Справа № 337/1094/17
Суддя: Мурашова Н. А.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017р. Суддя Хортицького районного суду м.ЗапоріжжяМурашова Н.А., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Правобережного обєднаного управління Пенсійного Фонду України м.Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з 16.02.2007р. йому була призначена пенсія за віком із зниженням пенсійного віку, на пільгових умовах у відповідності до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Після призначення пенсії він продовжував працювати. З 16.02.2012р. він набув право на пенсію за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і 09.03.2017р. він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26, ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Однак своїм листом від 15.03.2017р. УПФУ відмовило йому в призначенні пенсії за віком на загальних підставах, посилаючись на те, що він вже отримує таку пенсію. Вважає таку відмову протиправною, оскільки пенсію за віком на пільгових умовах він отримує у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення», пільгова пенсія за віком Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не передбачена. З приводу призначення пенсії за віком на загальних підставах відповідно до останнього Закону він звернувся вперше, тому така пенсія йому повинна бути призначена в розмірі, розрахованому відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року зверненню з заявою про призначення пенсії за віком.

Просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні йому пенсії за віком у відповідності до ст.26, ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2014-2016р., зобовязати відповідача призначити йому таку пенсію з 09.03.2017р. з урахуванням фактично отриманих сум.

Ухвалою суду від 30.03.2017р. по даній справі відкрито скорочене провадження.

12.04.2017р. до суду надійшли письмові заперечення відповідача, в яких він позов не визнав повністю, мотивуючи це тим, що з 16.02.2007р. позивачу призначена пенсія за віком на пільгових умовах відповідно до п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». При цьому, з 01.01.2004р. набрав чинності Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», який є основним Законом, що регулює правові відносини з приводу пенсійного забезпечення. Відповідно до абз. 2 п. 16 Прикінцевих положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовується в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. Відповідно до ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення», передбачено види державних пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років. Пенсія зі зменшенням пенсійного віку як це визначено ст.. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є пенсією за віком, право на призначення якої мали працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - не менш 25 років, та працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень),-за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менш 20 років. Таким чином, законодавством яким передбачена позивачу пенсія за віком зі зменшенням пенсійного віку, також було встановлено коло працівників, які отримували право на пенсію за віком після досягнення 60 років - ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», так само як і в ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Таким чином, твердження позивача про те, що призначена йому пенсія на пільгових умовах у відповідності до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не вважається пенсією за віком у розумінні Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», є безпідставними. Позивач скористався своїм правом на вихід на пенсію за віком на пільгових умовах в 2007р. Така пенсія йому була призначена відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Права на призначення пенсії за віком повторно він немає. Вважає дії УПФУ щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком на загальних підставах законними. Просить в позові відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах Пенсійного Фонду України та отримує пенсії за віком, призначену йому на пільгових умовах згідно п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 16.02.2007р. довічно.

Згідно трудової книжки позивача після призначення пенсії за віком на пільгових умовах він продовжував працювати.

09.03.2017р. позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вимог ч.2 ст.40 вказаного Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

Листом від 22.03.2017р. за №60/Б-9 відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії відповідно до його заяви від 09.03.2017р.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач 30.03.2017р. звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак, є підставою для задоволення адміністративного позову.

Ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З 01.01.2004р. набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IVвід 09.07.2003р. (далі Закон № 1058-IV).

Відповідно до ст.5 цього Закону він регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком;

Відповідно до ст.8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, в т.ч., особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Ч.1 ст.9 Закону № 1058-IVпередбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст.10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Умови призначення пенсії за віком визначені ст.26 Закону № 1058-IV. Так, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ст.43 Закону № 1058-IV перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.2 Закону № 1058-IV, для окремих категорій громадян законами України можуть встановлюватися умови, норми і порядок їх пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування і недержавного пенсійного забезпечення.

Так, згідно з п.2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Так, відповідно до ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991р. (далі - Закону № 1788-XII), за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до п. «б» ст.13 Закону № 1788-XII працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини справи, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, проаналізувавши вищевикладені норми діючого законодавства, суд вважає, що відповідач, відмовивши позивачу в призначенні пенсії за віком у відповідності до ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вимог ч.2 ст.40 вказаного Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (заява подана 01.03.2017р.), діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які передбачені вказаним Законом, що відповідає вимогам ст.19 Конституції України, тому такі його дії є законними та обґрунтованими.

При цьому, суд виходить з того, що правове регулювання відносин пенсійного забезпечення здійснюється в Україні на підставі Конституції України, згідно якої виключно законами України визначаються форми та види пенсійного забезпечення. Умови і порядок призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлюються Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (Закон №1058-IV) та іншими законами України.

Закон №1058-IV набрав чинності з 01.01.2004р. До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" (Закон № 1788-XII) застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років (п.16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV).

Зі змісту Закону № 1788-XII та Закону №1058-IV вбачається, що пенсія за віком була і є основним видом трудових пенсій. Пільгова пенсія - це спеціальна пенсія за віком для конкретно визначеного кола осіб за наявності конкретно визначених умов набуття права на її призначення.

Закон №1058-IV не передбачає інших умов та порядку призначення пенсії за віком, в т.ч. і на пільгових умовах, оскільки п.2 Прикінцевих положень цього Закону закріплює право громадян на призначення пенсії за віком на пільгових умовах (Список №1 та №2) в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення», до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту.

При цьому, слід врахувати, що пенсія за віком на загальних підставах та пенсія за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку розраховується відповідно до Закону №1058-IV, а Закон № 1788-XII визначає лише право особи на пільгову пенсію за умови досягнення певного віку, наявності відповідного пільгового та загального стажу роботи.

Судом встановлено, що позивач отримує пенсію за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку, призначену відповідно до п. «б» ст.13 Закону № 1788-XII, з 16.02.2007р. довічно.

Звертаючись до відповідача із заявою від 09.03.2017р., позивач просив призначити йому пенсію за віком на загальних підставах відповідно до ст.26, 40 Закону №1058-IV. Однак вказані норми, як вже вказувалось, не передбачають інших підстав та порядку призначення пенсії за віком. Право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку передбачалося як Законом № 1788-XII, так і передбачається п.2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV. Тому суд визнає безпідставними твердження позивача про те, що призначена йому з 16.02.2007р. пенсія за віком на пільгових умовах не вважається пенсією за віком у розумінні Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Крім того, суд враховує, що відповідно до ст.10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), належить право вибору одного із цих видів пенсії. Пенсія із зменшенням пенсійного віку та встановленням пільгового стажу роботи, як це визначено п. «а» ст.13 Закону № 1788-XII, є пенсією за віком. В даному випадку позивач фактично просить призначити йому той самий вид пенсії за віком. Однак така вимога не може бути задоволена через відсутність законодавчо визначених підстав для призначення пенсії за віком вдруге.

У суду немає підстав вважати, що в даному випадку має місце перехід з одного виду пенсії на інший відповідно до ст.10,45 Закону №1058-IV, оскільки позивач отримує саме пенсію за віком, а не інший вид пенсії - по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника, за вислугою років, що передбачені Законом №1058-IV та Законом №1788-XII.

Доводи позивача, що з заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до Закону № 1058-IV він звернувся вперше 01.03.2017р. і до цього часу пенсія йому виплачувалась відповідно до Закону № 1788-XII, суд вважає безпідставними, оскільки, як вже вказувалось з 01.01.2004р. призначення та визначення розміру пенсії за віком відбувається виключно на підставі Закону № 1058-IV, а Закон № 1788-XII лише визначає умови набуття права на пенсію за віком на пільгових умовах. Вперше за призначенням пенсії за віком, але на пільгових умовах, які визначались Законом № 1788-XII, позивач звернувся в 2007р., тобто після набрання чинності Законом № 1058-IV, і така пенсія йому була призначена і її розмір визначений саме Законом № 1058-IV.

Також слід вказати, що, оскільки після призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивач продовжував працювати та сплачувати страхові внески, у звязку з чим збільшувався його страховий стаж та змінювався розмір заробітної плати, він відповідно до ст. 42 Закону № 1058-IV мав право на перерахунок раніше призначеної пенсії. Такий перерахунок проводиться виключно на підставі особистої заяви пенсіонера.

При постановленні даного судового рішення суд не приймає до уваги посилання позивача на правовий висновок Верховного Суду України у справі № 21-612а14 від 31 березня 2015 р., оскільки Верховний Суд України розглянув вказану справу за зовсім іншими правовідносинами. Зокрема, у справі, яка була переглянута Верховним Судом України, предметом спору є переведення з одного виду пенсії, призначеної за Законом України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на інший - пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, а не призначення одного й того самого виду пенсії за віком.

Посилання у позові на ухвали Вищого адміністративного суду України у справах № К/800/2756/14 від 26.05.2015р., № К/800/15619/15 від 03.06.2015р. також є безпідставними, оскільки судові рішення цього суду не визначені такими, що є обовязковими для застосування судами через те, що містять правові висновки. В силу вимог ст.244-1 КАС України обовязковими для застосуваннями усіма судами є лише судові рішення Верховного Суду України. Крім того, ці ухвали не стосуються предмету спору в даній справі.

Також суд вважає необхідним вказати на необґрунтованість позиції позивача стосовно того, що виплата пенсії за віком на пільгових умовах здійснювалась за рахунок підприємства, оскільки цей висновок суперечить положенням Закону № 1058-IV.

Зокрема, згідно з п.2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, …. починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Зі змісту даної норми вбачається, що виплата пенсії за віком на пільгових умовах (за Списком №1) здійснювалась з коштів ПФУ, а підприємство, де працював пенсіонер, в подальшому мало відшкодовувати ПФУ фактичні витрати на виплати та доставку пенсії у відповідному відсотковому розмірі. В даному випадку невідшкодування таких витрат є спором між органами ПФУ та відповідним підприємством і не впливає на умови виплати, призначення, перерахунку пенсії за віком на пільгових умовах.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для призначення позивачу за його заявою від 09.03.2017р. пенсії за віком у відповідності до ст.26, ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передують року зверненню з заявою про призначення пенсії за віком.

Дії відповідача щодо відмови в задоволенні такої заяви суд вважає законними, у звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.19,46 Конституції України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення», ст.2,8,9,11,94,159,160-163,183-2 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Правобережного обєднаного управління Пенсійного Фонду України м.Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії - відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо вона не скасована, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Н.А.Мурашова

12.04.2017