Справа № 298/1029/16-а,2-а/298/28/16
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року № 876/9711/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

відповідача Симочка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Великоберезнянської районної державної адміністрації, голови Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області Симочка Василя Васильовича про визнання протиправним наказу,-

В С Т А Н О В И В :

13 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області Симочка Василя Васильовича від 07 вересня 2016 року за № 95-р про застосування до неї дисциплінарного стягнення за порушення правил етичної поведінки державного службовця - попередження про неповну службову відповідність.

Постановою від 26 жовтня 2016 року Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в задоволенні позову відмовив у повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає постанову незаконною, необґрунтованою і такою, що прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції не досліджував підстав для застосування оскарженого розпорядження, яке голова адміністрації виніс, керуючись суб'єктивними, особистісними відносинами із заявниками та вважаючи, що їхні заяви є фактами і сумнівів не викликають.

Також суд першої інстанції, не звертаючи уваги на вказані обставини, задовольнив усну заяву голови адміністрації Симочка В.В. про виклик свідків, а саме заявників ОСОБА_4 та ОСОБА_5, оскільки інших доказів її провини відповідач надати не міг.

Таким чином позивач вважає, що висновки суду першої інстанції базуються виключно на показах вказаних свідків, які особисто зацікавленні в дачі неправдивих свідчень, позаяк вони не просто є представниками відповідних громадських організацій, але особисто подавали свої кандидатури від громадських організацій на участь у складі конкурсної комісії по призначенню керівника централізованої бібліотечної системи.

З огляду на викладене позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач та її представник в судовому засіданні апеляційного суду підтримали вимоги апеляційної скарги з наведених у скарзі підстав та просять їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач заперечив вимоги апеляційної скарги та просить залишити скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи та з пояснень учасників судового процесу апеляційний суд вбачає, що

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що в липні 2016 року відділ культури Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області оголосив конкурс на заміщення вакантних посад керівників районного будинку культури та централізованої бібліотечної системи.

12 липня 2016 року на адресу відділу культури надійшли листи від Благодійного фонду ,,Віра, Надія любов" та від ,,Спілки учасників АТО Великоберезнянщини" з проханням включити до складу конкурсної комісії по призначенню керівника централізованої бібліотечної системи відповідно ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

На вказані листи відділ культури надав роз'яснення про відмову у включенні до складу конкурсної комісії представників цих громадських організацій, оскільки відповідно до статті 21-3 Закону України ,, Про культуру"до кандидатури до складу конкурсної комісії подають члени трудового колективу, громадські організації у сфері культури відповідного функціонального спрямування та орган управління.

28 липня 2016 року до кабінету начальника відділу культури Великоберезнянської РДА ОСОБА_1 зайшли ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з метою вияснення причин відмови у включенні їхніх кандидатур до складу комісії. Згодом бесіда перейшла у конфлікт.

29 липня 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до голови Великоберезнянської РДА Симочка В.В. із письмовими скаргами на дії ОСОБА_1, в яких просили звільнити останню з посади державного службовця за негідну поведінку та неповагу до державних символів.

ОСОБА_1 стверджує, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5, маючи власний інтерес і не погоджуючись із законом вирішили особисто розібратися з нею і, не дивлячись на порядок особистого прийому громадян державним службовцем ввірвалися до робочого кабінету і почали її ображати. При цьому зазначили, що вона не компетентна і не включення їх до складу комісії є незаконним, оскільки участь у комісії їм дозволяє їх статус, а на вимоги закону вони не зважають. Отримавши відмову у включенні до склад конкурсної комісії, відвідувачі пригрозили їй головою Великоберезнянської РДА Симочком В.В. Під час конфлікту вона не ображала відвідувачів, а також не висвловлювала неповагу до державних символів.

Розпорядженням від 07.09.2016 року №95 голова Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області притягнув начальника відділу культури райдержадміністрації ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді попередження про неповну службову відповідність за порушення правил етичної поведінки державного службовця.

Перед цим питання притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності розглядалось на засіданні дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Великоберезнянської районної державної адміністрації, що підтверджується протоколом № 5 від 08 серпня 2016 року.

Згідно вказаного протоколу дисциплінарна комісія вирішила рекомендувати голові райдержадміністрації притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за порушення правил етичної поведінки державного службовця.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що голова райдержадміністрації притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності правомірно, з обґрунтованими підставами та з дотриманням вимог законодавства.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права і є вірними.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 8 Закону України від 10.12.2015 року № 889-VIII ,,Про державну службу" (далі - Закон № 889-VIII) визначає, що державний службовець зобов'язаний, зокрема:1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; 4) з повагою ставитися до державних символів України.

Згідно з ч.1 ст.64 Закону № 889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Частини 1 та 2 статті 65 Закону № 889-VIII передбачають, що підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Дисциплінарними проступками є, зокрема:1) порушення Присяги державного службовця;

2) порушення правил етичної поведінки державних службовців; 3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу.

Відповідно до приписів статті 66 Закону № 889-VIII до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби (частина 1).

У разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 2 та 8 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4 та 5 частини другої статті 65 цього Закону, суб'єкт призначення або керівник державної служби може попередити такого державного службовця про неповну службову відповідність (частина 4).

Дисциплінарні стягнення, передбачені пунктами 2 - 4 частини першої цієї статті, накладаються виключно за пропозицією Комісії, поданням дисциплінарної комісії (частина 6).

За кожний дисциплінарний проступок до державного службовця може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення (частина 7).

Виходячи з системного аналізу наведених нормативно-правових актів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо додержання головою Великоберезнянської РДА Симочком В.В. вимог законодавства під час притягнення начальника відділу культури РДА ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за порушення правил етичної поведінки державних службовців, оскільки стягнення було накладене у відповідності до приписів статтей 65 та 66 Закону № 889-VIII та на підставі висновку дисциплінарної комісії.

Що стосується доведеності факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку, колегія суддів зазначає наступне.

В силу приписів частин 1 та 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.4 статті 65 КАС України свідок викликається в судове засідання з ініціативи суду або осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, заявляючи клопотання про виклик свідка, повинна зазначити його ім'я, місце проживання (перебування), роботи чи служби та обставини, щодо яких він може дати показання.

За клопотанням відповідача - голови РДА Симочка В.В. суд викликав та допитав в якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які під присягою підтвердили факт порушення начальником відділу культури ОСОБА_1 правил етичної поведінки державних службовців.

Будь-яких доказів на спростування показів зазначених свідків позивач не надала.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач належним чином довів у судовому засіданні факт вчинення позивачем ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні правил етичної поведінки державних службовців.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржене розпорядження відповідач прийняв в межах наданих йому повноважень та у відповідності до наведених нормативно-правових актів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування розпорядження.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2016 року у справі № 298/1029/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складенні ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Ухвала в повному обсязі складена 10 квітня 2017 року.