Справа № 803/1813/16
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року Справа № 876/1550/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря Федчук М.Р.,

представника позивача Ковбасюка Д.С.,

представника відповідача Федорчук І.Ю.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 03 січня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агідель» до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення- рішення,-

в с т а н о в и в :

ТзОВ «Агідель» звернулося в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення- рішення.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 03 січня 2017 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області № від 23.09.2016року.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції Головне управління ДФС у Волинській області оскаржило її, подавши до Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана постанова є незаконна і необґрунтована та прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, при невідповідності висновків суду обставинам справи і підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні адміністративного позову, оскільки дані податкового кредиту у загальній декларації товариством були сформовані по фінансово-господарських операціях з отримання послуг, які в подальшому використовувались у виробництві сільськогосподарської продукції, а отже ТзОВ «Агідель» повинно було віднести спірні суми податкового кредиту до спеціальної декларації, а суми ПДВ по податковим зобов'язанням до загальної декларації.

Представник Головного управління ДФС у Волинській області в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просять постанову Волинського окружного адміністративного суду від 03 січня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Представник ТзОВ «Агідель» в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, просить постанову Волинського окружного адміністративного суду від 03 січня 2017 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Головного управління ДФС у Волинській області не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в період з 22.07.2016 по 19.08.2016 ГУ ДФС у Волинській області проведено планову виїзну документальну перевірку ТзОВ "Агідель" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, за результатами якої складено Акт від 02.09.2016 №387/03-20-14-0109/32498835 (далі - Акт перевірки) (а.с. 8-74).

На підставі вказаного Акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення рішення № від 23.09.2016, яким позивачу збільшено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 484298,75 грн., з них: 387439,00 грн. - основного платежу, 96859,75 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Як вбачається із акту перевірки, підставою для висновків контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства стало те, що ТзОВ "Агідель" неправильно були відображені суми податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість у загальній декларації (0110) та декларації, що подається платниками податків, які згідно зі статтею 209 ПК України застосовують спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства (0123).

Судом встановлено, що ТзОВ "Агідель" згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 14.04.2003 зареєстроване як юридична особа та, серед інших, здійснює діяльність за видом " 01.47 Розведення свійської птиці" та є платником податку, що застосовує спеціальний режим оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, що стверджується Витягом 049 з Реєстру платників податку на додану вартість (а.с. 148).

Суд першої інстанції вірно зазначив, що спірні суми даних податкового обліку позивачем були сформовані по фінансово-господарських операціях з фірмами - нерезидентами "TOIOVO" та "CAPITAL-TRADE" (Республіка Польща) .

Як слідує із матеріалів справи, між ТзОВ "Агідель" та фірмою "TOIOVO" (Республіка Польща) були укладені договори надання інформаційно-консультаційних послуг від 27.12.2012, від 27.12.2013 року та від 02.01.2015 року. За умовами даних договорів Замовник доручає, в Виконавець бере на себе зобов'язання надавати інформаційно-консультаційні послуги по навчанню працівників замовника з питань вирощування, утримання та відгодівлі батьківського стада курей, інкубації яєць та ветеринарії; послуги надаються на території замовника на його об'єктах, що знаходяться на території Локачинського району Волинської області. Послуги надаються з протягом 2013, 2014, та 2015 років, здача-приймання виконаних робіт здійснюється сторонами за актом приймання-передачі, який готується на кінець кожного місяця до кінця терміну угоди.

Також між позивачем та фірмою "CAPITAL-TRADE" (Республіка Польща) були укладені договори надання інформаційно-консультаційних послуг від 27.07.2015 року, від 31.10.2015 року, за умовами яких Замовник доручає, а Виконавець зобов'язується надати інформаційно-консультаційні послуги по навчанню працівників з питань вирощування та збуту сільськогосподарської продукції; в програму надання послуг входять консультації з питань вивчення європейського ринку сільськогосподарської продукції щодо можливого збуту власновирощеної продукції замовника, інші завдання, встановлені сторонами як обов'язковими при забезпеченні послуг згідно з цим договором, а також послуги технолога.

Пункт 209.13 статті 209 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - ПК України) передбачає, що сільськогосподарське підприємство - суб'єкт спеціального режиму оподаткування подає податкову декларацію у строки та в порядку, що встановлені для інших платників податку. Форма податкової декларації, яка подається сільськогосподарським підприємством - суб'єктом спеціального режиму оподаткування, затверджується відповідно до пункту 201.15 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.15 статті 201 зведені результати такого обліку відображаються в податкових деклараціях, форма яких встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу. Платник податку веде реєстр виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді, у якому зазначаються порядковий номер податкової накладної, дата її виписки (отримання), загальна сума постачання та сума нарахованого податку, а також реєстраційний номер платника податку - продавця, який видав податкову накладну такому платнику податку. Форма і порядок заповнення реєстру виданих та отриманих податкових накладних встановлюються відповідно до вимог розділу II цього Кодексу.

Відповідно до пункту 46.5 статті 46 ПК України форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Пунктом 5 Розділу І Наказу Міністерства фінансів України від 23.09.2014 №966 "Про затвердження форм та Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.10.2014 за №1267/26044 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що платники податку, які згідно зі статтею 209 розділу V Кодексу застосовують спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, крім декларації 0110, подають податкову декларацію з позначкою "0121"/"0122"/"0123" (далі - декларація 0121 - 0123), яка є невід'ємною частиною звітності за відповідний звітний період. До такої податкової декларації включаються лише ті операції, що стосуються спеціального режиму, установленого указаною статтею.

Як слідує із підпункту 8 пункту 3 Розділу 5 вказаного Наказу у рядку 7 вказуються обсяги послуг, отриманих від нерезидента на митній території України. Рядок 7 може заповнюватись лише у декларації 0110.

У деклараціях 0121 - 0123/0130 рядок 7 не заповнюється, оскільки податкові зобов'язання, що виникають при отриманні послуг від нерезидента на митній території України, не відносяться до податкових зобов'язань, що відображаються у вказаних деклараціях.

Підпунктом 1 пункту 4 Розділу 5 визначено, що до розділу II "Податковий кредит" (рядки 10 - 15 загальної декларації) включаються обсяги придбання (виготовлення, будівництва, спорудження, створення) з податком на додану вартість або без податку на додану вартість товарів/послуг, необоротних активів на митній території України, ввезених на митну територію України товарів, необоротних активів, отриманих на митній території України від нерезидента послуг з метою їх подальшого використання у межах господарської діяльності платника податку, а також тих, які не призначаються для використання у господарській діяльності або придбані з метою використання для постачання послуг за межами митної території України, та послуг, що здійснюються за межами митної території України з урахуванням їх місця постачання відповідно до пунктів 186.2, 186.3 статті 186 розділу V Кодексу, окремо за напрямами використання (здійснення операцій, які підлягають оподаткуванню, звільнені від оподаткування, не є об'єктом оподаткування).

Аналогічні вимоги до заповнення податкових декларацій встановлені наказами Міністерства фінансів України від 25.11.2011 №1492 та від 13.11.2013 №678 "Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість", які були чинними на час формування спірних даних податкового обліку.

Згідно з пунктом 187.8 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань за операціями з постачання послуг нерезидентами, місцем надання яких є митна територія України, є дата списання коштів з банківського рахунка платника податку в оплату послуг або дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг нерезидентом, залежно від того, яка з подій відбулася раніше.

Відповідно до пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Таким чином, при отриманні платником податків послуг від нерезидента на митній території України платник податків отримує право на податковий кредит за такими операціями на дату складання ним податкової накладної за цими операціями, за умови її реєстрації в ЄРПН та включені до податкових зобов'язань звітного періоду. При цьому платник податку на додану вартість, який застосовує спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства крім спеціальної декларації (0121-0123) зобов'язаний подати податкову декларацію з податку на додану вартість на загальних підставах та включити обсяг отриманих послуг від нерезидента на митній території України у складі загальної декларації (0110), у тому числі у Розділі "Податковий кредит" за умови отримання права на його формування відповідно до вимог ПК України.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що позивачем до загальних декларацій за відповідні податкові періоди правомірно включені суми податкового кредиту за операціями отриманих послуг від нерезидента, місце яких визначено на митній території України (рядок 12.4 Декларації) та суми податкового зобов'язання з тих самих послуг (рядок 7 Декларації).

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно не взяв до уваги твердження представника відповідача про необхідність віднесення спірних сум податкового кредиту до складу спеціальної декларації, оскільки підпунктом 1 пункту 4 Розділу 5 Наказу Міністерства фінансів України від 23.09.2014 №966 визначено, що у розділі II "Податковий кредит" декларації 0121 - 0123 відповідно до підпункту 209.15.1 пункту 209.15 статті 209 розділу V Кодексу відображаються товари/послуги, які придбаваються сільськогосподарським підприємством для використання у виробництві сільськогосподарської продукції, а також основні фонди, які придбаваються (споруджуються) з метою використання у виробництві сільськогосподарської продукції.

Проте, спірні дані податкового обліку ТзОВ "Агідель" були сформовані за результатами отримання інформаційно-консультативних послуг нерезидента по навчанню працівників товариства в не безпосередньо у виробництві сільськогосподарської продукції.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195,198,200,205,206,254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 03 січня 2017 року у справі № 803/1813/16 - без змін.

Стягнути з Головного управління ДФС у Волинській області судовий збір в розмірі 7990 (сім тисяч дев'ятсот дев'яносто) гривень 93 (дев'яносто три) копійки.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий А.Р.Курилець

Судді М.П.Кушнерик

О.І.Мікула

Повний текст ухвали виготовлений 12 квітня 2017 року.