Справа № 804/137/16
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2017 року м. Київ К/800/19122/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шведа Е.Ю.,

суддів: Донця О.Є.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за

касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2016 року

у справі № 804/137/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського»

до Дніпропетровської митниці державної фіскальної служби

про скасування рішення,

встановив:

Публічне акціонерне товариство «Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» (далі - ПАТ «Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського») звернулось до суду з адміністративним позовом до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби (далі - Митниця) про скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 01 липня 2015 року №110010000/2015/20065; визнання недійсним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 01 липня 2015 року №110010000/2015/600407/1.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення цих судів та прийняти нове - про задоволення позову. Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що суди попередніх інстанцій неповно встановили обставини справи та дійшли помилкових висновків щодо неможливості розмитнення ввезеного товару за заявленою декларантом митною вартістю такого товару, визначеною за першим методом (за ціною договору). Зокрема, суди дійшли помилкового висновку щодо необхідності надання позивачем документів, які підтверджують витрати на транспортування товару, оскільки такі включені до ціни товару та понесені продавцем (умови поставки СРТ - станція Дніпродзержинськ).

У своїх запереченнях на касаційну скаргу Митниця просила залишити таку без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін. При цьому, відповідач зазначає, що декларант зобов'язаний був надати Митниці документи, які підтверджують витрати на здійснення транспортування товару, зокрема територією України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами встановлено, що 01 липня 2015 року позивач звернувся до Дніпропетровської митниці ДФС для митного оформлення товару: «концентрат залізорудний агломераційний». Цей товар надійшов на адресу ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» на підставі зовнішньоекономічного контракту від 29 квітня 2015 року №15-0835-12, укладеного між ТОВ «Русская горно-металлургическая компанія» (продавець) та позивачем та заявлений до митного оформлення шляхом подання митної декларації від 01 липня 2015 року №110010000/2015/021367. Митна вартість товару заявлена позивачем шляхом подання декларації митної вартості форми ДМВ- 1 за ціною договору (основний метод) відповідно до статті 58 МК України, а саме 2,185 RUза кг.

Під час візуального контролю документів, доданих до МД від 01 липня 2015 року № 110010000/2015/021367, відповідач виявив певні ознаки ризиковості операції, що визначені наступними індикаторами ризиків: 105-2 «можливе заниження митної вартості товару. Здійснити перевірку правильності визначення митної вартості. Звернути увагу на митну вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів. Провести перевірку відомостей, що містяться в документах, які підтверджують митну вартість товарів».

Митниця визначила та суди попередніх інстанцій встановили, що продавцем товару відповідно до контракту № 15-0835-12 від 29 квітня 2015 року є ТОВ «Русская горно-металлургическая компанія», а виробником та відправником цього товару є ВАТ «Стойленский ГОК».

У ході перевірки наданих декларантом документів Митниця встановила, що відповідно до зовнішньоекономічного контракту залізорудний концентрат імпортується за ціною, що розраховується в залежності від вмісту Fе (заліза). Базова ціна залізорудного концентрату визначається на рівні 2166,91 руб.РФ/т при вмісті Fе 66%. У залежності від збільшення або зменшення фактичного вмісту Fе, надбавка або знижка до базової ціни складає 23,80 руб.РФ/т за 1% Fе долі в пропорції.

Позивачем до документів митного оформлення надано рахунок-фактуру від 23 червня 2015 року № БЕЛ00111 - вартість 2185,95 руб.РФ/т. Вміст Fе (заліза) зазначено відповідно до наданого до митного оформлення сертифіката якості № 88.

Ідентифікувати рахунок-фактуру із сертифікатом якості можливо лише за вагою товару. Вказаний рахунок-фактура виставлений ТОВ «Русская горно-металлургическая компанія» в рамках зовнішньоекономічного контракту від 29 квітня 2015 року № 15-0835-12 на умовах поставки СРТ Дніпродзержинськ.

Також ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» до документів митного оформлення надало рахунок-фактуру від виробника товару - ВАТ «Стойленский ГОК», виставлений в рамках контракту № 15-04-29, додатку від 15 червня 2015 року № 3, відповідно до якого вартість товару визначена на рівні 1 365 руб.РФ/т при вміст Fе - 66,5%. Зазначений рахунок-фактура містить посилання на сертифікат якості №88, де вміст Fe визначено на рівні 66,8% в той час, як в рахунку-фактурі такий вміст Fе становить 66,5%.

На думку Митниці, з урахуванням того, що ціна товару розраховується в залежності від вмісту Fе (заліза), зазначена розбіжність є суттєвою для обчислення ціни товару.

Контракт № 15-04-29 та додаток від 15 червня 2015 року № 3 до митного оформлення позивачем не надано. Рахунки продавця та виробника товару ідентифікуються між собою лише за вагою, при цьому ціна товару в рахунках продавця зазначена в залежності від вмісту Fе (заліза) та відрізняється від ціни, зазначеній в рахунках виробника, яка при різному вмісті Fе (заліза) визначена в єдиному розмірі.

Крім того, відповідно до копії декларації країни експорту від 18 червня 2015 року №10101100/180615/0000669 вартість оцінюваного товару на умовах СРТ Дніпродзержинськ складає 1948,62 руб.РФ/т, що не відповідає ні рахункам виробника, ні рахункам контрактоотримувача.

Також Митниця дійшла висновку про те, що позивач в порушення п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України не надав документи, які містять відомості, що підтверджують транспортну складову у вартості оцінюваних товарів.

При цьому, позивач до документів митного оформлення надав лист № 062Д/1683 від 01 липня 2015 року, в якому зазначено, що підтвердження транспортної складової територією України неможливе, тому з урахуванням умов поставки СРТ м. Дніпродзержинськ відповідно до ч. 10 ст. 58 МК України вартість транспортування від виробника до пункту призначення є складовою вартості товару за контрактом, заявленої декларантом як митна вартість.

При здійсненні контролю співставлення, тобто порівняння рівня заявленої митної вартості з інформацією, наявною у митного органу щодо вартості ідентичних та подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, посадовою особою Митниці встановлено, що в базі даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи (далі - ЄАІС) була відсутня інформація щодо митних оформлень, за якими ввезено ідентичний товар «концентрат залізорудний агломераційний» за посередницькими угодами.

Проте, містилась інформація щодо митного оформлення ідентичного товару «концентрат залізорудний агломераційний» (за прямим контрактом, враховуючи якісні показники за вмістом Fе - в середньому від 66,1%-66,6%) на умовах СРТ Дніпродзержинськ МД від 13 березня 2015 року № 110010000/2015/020301 - 2,8534 руб.РФ/кг при базовій ціні сировини з базовим вмістом Fе 66% на рівні 2263,00 руб. РФ/т без ПДВ та вартості плати за перевезення. При цьому, вартість перевезення складає 580 руб.РФ/т.

Таким чином, вартість на умовах СРТ Дніпродзержинськ «концентрату залізорудного агломераційного» за прямим контрактом згідно з наявною у Митниці інформацією складає 2,843 руб.РФ/кг, а позивачем з контрактом із посередником заявлено 2,185 руб.РФ/кг.

Коригування митної вартості проведено за рішенням № 110010000/2015/600407/1 від 01 липня 2015 року (резервний метод).

При цьому, посадовою особою Дніпропетровської митниці у графі 33 рішення про коригування заявленої митної вартості зазначено причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Також, посадовою особою митниці зазначено про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61 МК України та здійснено відповідний розрахунок.

У зв'язку з прийняттям митницею рішення про коригування митної вартості товару позивачу відмовлено в митному оформленні та видано картку відмови від 01 липня 2015 року №110010000/2015/20065.

Вважаючи такі рішення та картку відмови Митниці протиправними, ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» звернулось до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у Митниці під час перевірки заявленої декларантом митної вартості товару та доданих до декларації документів виникли обґрунтовані сумніви у правильності визначення такої митної вартості позивачем за першим (за ціною договору) методом. При цьому в ході консультацій з митним органом позивач зазначені сумніви та розбіжності не спростував, додатково витребуваних документів, які б надали можливість визначити митну вартість товару за першим методом, відповідачу не надав.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком судів та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Ч.ч. 1, 2 ст. 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та главою 8 вказаного розділу.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ч. 10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Як установлено судами, поставка спірного товару здійснювалась на умовах поставки СРТ м. Дніпродзержинськ, тобто витрати щодо транспортування товару до вказаного місця несе продавець товару, а їх вартість включена до ціни такого товару.

Таким чином, суд звертає увагу на помилковість висновків Митниці та судів попередніх інстанцій щодо необхідності подання позивачем у цьому випадку документів, які підтверджують транспортну складову вартості товару, оскільки вартість перевезення сплачено продавцем. Крім того, вартість перевезення такого товару територією України, згідно з викладеними положеннями ч. 10 ст. 58 МК України, не впливає на формування митної вартості цього товару та до неї не включається.

Водночас, ст. 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

При цьому, ч. 4 ст. 53 МК України визначено, що у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).

Положеннями ч. 1 ст. 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 червня 2015 року № 21-498а15.

Відтак, приписи вказаних статей зобов'язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як встановлено судами, Митниця зазначила обставини та обґрунтувала наявність у поданих декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України документах розбіжностей і неточностей, які не давали можливість визначити митну вартість товарів за першим методом її визначення. Так, згідно з наявною у відповідача інформацією, вартість на умовах СРТ м. Дніпродзержинськ «концентрату залізорудного агломераційного» за прямим контрактом складає 2,843 руб.РФ/кг, а позивачем з контрактом із посередником заявлено 2,185 руб.РФ/кг. Також, з урахуванням того, що ціна товару розраховується в залежності від вмісту Fе (заліза), а розбіжність даних щодо вмісту Fе (заліза) у рахунках-фактурах по ланцюгу придбання одного і того ж товару між виробником, постачальником та позивачем (контрактоотримувачем, є суттєвою для обчислення ціни товару, Митниця дійшла правильного висновку щодо необхідності надання додатково контракту № 15-04-29 та додатку до нього від 15 червня 2015 року № 3. Ненадання вказаних документів, у тому числі з об'єктивних причин, позбавило Митницю перевірити та прослідкувати формування заявленої до митного оформлення митної вартості ввезеного товару. Своєю чергою, наряду з іншими обставинами справи, суд бере до уваги те, що відповідно до копії декларації країни експорту від 18 червня 2015 року №10101100/180615/0000669 вартість оцінюваного товару на умовах СРТ Дніпродзержинськ складає 1948,62 руб.РФ/т, що не відповідає ні рахункам виробника, ні рахункам контрактоотримувача. Вказані розбіжності та недоліки позивач під час консультацій з митним органом не спростував.

Зважаючи на те, що судами попередніх інстанцій установлено наявність у наданих позивачем обов'язкових документах розбіжностей, які перешкоджали застосуванню основного методу визначення митної вартості товарів, наявність у Митниці обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначення митної вартості товару декларантом та отримання відповідачем у встановленому порядку інформації щодо значно вищої вартості «концентрату залізорудного агломераційного» на умовах поставки СРТ м. Дніпродзержинськ за прямим контрактом, ніж заявлено позивачем з контрактом із посередником, суд касаційної інстанції вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову та скасування оспорюваних рішення та картки відмови у цій справі.

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, ухвалено законне та обґрунтоване рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» відхилити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: