Справа № 428/13864/16-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Журавель Т.С.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року справа №428/13864/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Ястребової Л.В., суддів Компанієць І.Д., Сухарька М.Г., розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 березня 2017 року у справі № 428/13864/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

28 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернувся в інтересах ОСОБА_2 (надалі позивач) до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області (надалі відповідач, Управління) про визнання бездіяльності щодо перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік протиправною та зобовязання здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити позивачу недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня, як учаснику бойових дій за 2016 рік, відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на момент проведення виплат, з урахуванням раніше виплачених сум (а. с. 1-3).

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено (а. с. 31-32).

Позивач із таким рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції усіх обставин справи через що, на його думку, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що для визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2016 році підлягає застосування не Постанова КМУ № 141, а Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ, який має вищу юридичну силу, ч. 5 ст. 12 якого передбачає виплати цієї допомоги у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком. На думку апелянта, право позивача на отримання щорічної одноразової грошової допомоги, як учаснику бойових дій, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань і потребує фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України (а.с. 37-40).

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів встановила наступне.

Позивач, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, має статус учасника бойових дій згідно з посвідченням серії АБ № 345338, яке видано від 30.04.2015 року та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а. с. 6).

У 2016 році до 05 травня позивачу нарахована і виплачена щорічна разова грошова допомога в розмірі 920 грн. згідно постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Позивач, вважаючи, що розмір щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік у розмірі 920 грн. не відповідає вимогам чинного законодавства, 28 вересня 2016 року звернувся до відповідача із заявою, в якій просив провести йому доплату вищезазначеної допомоги у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, тобто, позивач просив зробити відповідача доплату у сумі 4730 грн. Зазначена заява отримана Управлінням у той же день, 28.09.2016 року, що підтверджується штампом вх. кореспонденції № П/1543 (а.с. 9).

Відповідач, листом № 8117/03 від 11 жовтня 2016 року повідомив позивача, що постановою КМУ від 2 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановлено, що у 2016 році разова грошова допомога до 5 травня учасникам бойових дій здійснюється у розмірі 920,00 грн., зазначаючи, при цьому, що зазначену виплату здійснено на законних підставах, в межах встановленого бюджетного призначення (а.с.24).

Позивач, вважаючи такі дії відповідача неправомірними, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач, здійснюючи позивачеві нарахування та виплату одноразової допомоги до 5 травня в розмірі 920 грн. діяло відповідно до Закону України від 28.12.2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»», в межах та у спосіб, визначений Законом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Спірним питанням у даній справі є правомірність (протиправність) застосування відповідачем при виплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій Постанови № 141.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008, встановлено виплату учасникам бойових дій щорічної до 5 травня разової грошової допомоги у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ, яким розділ VI Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, згідно якого норми і положення статей 12,13,14,15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» установлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах, зокрема, учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 920 гривень.

Вказані положення Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ неконституційними не визнавались та положення постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 є також чинними.

За таких обставин, колегія суддів вважає правомірними застосування відповідачем при виплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій Постанови № 141.

Апелянт обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про безпідставність вимог позивача невірно застосував рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 року №20-рп/2011 та від 25 січня 2012 року №3-рп/2012.

З цього приводу колегія суддів вважає за можливе зазначити про таке.

Так, Конституційний Суд України у рішенні від 26.12.2011 року №20-рп/2011 зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Вказуючи на правомірність визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня з врахуванням положень постанови КМ України від 02.03.2016 року №141 колегія суддів виходить з того, що нормативно-правові акти, які видані КМ України в межах своїх повноважень, підлягають обов'язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян.

У рішенні Конституційного суду України від 25.01.2012р. за №3-рп/2012 вказано, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Таким чином, КМ України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Отже, в аспекті конституційного тлумачення ч.2 ст. 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України слід розуміти, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку необхідно застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Відповідачем виплачена позивачу щорічна разова грошова допомога до 05 травня за 2016 рік в розмірі 920 грн. відповідно до положень Бюджетного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141, тобто на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 березня 2017 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 березня 2017 року у справі № 428/13864/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя Л.В. Ястребова

Судді І.Д. Компанієць

ОСОБА_4