачем не надано доказів, з урахуванням його позиції часткового визнання позову, здійснення будь-яких дій щодо виплати позивачу допомоги в повному розмірі.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З урахуванням наведеного, Суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача щодо перерахунку позивачу щорічної одноразової грошової допомоги за 2016 рік до 5 травня у розмірі, встановленому ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є протиправною, а позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Зазначений висновок Суду ґрунтується на конституційних нормах п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, згідно якої виключно законами України визначаються основи соціального захисту.

Частиною 4 статті 17-1 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» також передбачено, особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Таким чином, враховуючи вимоги закону, Суд вважає, що заявлений позивачем позов про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії подано у межах строку звернення до адміністративного суду, визначеного ст.99 КАС України.

На підставі ст.ст.3, 8, 19, 22, 46, 58, п.6 ч.1 ст.92, 150 Конституції України, Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, ст.ст.2, 5, 6, 13, 17, 17-1 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та керуючись ст.ст.2, 6, 8, 9, 11, 14, 17, 70-72, 86, 94, 158-163, 167, 186, 244-2, 254 КАС України, Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області щодо перерахунку ОСОБА_2 щорічної одноразової грошової допомоги за 2016 рік до 5 травня у розмірі, встановленому ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2, як інваліду війни ІІІ групи, щорічної одноразової допомоги до 05 травня за 2016 рік, відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, визначеної відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» на момент проведення виплат, з урахуванням виплаченої суми такої допомоги.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького адміністративного апеляційного суду через Вижницький районний суд Чернівецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення, а стороною, яка була відсутня в судовому засіданні, протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: І. В. Пилип'юк