Справа № 352/621/15-а
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" квітня 2017 р. місто Київ К/800/46032/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Черпіцької Л.Т.,

Шведа Е.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі Івано-Франківської області на постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2015 року у справі № 352/621/15-а (2-а/352/39/15) за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі Івано-Франківської області, у якому просив визнати протиправними дії відповідача та зобов'язати останнього зарахувати при пільговому обчисленні період роботи з 15 серпня 1981 року по 28 лютого 1988 року з 01 березня 1988 року по 14 жовтня 1988 року, з 15 жовтня 1988 року по 30 вересня 1989 року, з 01 жовтня 1989 року по 27 вересня 1994 року, з 15 липня 2002 року по 24 лютого 2009 року як трудовий стаж, вироблений у районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях, а також зобов'язати зробити перерахунок та виплатити пенсію з урахуванням такого пільгового стажу з моменту призначення пенсії - з 01 серпня 2008 року.

Позов мотивований безпідставністю відмови Управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі Івано-Франківської області у обчисленні пільгового стажу позивача з урахуванням вищевказаних періодів.

Постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2015 року, позов задоволено частково: визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі Івано-Франківської області в перерахунку пенсії ОСОБА_2 з врахуванням пільгового обчислення стажу; зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі Івано-Франківської області зарахувати в пільговому обчисленні (кожний рік роботи за один рік шість місяців) ОСОБА_2 період роботи з 15 серпня 1981 року по 28 лютого 1988 року, з 01 березня 1988 року по 14 жовтня 1988 року, з 15 жовтня 1988 року по 30 вересня 1989 року, з 01 жовтня 1989 року по 27 вересня 1994 року, з 15 липня 2002 року по 24 лютого 2009 року як трудовий стаж, вироблений в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі Івано-Франківської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з врахуванням пільгового обчислення стажу з 20 вересня 2014 року.

У поданій касаційній скарзі відповідач, із посиланням на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши та обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 працював у Івано-Франківському управлінні бурових робіт вахтово-експедиційним методом у районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях, а саме: з 15 серпня 1981 року по 28 лютого 1988 року у Ханти-Мансійському автономному окрузі Тюменської області (місцевість, прирівняна до районів Крайньої Півночі), з 01 березня 1988 року по 14 жовтня 1988 року у Ямало-Ненецькому автономному окрузі Тюменської області, що відноситься до районів Крайньої Півночі, з 15 жовтня 1988 року по 30 вересня 1989 року у Ханти-Мансійському автономному окрузі Тюменської області (місцевість, прирівняна до районів Крайньої Півночі), з 01 жовтня 1989 року по 27 вересня 1994 року у Ямало-Ненецькому автономному окрузі Тюменської області, що відноситься до районів Крайньої Півночі, з 15 липня 2002 року по 24 лютого 2009 року в Центральному апараті ОАО «Газпромнефть-ННГ» у Ямало-Ненецькому автономному окрузі Тюменської області.

11 березня 2015 року позивач звернувся до відповідача з вимогами провести перерахунок підвищення до пенсії з урахуванням того, що він працював в районах та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на що листом від 12 березня 2015 року № 201Г-15 відповідач відмовив позивачу у такому перерахунку.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що спірні періоди підлягають зарахуванню у якості пільгового стажу при обчисленні пенсії позивача.

Колегія суддів не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

За правилами абзаців першого та другого пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних відносин) період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року. Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування пільг до осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» та Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Указом Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій таких пільг: виплата надбавок до заробітної плати, надання додаткових відпусток, можливість об'єднання відпусток, але не більш як за три роки, виплата різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) у разі тимчасової втрати працездатності (стаття 14).

Статтею 5 цього Указу встановлено надання додаткових пільг, зокрема, зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п'ять років, а на островах Північного Льодовитого океану два роки.

Аналогічні умови щодо застосування пільг передбачені й Інструкцією про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженою постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року № 530/П-28.

Абзацом першим пункту 5.9 Основних положень про вахтовий метод організації робіт, затверджених постановою Державного комітету СРСР з праці і соціальних питань, Секретаріату ВЦРПС та Міністерства охорони здоров'я СРСР від 31 грудня 1987 року № 794/33-82 встановлено, що працівникам підприємств та організацій, які виїжджають для виконання робіт вахтовим методом у райони Крайньої Півночі або в прирівняні до них місцевості з інших районів держави, надаються пільги, передбачені статтями 14 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», з урахуванням змін та доповнень, внесених статтями 1 та 2 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Таким чином, пільги, передбачені статтею 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», в тому числі зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності, не поширюються на працівників, що працювали вахтовим методом.

Відтак, на працівників, які працювали вахтовим методом в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, поширюються пільги, передбачені статтями 14 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», а додаткові пільги, передбачені статтею 5 цього Указу, зокрема зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності, не поширюються.

Як вже зазначено, позивач у спірні періоди працював вахтово-експедиційним методом у районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі Івано-Франківської області та вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

При касаційному розгляді врахована правова позиція Верховного Суду України, викладена, зокрема, в постанові від 02 грудня 2015 року (справа № 21-3950а15).

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі Івано-Франківської області задовольнити.

Постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2015 року у справі № 352/621/15-а (2-а/352/39/15) скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: