Справа № 813/6204/15
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 року справа № 813/6204/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судового засідання Булавко О.З.

з участю позивача ОСОБА_1,

представника

від відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про, з урахуванням заяви про зміну (збільшення) розміру позовних вимог, визнання протиправним та скасування наказу №2939 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника ВДАІ з обслуговування міста Червонограда ГУМВС України у Львівській області» та наказу №798 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення позивача, поновлення на посаді.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірний наказ грунтується на обставинах, які не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. При цьому, продовжує позивач, він не перебував у стані алкогольного спяніння, підтвердженням чого є висновок медичного огляду. Звертає увагу суду також і на те, що окремо повідомляти про дорожньо-транспортну пригоду не було підстав, оскільки на місце події одразу прибув наряд міліції. Крім того, вважає, що під час проведення службового розслідування не було дотримано його права на участь у прийнятті рішення.

Позивача дав аналогічні пояснення, просить позов задоволити.

Представник відповідача вважає, що службове розслідування проведено у повній відповідності до вимог чинного законодавства, а позивач правомірно звільнений з посади.

Заслухавши присутніх учасників судового процесу, дослідивши наявні у справі докази та давши їм оцінку, суд встановив таке.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 27.10.2015 року за №2939 на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення звільнення з органів внутрішніх справ.

Даний наказ було прийнято на підставі висновку службового розслідування від 21.10.2015 року.

У згаданому висновку зазначено, що позивач грубо порушив обовязки рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ щодо дотримання дисципліни, неухильне виконання яких передбачено ст. ст. 1, 2, 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV, в редакції чинній на момент притягнення до дисциплінарної відповідальності, порушив вимоги ст. ст. 2, 3, 10 Закону України «Про міліцію» 20 грудня 1990 року №565-XII, чинного на час притягнення до дисциплінарної відповідальності, вимоги наказів Міністерства внутрішніх срав України від 16.03.2007 року №81 та від 15.05.2007 року №157.

Такі порушення, як зазначено у висновку службового розслідування, виразились у керуванні позивачем транспортним засобом з ознаками алкогольного спяніння та як наслідок призвели до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, не сприянні фіксації даної пригоди, не наданні допомоги потерпілим, самовільному залишенні місця події, неповідомленні про таку пригоду до найближчого органу внутрішніх справ, не проходженні у встановленому порядку медичного обстеження на стан спяніння.

Як вбачається зі змісту наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, дії, за які позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, полягали в управлінні транспортним засобом з ознаками алкогольного спяніння, вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, не наданні допомоги потерпілим, самовільному залишенні місця події, неповідомленні про таку пригоду до найближчого органу внутрішніх справ, не проходженні у встановленому порядку медичного обстеження на стан спяніння.

На підставі згаданого наказу відповідачем було прийнято наказ №798 о/с від 06.11.2015 року, яким за порушення дисципліни (п. «є» ст.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ) майора міліції ОСОБА_1, начальника відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування міста Червонограда звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України з 06.11.2015 року.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Частиною 1 статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарним проступком, у відповідності до ст. 2 згаданого Статуту, вважається невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно положень ч.1 ст.8 цього ж Статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу:

дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників;

захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави;

поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу;

дотримуватися норм професійної та службової етики;

берегти державну таємницю;

у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб;

стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою;

постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень;

сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку;

виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету;

з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють;

берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Частиною 1 статті 8 згаданого Дисциплінарного статуту передбачено, що начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Начальник зобов'язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов'язків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу.

Перш за все, слід звернути увагу на те, що висновки службового розслідування грунтувались на поясненнях позивача, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також на інформації, яка міститься у відеозаписах викладених у мережу Інтернет.

У свою чергу, з метою перевірки обгрунтованості, добросовісності та безсторонності проведення службового розслідування, судом було допитано свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (пасажир транспортного засобу «ВМW»), ОСОБА_6 (водій згаданого транспортного засобу), ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (працівники відповідача), призначено судово-психологічну експертизу, досліджено інформації, які міститься у відеозаписах викладених у мережу Інтернет.

Що стосується керування транспортним засобом з ознаками алкогольного спяніння.

В матеріалах справи наявний висновок медичного огляду №229 від 21.09.2015 року, згідно якого у позивача ознак спяніння не виявлено, однак, такий не був покладений в основу службового розслідування через те, що він не може вважатись достовірним, оскільки огляд позивача було проведено у час понад двох годин.

У відповідності до положень п.2.9 Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров'я України від 9 вересня 2009 року №400/666, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 6 жовтня 2009 року за №931/16947, чинної на час притягнення до дисциплінарної відповідальності, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров'я, уповноважена особа Державтоінспекції МВС, патрульної служби МВС забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Матеріалами справи підтверджується те, що дорожньо-транспортна пригода сталась о 15 год. 20 хв., а висновок було зроблено о 17 год. 45 хв.

Як вбачається зі змісту пояснень, які знайшли своє відображення у висновку службового розслідування, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зробили висновок про алкогольне спяніння позивача у звязку з почервонінням обличчя останнього, запахом алкоголю від останнього та відсутністю заперечень зі сторони ОСОБА_1 факту вживання алкоголю.

При цьому, під час судового розгляду допитані свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дещо змінили свої показання, зокрема, вказали на те, що запаху алкоголю від позивача не було, а ознаками алкогольного спяніння були: тремтіння рук, вимова не така як за звичай, люди кричали що він пяний.

У свою чергу, свідки ОСОБА_7 (працівник правоохоронного органу, який прибув на місце дорожньо-транспортної пригоди, супроводжував позивача на освідування) та ОСОБА_6 (водій транспортного засобу «ВМW») зазначили про те, що запаху алкоголю від позивача чути не було, хода була нормальною, вимова звичайна, було видно схвильованість.

Аудіовізуальна інформація, яка досліджувалась судом, не може беззаперечно вказати на те, що позивач перебував у стані алкогольного спяніння.

Не обгрунтованим є також посилання у службовому розслідуванні на те, що висновок медичного огляду №229 від 21.09.2015 року не може вважатись достовірним, оскільки п.2.9 Інструкції, визначає порядок доставки осіб до закладів освідування, а не оцінку висновку медичного огляду.

Більше того, невчасне проведення медичного огляду не залежало від волевиявлення позивача, що підтверджується показаннями свідків.

Оцінюючи докази в сукупності можна прийти до висновку, що керування позивачем транспортним засобом в стані алкогольного спяніння не доведено ні під час службового розслідування, ні під час судового розгляду.

Що стосується вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

У відповідності до положень ч.1 ст.15 КУпАП, у редакції чинній на час притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, військовослужбовці, військовозобов'язані та резервісти під час проходження зборів, а також особи рядового і начальницького складів Державної кримінально-виконавчої служби України, органів внутрішніх справ, служби цивільного захисту і Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, санітарних норм, правил полювання, рибальства та охорони рибних запасів, митних правил, вчинення правопорушень, пов'язаних з корупцією, порушення тиші в громадських місцях, неправомірне використання державного майна, незаконне зберігання спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації, невжиття заходів щодо окремої ухвали суду, ухилення від виконання законних вимог прокурора, порушення законодавства про державну таємницю, порушення порядку обліку, зберігання і використання документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, ці особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.

Наведена норма вказує на те, що позивача, за вчинення дорожньо-транспортної пригоди, слід було притягнути до адміністративної відповідальності, однак, доказів в підтвердження притягнення його до такої відповідальності суду надано не було.

Відтак, позивач вважається таким, що не притягався до адміністративної відповідальності за вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, суд, який розглядає справу, не може вважатись судом, встановленим законом, у розумінні ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який надає оцінку обставинам вчинення адміністративного проступку, а може лише констатувати факт відсутності доказів у підтвердження вчинення такої пригоди та притягнення позивача у визначеному законодавству порядку до адміністративної відповідальності.

Більше того, вчинення дорожньо-транспортної пригоди, на переконання суду, не може бути безумовною підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, без урахування всіх обставин дисциплінарного проступку.

Що стосується обставин ненадання позивачем допомоги потерпілим.

В судовому засіданні було допитано ОСОБА_5 - пасажира транспортного засобу «ВМW» та ОСОБА_6 - водія згаданого транспортного засобу.

ОСОБА_5 у своїх показаннях зазначив, що він не вважає себе потерпілим, а травму руки отримав на пробіжці зранку. Також, зазначив, що не знав хто саме вчинив дорожньо-транспортну пригоду, а місце такої пригоди покинув через три хвилини, оскільки поспішав на роботу.

ОСОБА_6 у своїх показаннях зазначив, що його здоровю не було заподіяно шкоди. Позивач, продовжує свідок, через 5 хв. після дорожньо-транспортної пригоди підходив до нього.

Наведені показання спростовують, визнані під час службового розслідування достовірними, обставини ненадання позивачем допомоги потерпілим.

З приводу самовільного залишення місця події, суд зазначає таке.

Інформація, яка міститься у відеозаписах викладених у мережу Інтернет, та наявна в матеріалах справи, вказує на те, що позивач після дорожньо-транспортної пригоди почав втікати з місця події.

Позивач пояснив, що така поведінка спричинена його перебуванням у шоковому стані і виявилась як інстинктивна внаслідок його переслідування невідомим авто аварії, бігом інших осіб за ним з невпізнаним обєктом схожим на зброю, тощо, як поведінка людини, яка має досвід активних бойових дій, пережитих від того хвилювань, володіє певними специфічними навиками та знаннями набутими в ході перебування в зоні АТО та на службі в правоохоронних органах протягом тривалого часу.

Задля підтвердження або спростування таких пояснень позивача судом було призначено судово-психологічну експертизу.

У висновку судово-психологічної експертизи за №1272 від 20.01.2017 року зазначено, що поведінку позивача в перші хвилини після дорожньо-транспортної пригоди 21.09.2015 року, що проявилась у пришвидшеному відході від місця події можливо розцінити як реакцію людського організму на небезпеку для його життя та здоровя, враховуючи набуті за час перебування в зоні АТО, службу в органах МВС протягом значного часу, навиків, знань, привичок, бойового досвіду тощо. Реакція ОСОБА_1 у вигляді втечі від переслідування його невпізнаними особами починається перед дорожньо-транспортною пригодою 21.09.2015 року та продовжується після скоєної дорожньо-транспортної пригоди не одразу, а в момент, коли ОСОБА_1 зауважує людину, яка біжить до нього, сприймаючи таку поведінку як потенційно небезпечну. Також, у згаданому висновку зазначено, що поведінка позивача після дорожньо-транспортної пригоди (залишення місця події) була спричинена не самою дорожньо-транспортною пригодою, а сформованим до моменту дорожньо-транспортної пригоди паттерном втечі від переслідування його необізнаними особами, перебільшеним сприйняттям небезпеки (також внаслідок досвіду, навиків та знань, набутих за час перебування у зоні активних бойових дій в АТО за час служби в органах внутрішніх справ, тощо).

Крім того, як вбачається зі змісту показань свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 позивач після дорожньо-транспортної пригоди перебував на місці події, розмовляв з водієм транспортного засобу «ВМW», поїхав з працівником правоохоронного органу на освідування.

Наведені обставини, а саме - поведінка позивача, яка полягала у пришвидшеному відході з місця події, є реакцією людського організму на небезпеку для його життя та здоровя; подальше перебування його на місці дорожньо-транспортної пригоди - у своїй сукупності дозволяють суду зробити висновок, що твердження про самовільне залишення місця події є необгрунтованими.

Що стосується неповідомлення про таку пригоду до найближчого органу внутрішніх справ.

Такий висновок спростовується показаннями ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (черговий чергової частини відповідача), які зазначили відповідно, що позивач комусь телефонував та що позивач зателефонував до чергової частини через 5 хв. після повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_3

Щодо не проходженні у встановленому порядку медичного обстеження на стан спяніння.

Показаннями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 підтверджується те, що позивач не чинив перешкод слідчо-оперативній групі, беззаперечно поїхав на освідування до медичного закладу з ОСОБА_7

При цьому, слід зазначити, що зміст наведеного вище п.2.9 Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначає обовязок саме працівників відповідача вчасного доставлення позивача на медичний огляд.

Враховуючи те, що позивач не чинив перешкод у доставленні його до медичного закладу для огляду після дорожньо-транспортної пригоди, а обовязок вчасного доставлення позивача до згаданого закладу лежить на працівниках відповідача, не може вважатись правомірним ставлення у вину ОСОБА_1 діянь повязаних з не проходженням у встановленому порядку медичного обстеження на стан спяніння.

Наведені вище обставини вказують на те, що в діяннях позивача відсутні ознаки проступків, які згідно наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності ставляться йому у провину.

Поряд з цим, суд не може залишити поза увагою і те, що службове розслідування не відповідало критеріям обгрунтованості (п.3 ч.3 ст.2 КАС України), безсторонності (п.4 ч.3 ст.2 КАС України) та добросовісності (п.5 ч.3 ст.2 КАС України).

Такий висновок суду грунтується на тому, що під час службового розслідування не було опитано всіх осіб, які могли підтвердити або спростувати наявність в діях позивача дисциплінарного проступку. Так, не було допитано ОСОБА_5 (пасажир транспортного засобу «ВМW»), ОСОБА_6 (водій згаданого транспортного засобу), ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (працівники відповідача).

Висновки службового розслідування грунтувались лише на поясненнях ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також на інформації, яка міститься у відеозаписах викладених у мережу Інтернет.

Як наслідок спірний наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності також не відповідає наведеним критеріям.

Відповідно до підпункту "є" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114, з наступними змінами та доповненнями, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в органах внутрішніх справ в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Враховуючи те, що підставою для прийняття спірного наказу про звільнення був наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності, який є протиправним, перший також не може вважатись правомірним.

Оскільки звільнення позивача є незаконним, у відповідності до вимог п.24 згаданого Положення, такий підлягає поновленню на попередній посаді.

З огляду на викладене, суд вважає, що позов є підставним та обґрунтованим, а тому підлягає до задоволення.

Крім того, постанова в частині поновлення підлягає негайному виконанню в силу положень ст.256 КАС України.

Щодо судового збору, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі не підлягають стягненню зі сторін спору.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст. 51, 71, 86, 94, 158, 160, 163, 167, 258 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 27 жовтня 2015 року №2939 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника ВДАІ з обслуговування міста Червоноград ГУМВС України у Львівській області».

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 06 листопада 2015 року №798 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України майора міліції ОСОБА_1.

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування міста Червоноград Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

5. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування міста Червоноград Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області допустити до негайного виконання.

6. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

7. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 12 квітня 2017 року.

Суддя В.Я.Мартинюк