Справа № 813/4241/16
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 року Справа № 813/4241/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючий суддя Грень Н.М.,

секретар судового засідання Гавірко О.О.,

представник позивача Кунащук І.В.,

представник відповідача Шиба А.Б.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Відкритого акціонерного товариства «Прикарпатпромарматура» до Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в :

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Відкритого акціонерного товариства «Прикарпатпромарматура» до Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.10.2016 року № та від 11.11.2016 року №.

Позовні вимоги в даній справі ВАТ «Прикарпатпромарматура» обґрунтовує тим, що оспорювані ним податкові повідомлення-рішення не відповідають фактичним обставинам справи, були прийняті контролюючим органом із порушенням норм матеріального права й суперечать чинному законодавству України.

Так, позивач зазначає, що відповідачем було проведено позапланову виїзну документальну перевірку ВАТ «Прикарпатпромарматура», у результаті якої податковим органом було встановлено, що господарські операції між позивачем та його контрагентом ТзОВ «Омелюх груп» нібито фактично не здійснювалися та документувалися виключно з метою отримання податкових вимог.

Підставою для такого висновку контролюючого органу здебільшого було посилання на податкову інформацію щодо порушення податкового законодавства зі сторони контрагента позивача, декларовану відсутність у такого контрагента можливості здійснювати задокументовані з позивачем операції, наявне кримінальне провадження щодо посадових осіб контрагентів позивача.

Однак, позивач стверджує, що такі висновки податкового органу є хибними, оскільки його операції з вищевказаним контрагентом носили реальний характер, що підтверджується належними та допустимими доказами - укладеними договорами, актами виконаних робіт, податковими накладними тощо. При цьому, позивач підкреслює, що всі первинні документи, які складалися при документуванні господарських операцій, відповідають вимогам чинного законодавства та є достатньою законною підставою для відображення в бухгалтерському і податковому обліку відповідних операцій.

Також позивач акцентує увагу на тому, що всі операції, які ставляться під сумнів податковим органом, здійснювалися ним із метою реалізації власної господарської компетенції та були необхідні для провадження його діяльності як суб'єкта господарювання.

Крім того, позивач зазначає, що відповідачем, при прийнятті оскаржуваних рішень, було порушено п.86.8 ст.86 Податкового кодексу України в частині стоків їх винесення.

Відтак, ВАТ «Прикарпатпромарматура» вважає, що висновки відповідача, яких він дійшов за результатами перевірки, ґрунтуються здебільшого на домислах та необґрунтованих твердженнях, при цьому податковим органом не було дано належної оцінки усім наявним доказам із урахуванням норм чинного законодавства України, які безумовно та однозначно свідчили про реальність господарських операцій позивача з ТзОВ «Омелюх груп» та, відповідно, про відсутність порушення чинного законодавства України зі сторони саме ВАТ «Прикарпатпромарматура».

Таким чином, на переконання ВАТ «Прикарпатпромарматура», прийняті Личаківською ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області податкові повідомлення-рішення є протиправними і підлягають скасуванню.

Відповідач долучив до матеріалів справи письмові заперечення в яких зазначив, що за результатами перевірки позивача відповідачем було встановлено, що господарські операції між ВАТ «Прикарпатпромарматура» і його контрагентом - ТзОВ «Омелюх груп» фактично не мали місце та не відбувалися, а тому за відсутності фактичного здійснення господарських операцій, у позивача було відсутнє право на формування витрат та податкового кредиту.

Враховуючи наведене, відповідач стверджує, що позивач допустив порушення податкового законодавства, а спірні податкові повідомлення-рішення вважає такими, що прийняті у відповідності до чинного законодавства України і підстав для їх скасування не вбачає.

Представник позивача у судовому засіданнях позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та поясненнях, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, надав пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях. Окрім того, у судовому засіданні представник наголосив на правомірності спірних податкових повідомлень-рішень, оскільки вважає, що вони прийняті в повній відповідності з нормами чинного законодавства України та просив у позові відмовити повністю.

Суд, заслухав пояснення представника позивача та представника відповідача, з'ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, а також ті, які мають значення для вирішення справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідив докази у справі, та встановив наступне.

В період з 09.09.2016 року по 15.09.2016 року, відповідно до наказу від 09.09.2016 року №455 й ухвали слідчого судді Солом'янського районного суду м.Києва від 01.08.2016 року, Личаківською ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області було проведено позапланову виїзну документальну перевірку ВАТ «Прикарпатпромарматура» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Акротус-Систем» (),ТОВ «Арнад плюс» (), ТОВ «Ренесанс Славія Інвестмент» (), ТОВ «ДРАЙВ ДЕНС КИЇВ» (), ТОВ «ТІК «ЕНЕРГІЯ» (), ТОВ «Біс Плюс» (), ТОВ «Світ Фуд» (), ТОВ «Металлсервіс Україна (), ТОВ «Фондор Груп» (), ТОВ «СТ Мідл» (), ТОВ «ГРАН БУТІК» (), ТОВ «Арабікус» (), ТОВ «Барбадос ЛТД» (), ТОВ «Бром форс» (), ТОВ «ІНТЕР ТЕКНОЛЕДЖІ» (), ТОВ «Елітстар Компані» (), ТОВ «Марино Торг» (), ТОВ «Домініка Трейд» (), ТОВ «Бурж Ком» (), ТОВ «Бурбон трейд» (), ТОВ «Бендер Проджект» (), ТОВ «Коралсіті» (), ТОВ «ВТК Сіріус» (), ТОВ «Молгрант» (), ТОВ «Мідленд Інвест» (). ТОВ «Гард Комьюніті» (коді ), ТОВ «Білд Комьюніті» (), ТОВ «Бест Комьюніті» (), ТОВ «КОНСАЛТКОМ» (), ТОВ «Ленсі Груп» (), ТОВ «Макао Союз» (), ТОВ «Ареал Софт Груп» (), ТОВ «Компанія «Інвест Гарант» (), ТОВ «Кортес-плюс» (), ТОВ «Форест-таун 2015» (), ТОВ «Олмофо» (), ТОВ «Профбудкомплекс» (), ТОВ «ЄЄ «Європейська будівельно-фасадна компанія» (), ТОВ «ЕНКОД КОНСТРАКШН» (), ТОВ «ТК Спектр» (), ТОВ «Фреш продакшн» (), ТОВ «Маджестик Лайн» (), ТОВ «Анадора» (), ТОВ «Сафарс» (), ТОВ «Альтерсвіфт» (), ТОВ «Врожай 2015» (), ТОВ «Стандарт промбуд» (), ТОВ «РЗХ ЛІМІТЕД» (), ТОВ «Малаві» (), ТОВ «Наполі Груп» (), ТОВ «Багіра Фінанс» (), ТОВ «ІК «Дельта» (), ТОВ «Голд Трейд» (), ТОВ «Шериф комфорт» (), ТОВ «Сурінам плюс» (), ТОВ «Промомаркетгруп» (), ТОВ «БК Нові Горизонти» (), ТОВ «НОВА ПЕРСПЕКТИВА-2015» (), ТОВ «Інгер буд» (), ТОВ «Будівельні технології «Кразбуд» (), ТОВ «Інтербілд Комьюніті» (), ТОВ «Ека Строй Плюс» (), ТОВ «Підлога-Бетон» (), ТОВ «Біз-лайн» (), ТОВ «ТД «Метрокепітал Груп» (), ТОВ «Сільник» (), ТОВ «Фоса- Інтернейшнл» (), ТОВ «ПАНОРАМА-СКАЙ» (), ТОВ «Омелюх груп» (), ТОВ «БК «Профбуд-2015» (), ТОВ «Гранді плюс» (), ПП «БУДПОСТАЧ-ЗАКАРПАТТЯ» (), ТОВ «САЛЕС ЛТД» (), ТОВ «АРГЕНТО Україна» (), ТОВ «АЛТІМА ТРЕЙД» (), ТОВ «КОНТИНЕНТ ДК» (), ТОВ «НУБІРОМ» (), ТОВ «АСТОР АГРОТРЕЙД» (), ТОВ «Ковад-Проммонтаж» () за період з 01.01.2014 р. по 29.07.2016 р.

За результатами проведеної перевірки відповідачем було складено акт №256/14-02/00218319 від 22.09.2016 року, у якому зафіксовано наступні порушення податкового законодавства, допущені ВАТ «Прикарпатпромарматура» у своїй діяльності:

1)п.п.198.1, 198.3 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 81700 грн., у тому числі за липень 2015 року на 81700 грн.

Як встановлено з акту, податковий орган дійшов висновку, що операції між ВАТ «Прикарпатпромарматура» і його контрагентом - ТзОВ «Омелюх груп» - не носили реальний характер, а лише документувалися для отримання позивачем податкових вигод. За висновками відповідача такі операції насправді не мали місця, а тому включення коштів, сплачених за виконані роботи по них до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, та формування податкового кредиту за рахунок сум ПДВ, сплачених у ціні таких робіт, було безпідставним і протиправним.

Крім того, в акті перевірки відповідач посилається також на ухвалу слідчого судді Солом'янського районного суду м.Києва від 01.08.2016 року з розгляду клопотання про призначення позапланової документальної перевірки в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000630 від 02.12.2015 року про надання дозволу на проведення позапланової документальної перевірки ВАТ «Прикарпатпромарматура». Так, за досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні було встановлено, що фактично відповідні роботи не проводились, послуги не надавались і постачання товарів не здійснювалось, а кошти обготівковувались, шляхом проведення подальших «транзитних» операцій з іншими фіктивними підприємствами, які задіяні у схемі транзитно-ковертаційної групи з подальшим їх обготівкуванням через рахунки юридичних та фізичних осіб-підприємців.

Не погодившись із висновками, що викладені в акті перевірки, позивачем надано відповідні письмові заперечення щодо таких.

Відповідачем надано відповідь від 11.11.2016 року за №12485/10/1306-14-02, в якій вказано, що висновки, зроблені в акті перевірки від 22.09.2016 року є правомірними, а відтак залишені без змін.

За наслідками перевірки Личаківською ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області були винесені податкові повідомлення-рішення: від 06.10.2016 року № щодо збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 81700 грн. (+ 81700 грн. податкове зобов'язання) та від 11.11.2016 року № щодо збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 81700 грн. (+ 81700 грн. податкове зобов'язання).

Не погоджуючись із вказаними рішеннями Личаківської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області позивач звернувся із даним позовом до суду.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Відповідно до п.86.3 ст.86 ПК України, акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п'яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Згідно п.86.8 ст.86 ПК України, податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Таким чином, даною нормою законодавцем встановлено імперативний порядок прийняття податкових повідомлень-рішень, у тому числі визначено строк, в межах якого контролюючий орган вправі прийняти податкове повідомлення-рішення й такий не може спливати раніше від дати вручення акта перевірки платнику.

При цьому, суд звертає увагу, що податкове законодавство надає право контролюючому органу лише раз на підставі одних і тих же висновків акта перевірки винести податкове повідомлення-рішення про донарахування суми податкового зобов'язання.

Судом з'ясовано, що: акт перевірки був вручений ліквідатору ВАТ «Прикарпатпромарматура» - 28.10.2016 року, що підтверджується його підписом на акті; заперечення на акт перевірки платником було надіслано відповідачу 03.11.2016 року, що підтверджується описом вкладення та квитанцією про надіслання поштового відправлення; згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, заперечення на акт перевірки отримано відповідачем - 08.11.2016 року; висновок про розгляд заперечення надіслано відповідачем на адресу позивача 14.11.2016 року, а такий отриманий останнім - 18.11.2016 року.

Отже, зважаючи на вищевикладене, суд погоджується із позицією Товариства та відзначає, що триденний строк в розумінні п.86.8 ст.86 ПК України на винесення податкового повідомлення-рішення, згідно акта перевірки №256/14-02/00218319, починає свій сплив з 15.11.2016 року та спливає - 17.11.2016 року, тобто триває три робочі дні наступні за днем розгляду заперечень на акт перевірки і надсилання відповіді платнику, а відтак, відповідач прийняв рішення від 06.10.2016 року та від 11.11.2016 року поза межами законодавчо встановлених строків (такі рішення могли бути прийняті в період з 15.11.2015 року по 17.11.2016 року).

Крім того, суд вважає за необхідне перевірити і дослідити правомірність винесення спірних рішень.

Вирішуючи спір, керуючись принципом змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд оцінює доводи й докази позивача, які ним подані на спростування висновків і заперечень відповідача щодо нереальності й безтоварності господарських операцій із ТзОВ «Омелюх груп» та на підтвердження їх фактичного здійснення сторонами.

Так, спростовуючи висновки відповідача щодо нереальності господарських операцій з ТзОВ «Омелюх груп» та на підтвердження їх реальності ВАТ «Прикарпатпромарматура» було подано до суду ряд документів, а саме, позивачем представлено (в копіях) наступні документи:

-договір підряду від 10.06.2015 року №7/15, укладений між ВАТ «Прикарпатпромарматура» і ТзОВ «Омелюх груп». За умовами цього договору ТзОВ «Омелюх груп» як підрядник зобов'язалося виконати за завданням ВАТ «Прикарпатпромарматура» як замовника, роботи з використанням власних або залучених матеріальних і трудових ресурсів, а ВАТ «Прикарпатпромарматура» зобов'язалося оплатити такі роботи (ст.1 договору). За ст.3 договору предметом підряду є: ремонтно-будівельні роботи по заміні покрівлі даху в корпусі 01 ВАТ «Прикарпатпромарматура» за адресою: м.Львів, вул.Б.Хмельницького, 176. Відповідно до ст.5 договору, ціна робіт за цим договором, згідно кошторису, складає - 490200,00 грн., в т.ч. ПДВ - 81700,00 грн. Загальна вартість проведених ремонтних робіт складає 408500,00 грн. без ПДВ, ПДВ 20% - 81700,00 грн., загальна сума з ПДВ - 490200,00 грн. У ст.7 договору визначено строк виконання робіт, а саме: з 01.07.2015 року по 20.07.2015 року, з правом дострокового виконання.

-податкову накладну від 09.07.2015 року №58, виписану ТзОВ «Омелюх груп» позивачеві, в зв'язку з виконанням частини замовлених робіт по розбиранню покриття покрівлі, ремонт примикань та улаштуванню цементної стяжки, за договором підряду від 10.06.2015 року №7/15 на суму з ПДВ 45600,00 грн., ПДВ - 7600,00 грн.

-довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за липень 2015 року форми №КБ-3 щодо виконання будівельних робіт та інших витрат, складену 09.07.2015 року ВАТ «Прикарпатпромарматура» і ТзОВ «Омелюх груп», на суму 45600,00 грн.

-акт приймання виконаних будівельних робіт за липень 2015 року форми №КБ-2в щодо ремонту покрівлі даху корпусу 01 ВАТ «Прикарпатпромарматура», складений 09.07.2015 року ВАТ «Прикарпатпромарматура» і ТзОВ «Омелюх груп», на суму 45600,00 грн.

-податкову накладну від 10.07.2015 року №55, виписану ТзОВ «Омелюх груп» позивачеві, в зв'язку з виконанням наступної частини замовлених робіт по улаштуванню цементної стяжки, за договором підряду від 10.06.2015 року №7/15 на суму з ПДВ 18600,00 грн., ПДВ - 3100,00 грн.

-довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за липень 2015 року форми №КБ-3 щодо виконання будівельних робіт та інших витрат, складену 10.07.2015 року ВАТ «Прикарпатпромарматура» і ТзОВ «Омелюх груп», на суму 18600,00 грн.

-акт приймання виконаних будівельних робіт за липень 2015 року форми №КБ-2в щодо ремонту покрівлі даху корпусу 01 ВАТ «Прикарпатпромарматура», складений 10.07.2015 року ВАТ «Прикарпатпромарматура» і ТзОВ «Омелюх груп», на суму 18600,00 грн.

-податкову накладну від 14.07.2015 року №61, виписану ТзОВ «Омелюх груп» позивачеві, в зв'язку з виконанням останньої частини замовлених робіт за договором підряду від 10.06.2015 року №7/15 на суму з ПДВ 426000,00 грн., ПДВ - 71000,00 грн.

-довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за липень 2015 року форми №КБ-3 щодо виконання будівельних робіт та інших витрат, складену 14.07.2015 року ВАТ «Прикарпатпромарматура» і ТзОВ «Омелюх груп», на суму 426000,00 грн.

-акт приймання виконаних будівельних робіт за липень 2015 року форми №КБ-2в щодо ремонту покрівлі даху корпусу 01 ВАТ «Прикарпатпромарматура», складений 14.07.2015 року ВАТ «Прикарпатпромарматура» і ТзОВ «Омелюх груп», на суму 426000,00 грн.

-звіти про втрати основних матеріалів у будівництві в співставленні з виробничими нормами за липень 2015 року, розрахунки загальновиробничих витрат до локального кошторису №2-1-1 на ремонт покрівлі даху та підсумкові відомості ресурсів за липень 2015 року, дефектний акт від 31.01.2015 року.

Розглянувши всі вищеперелічені документи, суд відзначає, що вони є належним доказом досягнення їх сторонами домовленостей щодо здійснення, у відповідності до погоджених умов, конкретних господарських операцій, спрямованих на задоволення їх інтересів та на реалізацію господарської компетенції таких юридичних осіб.

При цьому, первинні документи, які складалися для підтвердження факту виконання господарських операцій за укладеним договором та для їх документування, за своїм змістом засвідчують факти здійснення відповідних робіт та передачі їх результатів від виконавця до позивача. У той же час, такі первинні документи вповні відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які ставляться до підприємств у частині здійснення облікової політики, та містять необхідні для первинних документів дані, що дозволяє достовірно встановити обсяги та зміст відповідної господарської операції. Дослідивши надані позивачем податкові накладні, суд відзначає, що вони також оформлені у відповідності до приписів чинного законодавства та не містять недоліків, які би вказували на їх дефектність, на яку посилається відповідач.

Представлені позивачем звіти про втрати основних матеріалів у будівництві в співставленні з виробничими нормами за липень 2015 року й розрахунки загальновиробничих витрат до локального кошторису №2-1-1 на ремонт покрівлі даху, на переконання суду, підтверджують намір позивача реально виконувати укладений договір з вказаною юридичною особою та понесені позивачем реальні витрати у зв'язку з цим.

Тож, розглянувши і дослідивши їх, суд зауважує, що такі документи засвідчують факти дійсного проведення таких робіт/послуг.

При цьому, за складом та обсягами такі роботи відповідають тим, які в свою чергу ВАТ «Прикарпатпромарматура» замовляло для виконання в ТзОВ «Омелюх груп».

Водночас, нормами ст.198 Податкового кодексу України, зокрема, обумовлено право на віднесення платником податку сум ПДВ до податкового кредиту, яке виникає у разі здійснення операцій з: а)придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б)придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в)отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г)ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається, зокрема (у відношенню до спірних операцій), дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 Податкового кодексу України) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 Податкового кодексу України, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з нормами ст.198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 Податкового кодексу України або якщо придбані товари/послуги призначаються для використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що у платника податку виникає право на включення суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту за умови наявності належним чином оформлених і зареєстрованих податкових накладних (та безумовно, в разі призначення придбаних товарів, робіт чи послуг для використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податків і підтвердження відповідними первинними документами здійснення господарських операцій, на підставі яких платником податків було сформовано податковий кредит, що як викладено вище, знайшло своє належне підтвердження).

Відтак, позивачем на достатніх правових підставах, обґрунтовано й правомірно включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по операціях із виконання робіт/надання послуг з ТзОВ «Омелюх груп».

Щодо висновків податкового органу про не підтвердження первинними документами операцій між позивачем і його контрагентом, то суд зауважує наступне.

Відповідно до п.44.1 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені вищевказаною нормою.

Згідно з п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України, платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у п.44.1 Податкового кодексу України, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого Податковим кодексом України граничного терміну подання такої звітності.

Як встановлено п.44.6 ст.44 Податкового кодексу України, у разі якщо до закінчення перевірки або протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Тож, на переконання суду, в даному випадку посилання відповідача на відсутність у платника податків документів, що підтверджують показники, відображені в податковій звітності, у зв'язку із ненаданням їх контролюючому органу є необґрунтованим, оскільки відповідачем не надавалася в установленому порядку відповідна вимога про надання таких документів для перевірки.

Більш того, суд акцентує увагу на тому, що самі по собі порушення податкового законодавства, допущені постачальником у ланцюгу постачання товарів/робіт/послуг, тягнуть негативні наслідки саме для такого постачальника та не можуть автоматично впливати на право позивача на віднесення до складу податкового кредиту сум сплаченого в ціні товару податку на додану вартість чи сплачених коштів до складу своїх витрат. І лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для висновку про необґрунтованість податкової вигоди.

Зазначене випливає з актуальної практики Європейського Суду з прав людини, в якій Суд чітко окреслив правило індивідуальної відповідальності платника податків, яке, зокрема, полягає у тому, що добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом. Зокрема, у п.71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Європейський Суд з прав людини вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності. Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив і у рішенні по справі «Бізнес Саппорт Сентр» проти Болгарії», п.23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції.

А відтак, навіть за умови достовірного підтвердження обставин щодо порушення податкового законодавства контрагентом позивача, це не може автоматично підтверджувати порушення податкового законодавства позивачем.

Окремо суд підкреслює також необхідність дотримання позиції Європейського Суду з прав людини, яку він висловив у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», п.43 рішення у справі «Кобець проти України», відповідно до якої, суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Тобто, встановлюючи істину в справі, суд повинен базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби в суду не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву. Таким чином, у даному випадку поза розумними сумнівом повинна доводитися саме фіктивність і нереальність конкретних господарських операцій, здійснених ВАТ «Прикарпатпромарматура», а не іншими особами.

У зв'язку з чим, суд критично оцінює посиланням відповідача на здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, за матеріалами якого контрагент позивача здійснював фіктивну діяльність. Проте, відповідачем не надано до суду жодних доказів порушення кримінального провадження. Натомість, в даному випадку доказування з боку податкового органу обмежилось посиланням та існуванням «пояснень» та «протоколів допиту» в акті перевірки, навіть без надання копій таких документів до суду.

Суд відзначає, що ані факт провадження такого досудового розслідування, ані факт здійснення податкової перевірки, які стосуються лише контрагентів платника податків чи їх посадових осіб, самі по собі не можуть бути достовірним свідченням фіктивної діяльності саме ВАТ «Прикарпатпромарматура» і підтверджувати порушення з його сторони норм чинного податкового законодавства України.

Відтак, ураховуючи зазначену вище позицію та дійсні обставини справи, беручи до уваги позиції й доводи сторін, суд резюмує та наголошує на тому, що порушення зі сторони позивача, на які податковий орган вказує як на доведені, не знайшли свого належного підтвердження, позаяк досліджені в процесі розгляду даної справи документи свідчать про реальне здійснення позивачем конкретних господарських операцій, матеріали ж кримінального провадження стосовно контрагентів платника податків, на які посилається відповідач, не можуть в означеному випадку достовірно підтверджувати фіктивність конкретно ідентифікованих операцій платника податків. А також і під час судового розгляду в справі не було здобуто будь-яких інших належних і допустимих доказів нереальності таких операцій чи свідомої участі позивача в протиправній (у світлі податкового законодавства) діяльності.

З огляду на вказане, суд зазначає, що в контексті податкових спорів встановлення обов'язку сплатити податок/позбавлення права отримати податкову вигоду (податковий кредит чи бюджетне відшкодування ПДВ) розглядається як позбавлення власності. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (п.49) Суд вказав, що збільшення податковим органом зобов'язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, і таке втручання за Конвенцією може бути визнано тільки, якщо здійснене на умовах, передбачених законом. Також і в п.53 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії», п.23 рішення у справі «Бізнес Саппорт Сентр» проти Болгарії» Суд відзначив, що позбавлення власності повинно здійснюватися лише на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тож, зважаючи на відсутність належного доведення фактів дійсного порушення позивачем податкового законодавства, слід дійти висновку, що втручання в його майнові права та позбавлення права на податкові вигоди було безпідставним.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується також з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у п.110 рішення у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Так, наведені Личаківською ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між ВАТ «Прикарпатпромарматура» та ТзОВ «Омелюх груп» при закупівлі робіт і послуг, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки та заперечення, та ним не було спростовано доводів позивача, а отже, відповідачем належними документально обґрунтованими доказами не підтверджено нереальності документованих позивачем господарських операцій і їх нездійснення.

Відтак, позивач мав право розраховувати на передбачені податковим законодавством вигоди від провадження своєї діяльності й правомірно ними скористався, визначаючи податок на додану вартість за результатом своєї діяльності. У той же час, відповідач дійшов необґрунтованого висновку про його заниження та прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення без достатніх для того правових підстав.

Неможливо залишити поза увагою і таку обставину.

Судом із матеріалів справи також встановлено, що відносно ВАТ «Прикарпатпромарматура» ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.05.2012 року у справі №5015/1763/12 було порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ «Прикарпатпромарматура». Так, ухвалою Господарського суду Львівської області було в порядку Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, що передбачало зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до порушення справи про банкрутство.

Протягом дії мораторію, як зазначено в ухвалі, забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства України, а також не нараховується неустойка (штраф, пеня), інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

В подальшому, постановою Господарського суду Львівської області від 05.02.2014 року ВАТ «Прикарпатпромарматура» визнано банкрутом та щодо нього відкрито ліквідаційну процедуру. Офіційне повідомлення про визнання банкрутом Підприємства розміщене на сайті Вищого господарського суду України - 07.02.2014 року.

Постанова Господарського суду Львівської області від 05.02.2014 року набрала законної за наслідками її апеляційного оскарження - 10.11.2014 року.

Загалом, у постанові вказано, що з дня її прийняття, строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута.

Отже, наведене є свідченням того, що у банкрута не може виникати додаткових зобов'язань зі сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), у тому числі у спосіб донарахування таких органом ДФС, шляхом винесення податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, аналізуючи чинне законодавство та обставини справи, суд дійшов висновку, що суб'єкт владних повноважень, прийнявши оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не дотримався принципу верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, вимог чинного податкового законодавства України та передбачених ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України принципів.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138, 158-163, 167 Кодексу адміністра-тивного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1.Адміністративний позов задовольнити повністю.

2.Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Личаківською ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області № від 06.10.2016 року та № від 11.11.2016 року,

3.Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Личаківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (м. Львів, вул. Стрийська,35; на користь Відкритого акціонерного товариства «Прикарпатпромарматура» (м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 176, ) судовий збір в сумі 2451 грн. (дві тисячі чотириста п'ятдесят одна) грн. 00 коп.

Постанову може бути оскаржено, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст постанови складено та підписано 18.04.2017 року.