Справа № 820/777/17
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

12 квітня 2017 р. № 820/777/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Тітова О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Костіної А.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМ-ФОР" до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення про застування адміністративного арешту майна,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОМ-ФОР" звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про застосування адміністративного арешту майна платників податків №887/9/20-40-14-02-16 від 16 лютого 2017 року Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області ДФС України.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем не дотримано норм закону при плануванні та проведені заходів державного нагляду (контролю), отже підстави для проведення документальної перевірки стосовно ТОВ «КОМ-ФОРТ» відсутні, а тому прийняте рішення відповідачем про застосування адміністративного арешту є незаконним.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на наведені у письмових запереченнях обставини, в яких зазначила, що рішення від 16.02.2017 року №887/9/20-40-14-02-16 про застосування умовного арешту майна ТОВ «КОМ-ФОР» є належним чином оформленими та обґрунтованими, а дії посадих осіб контролюючого органу щодо проведення перевірки законними.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що начальником ГУ ДФС України у Харківській області відповідно до затвердженого плану-графіку проведення документальних планових перевірок субєктів господарювання на 1 кв. 2017 року видано наказ №215 від 02.02.2017 року про призначення проведення з 14.02.2017 документальної планової виїзної перевірки ТОВ «КОМ-ФОР» за період діяльності з 01.01.2015 по 31.12.2016 тривалістю 20 робочих днів.

03.02.2017 року Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області направило до позивача повідомлення від 02.02.2017 №84 про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «КОМ-ФОР» з 14.02.2017 року та копію наказу №215 від 02.02.2017 року начальника ГУ ДФС України у Харківській області про призначення планової виїзної перевірки.

З пояснень позивача вбачається, що 11.02.2017 року співробітнику служби охорони ТОВ «КОМ-ФОР» під підпис було вручено поштове відправлення від ГУ ДФС України в Харківській області з вищезазначеними документами. Оскільки 11.02.2017 субота, вихідний день, про зміст поштового відправлення посадовим особам ТОВ «КОМ-ФОР» стало відомо лише 13.02.2017 року у понеділок.

14.02.2017 року по місцю знаходження підприємства прибули співробітники ГУ ДФС України у Харківській області з метою проведення перевірки згідно вищезазначеного наказу.

Однак, при вході 14.02.2017 посадовими особами контролюючого органу за адресою ТОВ «КОМ-ФОР» для проведення документальної планової виїзної перевірки та після предявлення службових посвідчень, а також направлень від 13.02.2017 №№ 490,491,492,493,494,495,496 на перевірку (а.с. 39-42) генеральний директор та головний бухгалтер субєкта господарювання повідомили про відмову у допуску посадових осіб, про що складено акт від 14.02.2017 № 136/20-40-14-02-07/33337750. (а.с. 16).

З приводу недопущення посадових осіб контролюючого органу до документальної планової виїзної перевірки, позивач надав пояснення від 14.02.2017 року №41 (а.с. 18).

16.02.2017 року заступником начальника Головного управління ДФС у Харківській області було прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків товариства з обмеженою відповідальністю «КОМ-ФОР» у звязку з не допуском до проведення планової перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року (а.с. 12).

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, права та обовязки платників податків, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час адміністрування податків регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

В силу приписів ст. 41 ПК України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства - Державна фіскальна служба України, його територіальні органи, яким, у тому числі, виступає Головне управління ДФС у Харківській області (далі ГУ ДФС у Харківській області).

Відповідно до п. п. 19 1.1.1 п. 19 1.1 ст. 19 1 ПК України однією із функцій, виконання якої повинні забезпечити контролюючі органи, визначено здійснення адміністрування податків, зборів, платежів та проведення відповідно до законодавства перевірок та звірок платників податків.

Статтею 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених ;цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Пунктом 77.4 ст. 77 ПК України передбачено, що про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 (п. 77.6 ст. 77 ПК України).

За приписами п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

-направлення на проведення такої перевірки;

-копії наказу про проведення перевірки;

-службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

При цьому, єдиною підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної перевірки законодавець визначив непред'явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням встановлених вимог.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників) від допуску до перевірки на інших підставах не дозволяється.

Згідно з п. 81.2 ст. 81 ПК України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки невідкладно складається акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови. Посадова (службова) особа платника податків (його представник) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

Відповідно до п. п. 94.2.3 п. 94.1 ст. 94 ПК України, у разі коли платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу може бути застосовано адміністративний арешт майна такого платника податків - як винятковий спосіб забезпечення виконання останнім його обов'язків, визначених законом.

Згідно з п. 94.5 ст. 94 ПК України арешт майна може бути повним або умовним.

Рішення про застосування арешту майна платника податків приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу (п.94.6 ст. 94 ПК України).

Суд зазначає, що на виконання положень п. 77.4 ст. 77 ПК України за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки, а саме - 03.02.2017, за адресою місцезнаходження ТОВ «КОМ-ФОР» рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачем було надіслано копію наказу ГУ ДФС у Харківській області від 02.02.2017 № 215 про проведення перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення перевірки (від 02.02.2017 №84), що підтверджується матеріалами справи.

Приписи п. 81.1 ст. 81 ПК України містять вичерпний перелік підстав для законної відмови платника податків від допуску до перевірки уповноважених осіб контролюючого органу.

Однак, жодної обґрунтованої підстави зазначеної у п.81.1 ст.81 ПК України для недопущення співробітників Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області до документальної планової виїзної перевірки позивач у поясненні від 14.02.2017 №41, у судовому засіданні та у адміністративному позові не зазначив.

Таким чином, суд приходить до висновку, що за наявності підстав для застосування адміністративного арешту, передбачених п. п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України, та дотримання порядку його застосування, регламентованого положеннями цієї статті, рішення Головного управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області від 16 лютого 2017р. №887/9/20-40-14-02-16 про застосування умовного арешту майна ТОВ «КОМ-ФОР», є обґрунтованим та прийнятим згідно чинного законодавства.

Щодо посилань позивача на те, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області порушено приписи п.77.1 та п.77.2 ст.77 ПК України, а саме не розміщено на офіційному сайті контролюючого органу плану графіку проведення перевірок, та на те, що у ТОВ «КОМ-ФОР» згідно приписів ст.10 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» були підстави для не допуску посадових осіб контролюючого органу, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 77.1 ст.77 ПК України (в редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

Оскільки внесені зміни до Податкового кодексу України набрали чинності тільки у 2017 році, то відповідно розміщення плану графіку на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади буде відбуватись у 2017 році до 25 грудня, на перевірки, які будуть проведені у 2018 році.

Отже, норма на яку посилається позивач не застосовується до перевірок, які призначені у 2017 році.

Разом з цим суд зазначає, що відповідно до ч.5 ст.2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» органи Державної фіскальної служби, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобовязані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

З аналізу даної норми вбачається, що Державна фіскальна служба виконуючи приписи вищезазначеного Закону має враховувати особливості визначені законами у відповідних сферах, а саме приписи спеціалізованого закону Податкового кодексу України, у п.81.1 ст.81 якого зазначений вичерпний перелік підстав для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної планової виїзної перевірки.

Таким чином, суд вважає посилання позивача про наявність підстав ст.10 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» при недопущенні посадових осіб Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області до проведення вищевказаної перевірки, безпідставними.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що відповідач діючи у спірних правовідносинах та приймаючи відповідні рішення, не порушував вимоги чинного законодавства, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 159-163, 167, 186, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволені адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМ-ФОР" до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення про застування адміністративного арешту майна -відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 14.04.2017 року.

Суддя О.М.Тітов