Справа № 686/24597/16-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2017-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/24597/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Заворотна О.Л.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

10 квітня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В. Мельник-Томенко Ж. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

12 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Хмельницькому (далі УПФУ в м.Хмельницькому) про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення дій.

Постановою Першотравневого районного суду м.Чернівців від 19 січня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Позивач в судове засідання не з'явився. Через надання інформаційних послуг та діловодства суду надійшли його заперечення на апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. 07.04.2017 року на адресу суду через засоби електронного зв'язку від нього надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції.

Зважаючи на те, що вказане клопотання подано менш ніж за сім днів до проведення судового засідання, відповідно до приписів статті 122-1 КАС України, воно залишене судом без розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції -скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 з 24.10.2003 року працював на посаді судді та був звільнений з займаної посади на підставі постанови Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року №1515-VІІІ, у зв'язку з поданням ним заяви про відставку.

З 27.09.2016 року позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці (протокол № 8070 від 05.10.2016 року). Розмір щомісячного грошового утримання склав 20 416 грн.

В подальшому, 23.12.2016 року, ОСОБА_2 звернувся до управління Пенсійного фонду України в м.Хмельницькому з заявою про перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розміру 84 відсотків заробітної плати судді без обмеження граничного розміру, відповідно до ст. 141 ч.3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення.

У відповідь на заяву, відповідач надіслав на адресу позивача лист від 05.01.2017 року № 1019/В-12 в якому зазначив, що підстав для перерахунку немає, оскільки в останнього відсутній необхідний стаж для призначення грошового утримання в розмірі 84 % від заробітної плати судді. Окрім того, чинним законодавством не передбачено врахування матеріальної допомоги при розрахунку довічного грошового утримання судді.

Вищезазначене слугувало підставою для звернення позивачем до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у позивача права на перерахунок довічного грошового утримання в розмірі 84 % від суддівської винагороди з врахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення.

Колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Верховної Ради України від від 08 вересня 2016 року ОСОБА_2 був звільнений з посади судді, у зв'язку з поданням ним заяви про відставку.

Згідно наказу голови Апеляційного суду Хмельницької області від 26.09.2016 року № 28/05-031, позивача виведено із штату суддів Апеляційного суду Хмельницької області у зв'язку з прийяннятям Постанови Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 08.09.2016 року.

На момент подання ОСОБА_2 заяви про звільнення з посади судді у відставку спірні правовідносини регулювалися Законом України від 07.07.2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року № 192-VIІІ).

Відповідно до частини 3 статті 141 цього Закону, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу незарахування відповідачем до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає йому право на щомісячне довічне грошове утримання, періоду військової служби та частини роботи на посаді слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області, що вплинуло на визначення розміру його щомісячного довічного грошового утримання.

Так, за правилами частини 1 статті 109 Закону № 2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 131 Закону № 2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена ВРЮ, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону № 2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з пунктом 3.1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 року по справі № 21-6664а15.

Відповідно до статті 242-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

При дослідженні судом апеляційної інстанції розрахунку стажу роботи судді Апеляційного суду Хмельницької області ОСОБА_2., який було здійснено на підставі відомостей трудової книжки позивача та витягу з його послужного списку, встановлено, що останній в період з 27.06.1986 року по 06.05.1988 року проходив строкову військову службу в Збройних силах СРСР, а в період з 03.11.1995 року по 21.10.2003 року працював на посадах слідчого та старшого слідчого відділу Служби безпеки України в Хмельницькій області.

Таким чином, відповідач повинен був зарахувати позивачу вищезазначені періоди до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, в повному обсязі.

З огляду на те, що з врахуванням служби в армії та роботи на посаді слідчого, стаж роботи ОСОБА_2 який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання складає понад 22 роки, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правомірно зобов'язав відповідача здійснити перерахунок довічного грошового утримання позивача та призначити його в розмірі 84% заробітної плати судді без обмеження його граничного розміру.

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_2 про врахування при розрахунку довічного грошового утримання, матеріальної допомоги на оздоровлення, оскільки вона є складовою заробітної плати з якої сплачено страхові внески, то колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи із слідуючого.

Як було зазначено вище, позивач був на призначений на посаду судді 24.10.2003 року, в період дії Закону України від 15.12.1992 № 2862-XII "Про статус суддів", яким регулювалися відносини, пов'язані з оплатою праці суддів.

Згідно ч. 4 ст. 43 Закону № 2862-XII судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених ст. 37 Закону України «Про державну службу». Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менш 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більш ніж до 90 відсотків заробітку судді.

Разом з тим, визначений Законом № 2862-ХІІ порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання суддів було змінено у зв'язку із набранням чинності Законом України від 07.07.2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону № 2453-VІ, чинній до 1 жовтня 2011 року, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Законом України від 8 липня 2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року внесено зміни до частини 3 статті 138 Закону № 2453-VІ передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року №3-рп/2013, зокрема, частину третю статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону № 3668-VI, визнано такою, що не відповідає Конституції України.

Відповідно до ст. 152 Конституції України - нормативно-правові акти, які визнані такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Отже, з 03 червня 2013 року, втратила чинність ч. 3 ст. 138 Закону № 2453-VІ статті 138, в редакції до внесення змін Законом № 3668-VI, якою було передбачено виплату щомісячного довічного грошового утримання з якого було сплачено страхові внески.

2 червня 2016 року Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII, який згідно з пунктом 1 його розділу "Прикінцеві та перехідні положення" набрав чинності з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02 червня 2016 року №1401-VIII (крім пунктів 39 та 48 цього розділу, які набирають чинності з дня, наступного за днем опублікування цього Закону) - тобто 30 вересня 2016 року.

Пунктом 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII (в редакції чинній на час призначення позивачу довічного грошового утримання), після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Таким чином, розмір довічного грошового утримання безпосередньо пов'язаний із розміром суддівської винагороди.

За правилами ч. 1 ст. 135 Закону №1402-VIII, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (ч.2 ст.135 Закону №1402-VIII).

Оскільки матеріальна допомога на оздоровлення, не передбачена вищезазначеною статтею то апеляційний суд вважає, що орган пенсійного фонду правомірно відмовив позивачу у врахуванні її при обчислені щомісячного довічного грошового утримання, а відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції частково не відповідають обставинам справи, а постанова прийнята із невірним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до частини 6 статті 94 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, зважаючи на те, що за результатами розгляду апеляційної скарги на постанову Хмельницького міськрайонного суду від 03 лютого 2017 року, якою було задоволено позов ОСОБА_2 в повному обсязі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її скасування, в результаті чого позовні вимоги будуть задоволені частково, відповідно змінюється розмір відшкодування судових витрат.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому задовольнити частково.

Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого 2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду у місті Хмельницькому щодо відмови призначити ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з розміру 84 відсотків заробітної плати судді без обмеження граничного розміру.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду у місті Хмельницькому здійснити ОСОБА_2 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розміру 84 відсотків заробітної плати судді без обмеження граничного розміру, з моменту його призначення, з урахуванням виплачених сум.

В решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду у у місті Хмельницькому на користь ОСОБА_2 275 (двісті сімдесят п'ять) грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Ватаманюк Р.В. Мельник-Томенко Ж. М.