Справа № 808/325/17
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року о 10 год. 24 хв.Справа № 808/325/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Семененко М.О.

за участю секретаря судового засідання Бірюкової І.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніка»

до Пологівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомленьрішень,

ВСТАНОВИВ:

24 січня 2017 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніка» (далі позивач, ТОВ «Ніка») до Пологівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач, Пологівська ОДПІ), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомленнярішення від 26.12.2016 № та №.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що частково не погоджується з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, оскільки вважає безпідставними висновки контролюючого органу про порушення позивачем податкового законодавства. Посилається на те, що реальність господарських операцій з контрагентами ТОВ «Торгцентр-М» та ТОВ «ТД «Главпостачання» підтверджується належним чином складеними та оформленими первинними документами бухгалтерського обліку, придбані товари від даних контрагентів фактично отримані, оплачені та використані в господарській діяльності позивача. Вважає, що висновок відповідача про порушення позивачем приписів Податкового кодексу України (далі ПК України) базується виключно на припущеннях та аналізі діяльності контрагентів позивача, у звязку з чим позивач не може зазнавати негативних наслідків для своєї діяльності. Також, вказує на безпідставність висновків контролюючого органу про заниження податкових зобовязань з податку на додану вартість у звязку із загибеллю посівів та внаслідок списання готової продукції рослинництва, викликаної її псуванням, оскільки такі витрати були понесені в процесі господарської діяльності та з не залежних від підприємства обставин. Крім того, вважає безпідставними висновки контролюючого органу про заниження податкових зобовязань з податку на додану вартість з безоплатно переданих товарно-матеріальних цінностей навчальним закладам, оскільки такий висновок суперечить приписам п.198.5 ст.198 та пп.197.1.24 п.197.1 ст.197 ПК України щодо безоплатно переданих товарів власного виробництва та товарів, придбаних позивачем у субєктів господарювання, які не є платниками податку на додану вартість.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечує. В обґрунтування заперечень посилається на те, що за результатами проведеної перевірки встановлено відсутність фактичного здійснення позивачем господарських операцій з контрагентами ТОВ «Торгцентр-М» та ТОВ «ТД «Главпостачання», оскільки зазначені контрагенти за наявною податковою інформацією мають ознаки нереальності здійснення господарських операцій. Вказує, що позивачем до перевірки не надано документів, які б підтверджували факт передачі товарів у звязку з відсутністю (не наданням до перевірки) документів, що засвідчують транспортування товару. Крім того, посилається на заниження ТОВ «Ніка» податкових зобовязань з податку на додану вартість у звязку з загибеллю посівів та у звязку зі списанням готової продукції рослинництва внаслідок її псування за рахунок не включення до їх складу податку на додану вартість з умовного продажу товарно-матеріальних цінностей, які в подальшому не використовуються в господарській діяльності. Також, відповідачем зазначено, що встановлено не відображення позивачем в податковій звітності суми податкових зобовязань з податку на додану вартість з безоплатно переданих за рахунок прибутку товарно-матеріальних цінностей третім особам (навчальним закладам). Вказує на те, що у звязку з виявленням вищевказаних порушень вимог податкового законодавства контролюючим органом правомірно прийнято оскаржувані податкові повідомлення рішення.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив в повному обсязі з підстав, викладених в письмових запереченнях.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно встановивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

З матеріалів справи судом встановлено, що ТОВ «Ніка» зареєстроване як юридична особа 10.02.2000 Оріхівським районним управлінням юстиції, перебуває на податковому обліку в Пологівській ОДПІ (Оріхівське відділення), по податку на додану вартість використовує спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства відповідно до ст.209 ПК України.

Основним видом діяльності підприємства є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, також здійснює діяльність з розведення свиней, допоміжну діяльність у рослинництві, виробництво мяса, виробництво продуктів борошномельно-крупяної промисловості, оптову торгівлю зерном, необробленим тютюном, насінням, кормами для тварин (а.с.32-34 т.1).

В період з 31.10.2016 по 09.12.2016 (з урахуванням продовження строку проведення перевірки) співробітниками Пологівської ОДПІ проведено планову виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.11.2014 по 30.06.2016, за результатами якої складено акт перевірки №2043/08-15-1400/30796627 від 15.12.2016 (далі акт перевірки, а.с.10-29 т.1).

Згідно з висновками акту перевірки встановлено порушення позивачем:

1. пп.14.1.36, 14.1.181, 14.1.191 п.14.1 ст.14, п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.189.1 ст.189, п.198.1, п.198.3, п.198.5 ст.198, п.200.1 ст.200 ПК України, що призвело до:

- заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за загальною декларацією на суму 133868,00 грн., в т.ч.: за листопад 2014 на 148 грн., за грудень 2014 на 4142, за січень 2015 на 683 грн., за лютий 2015 на 502 грн., за березень 2015 на 926 грн., за квітнень 2015 на 1202 грн., за травень 2015 на 34394 грн., за червень 2015 на 8409 грн., за липень 2015 на 419 грн., за серпень 2015 на 4292 грн., за вересень 2015 на 2936 грн., за жовтень 2015 на 2532 грн., за листопад 2015 на 2301 грн., за грудень 2015 на 2385 грн., за лютий 2016 на 64947 грн., за березень 2016 на 722 грн., за квітень 2016 на 1564 грн., за травень 2016 на 682 грн., за червень 2016 на 682 грн.;

- заниження податку на додану вартість за спеціальною декларацією, яка підлягає перерахуванню на спеціальний рахунок підприємства на суму 1951 грн. за червень 2015;

- завищення відємного значення податку на додану вартість за спеціальною декларацією, що підлягає зарахуванню в наступний звітний період на суму 5706 грн. за червень 2016 (сформованої в попередніх звітних періодах, а саме: січень 2016 800 грн., квітень 2016 420 грн., травень 2016 2333 грн., червень 2016 2153 грн.).

2. п.240.1 ст.240, п.242.1 ст.242, п.246.2, п.246.5 ст.246, п.249 ст.249 ПК України, що призвело до заниження екологічного податку на 316,84 грн., в т.ч. за 4 квартал 2014 на 44,92 грн., за 1 квартал 2015 на 65,10 грн., за 2 квартал 2015 на 64,07 грн., за 3 квартал 2015 на 57,97 грн., за 4 квартал 2015 на 75,37 грн., за 2 квартал 2016 на 9,41 грн.

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомленнярішення, а саме:

- № від 26.12.2016, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 203728,50 грн., у т.ч. за основним платежем 135819,00 грн. та 67909,50 грн. штрафні санкції;

- № від 26.12.2016, яким позивачу зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість на суму 5706,00 грн.

Не погодившись з податковим повідомленням рішенням № від 26.12.2016 у повному обсязі та частково з податковим повідомленням рішенням № від 26.12.2016 в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 196096,50 грн. (основний платіж 130731,00 грн., штрафна (фінансова) санкція 65365,50 грн.), позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України)відповідно до яких завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскільки підставою прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали висновки акту перевірки, для вирішення позовних вимог суд вважає необхідним дослідити обґрунтованість таких висновків.

Підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомленьрішень став висновок контролюючого органу про:

заниження позивачем податкових зобовязань з податку на додану вартість (у звязку з загибеллю посівів) за рахунок не включення до їх складу податку на додану вартість з умовного продажу товарно-матеріальних цінностей, які в подальшому не використовуються в господарській діяльності на загальну суму 94917,00 грн. за 2015-2016 роки;

заниження позивачем податкових зобовязань з податку на додану вартість (в наслідок списання готової продукції рослинництва, викликаної її псуванням) за рахунок не включення до їх складу податку на додану вартість з умовного продажу товарно-матеріальних цінностей, які в подальшому не використовуються в господарській діяльності на загальну суму 10963,00 грн. за період листопад 2014року грудень 2015 року;

заниження позивачем суми податкових зобовязань з податку на додану вартість з безоплатно переданих товарно-матеріальних цінностей третім особам (навчальним закладам) на загальну суму 27988,00 грн.;

завищення позивачем суми податкового кредиту по господарським операціям з ТОВ «Торгцентр-М» та ТОВ «ТД «Главпостачання», операції з якими визнано контролюючим органом безтоварними.

Щодо висновків контролюючого органу про нереальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Торгцентр-М» та ТОВ «ТД «Главпостачання».

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України (тут і в подальшому в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом «а» п.198.1 ст.198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться, крім іншого, суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Положеннями п.198.2 ст.198 ПК України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобовязаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством України. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Аналіз значених норм дає підстави дійти висновку, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є реальне здійснення операцій з придбання товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, оформлення таких операцій всіма необхідними документами первинного бухгалтерського обліку, наявність належним чином складеної та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної.

З матеріалів справи судом встановлено, що господарські операції між позивачем ТОВ «Торгцентр-М», ТОВ «ТД «Главпостачання» здійснювались на підставі рахунків-фактур та видаткових накладних, тобто без укладання договорів у письмовій формі.

Судом встановлено, що 22 червня 2015 року ТОВ «Торгцентр-М» складено рахунок-фактуру №2206231 для документального оформлення купівлі ТОВ «Ніка» брусу 50х150х4500 та дошки н/о 25мм на загальну суму 11704,50 грн., в т.ч. ПДВ 1950,75 грн. (а.с.228 зворотній бік, т.1).

Крім того, для документального оформлення вказаної операції ТОВ «Торгцентр-М» складено видаткову накладну від 23.06.2015 №2206231, податкову накладну від 23.06.2015 №64 на суму ПДВ 1950,75 грн. (а.с.224-225, т.1).

З матеріалів справи встановлено, що транспортування товару придбаного у ТОВ «Торгцентр-М» здійснювалось ТОВ «Ніка» власним автомобільним транспортом, що підтверджується подорожнім листом вантажного автомобіля КАМАЗ (державний номер НОМЕР_1) від 24.06.2015 (а.с.227, т.1). Крім того, одержання матеріальних цінностей від ТОВ «Торгцентр-М» водієм позивача підтверджується журналом видачі довіреностей (а.с.226, т.1).

Оплата придбаних у ТОВ «Торгцентр-М» матеріальних цінностей на суму 11704,50 грн. підтверджується наданою до матеріалів справи банківською випискою (а.с.228, т.1).

У бухгалтерському обліку операції по взаємовідносинам з ТОВ «Торгцентр-М» проведені позивачем по Дт205 Кт631, Дт64 Кт631, що не заперечується в актів перевірки (а.с.17, т.1)

Крім того, судом встановлено, що на підставі рахунків-фактури від 21.06.2016 №2106232, від 06.04.2016 №604231, від 12.01.2016 №1201231, від 12.05.2016 №1205231 позивачем було придбано у ТОВ «ТД «Главпостачання» товарно-матеріальні цінності, а саме: брус 50х50, брус 50х100х4,5, брус 100х100х4,5, дошка підлоги, дошка 25х150, дошка 30х150 (а.с.213 зворот, 217 зворот, 222 зворот, 232 зворот, т.1).

На підтвердження здійснення господарських операцій позивачем до матеріалів справи надано видаткові накладні від 21.06.2016 №2106232, від 06.04.2016 №604231, від 12.01.2016 №1201231, від 16.05.2016 №1205231 (а.с.209, 214, 219, 229, т.1), податкові накладні від 21.06.2016 №65, від 06.04.2016 №13, 12.01.2016 №2, від 13.05.2016 №21 (а.с.210, 215, 220, 230, т.1), які у встановленому порядку зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З матеріалів справи встановлено, що транспортування товару, придбаного у ТОВ «ТД «Главпостачання», здійснювалось ТОВ «Ніка» власним автомобільним транспортом, що підтверджується подорожніми листами вантажного автомобіля КАМАЗ, державний номер НОМЕР_1 (а.с.211, 216, 221, 231, т.1). Крім того, одержання матеріальних цінностей від ТОВ «ТД «Главпостачання» водієм позивача підтверджується відомостями журналу видачі довіреностей (а.с.212, 218, 223, 233, т.1).

Оплата придбаних у ТОВ «ТД «Главпостачання» матеріальних цінностей підтверджується наданими до матеріалів справи банківськими виписками (а.с.213, 217, 222, 232, т.1).

Крім того, на підтвердження транспортування товарів від ТОВ «Торгцентр-М» та ТОВ «ТД «Главпостачання» відповідно до наданих подорожніх листів, позивачем до матеріалів справи надано копію аркушів трудової книжки ОСОБА_3, який перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Ніка», є водієм позивача та який безпосередньо здійснював перевезення придбаного товару.

Суд зазначає, що надані до матеріалів справи копії податкових накладних, виписаних ТОВ «Торгцентр-М» та ТОВ «ТД «Главпостачання» по вказаним господарським операціям, містять відомості про адресу місцезнаходження покупця/замовника та продавців/підрядників, одиниці виміру товару/послуг, кількість товару, ціну товару, та в повному обсязі відповідають вимогам оформлення первинних документів бухгалтерського обліку. Будь-яких порушень щодо оформлення податкових накладних контролюючим органом не встановлено, зауваження до змісту та форми зазначених документів відсутні, що не заперечується і відповідачем в акті перевірки. Податкові накладні видані особою, яка на час здійснення господарських операцій зареєстрована суб'єктом підприємницької діяльності, платником податку на додану вартість, та внесені до Єдиного реєстру податкових накладних.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Проте суд зазначає, що наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплата грошових коштів не може слугувати підставою для висновків про реальність господарських операцій за відсутності факту придбання товару/послуг.

Так само, як і сама по собі наявність або відсутність окремих документів не може бути підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства у зв'язку з його господарською діяльністю.

Під час розгляду справи судом встановлено, що укладені з ТОВ «Торгцентр-М» та ТОВ «ТД «Главпостачання» договори безпосередньо повязані з господарською діяльністю позивача, оскільки вчинені позивачем у звязку з необхідністю поліпшення умов господарської діяльності та проведення будівельних робіт на обєктах ТОВ «Ніка».

Так, з наданих до матеріалів справи накладних внутрішньогосподарського призначення встановлено, що придбані у ТОВ «Торгцентр-М» та ТОВ «ТД «Главпостачання» брус та дошка використанні позивачем при проведенні ремонтних робіт на свинофермі та у будівельних роботах по тюкованій укладці соломи (а.с.234-242, т.1).

Зазначені обставини вказують на наявність у позивача ділової мети, визначення якої наведено у пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України, як причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Таким чином, дослідивши надані до матеріалів справи первинні документи, з урахуванням співвідношення вчинених господарських операцій з видами господарської діяльності позивача, суд дійшов висновку, що в результаті господарських операцій з ТОВ «Торгцентр-М» та ТОВ «ТД «Главпостачання» у позивача відбулись зміни в структурі активів, зобовязань та у власному капіталі, що спростовує висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Торгцентр-М», ТОВ «ТД «Главпостачання».

Суд зазначає, що відсутність товарно-транспортних накладних не може свідчити про нереальність вчинених господарських операцій з огляду на те, що транспортування придбаного у ТОВ «Торгцентр-М» та ТОВ «ТД «Главпостачання» товару здійснювалось позивачем власним автомобільним транспортом, що доведено наданими до матеріалів справи доказами. Надані до матеріалів справи подорожні листи мають всі необхідні реквізити, у тому числі відмітку про проведення передрейсових медичного огляду водія та огляду технічного стану транспортного засобу, що передбачено нормами чинного законодавства.

Крім того, товарно-транспортна накладна не є документом, який надає право на віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту у відповідності до вимог податкового законодавства, а тому її наявність чи відсутність не може мати вплив на право платника податків сформувати податковий кредит з урахуванням податку на додану вартість по таким операціям.

Судом встановлено, що підставою для висновків контролюючого органу про нереальність господарських операцій з ТОВ «Торгцентр-М» та ТОВ «ТД «Главпостачання», серед іншого, стали висновки акту перевірки та наявність податкової інформації, відповідно до яких такі підприємства мають ознаки нереальності.

Так, в акті перевірки міститься посилання на акт №107/08-29-14-02/39035994 від 31.10.2016 Запорізької ОДПІ «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Торгцентр-М» з питань своєчасності, достовірності та повноти нарахування та сплати до бюджету податку на прибуток та податку на додану вартість за період з 30.11.2013 по 01.08.2016 при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з іншими контрагентами» (а.с.18).

Крім того, контролюючий орган в акті перевірки посилається на наявність податкової інформації стосовно здійснення заходів щодо проведення документальної позапланової перевірки ТОВ «ТД «Главпостачання» на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у кримінальному провадженні, за результатами чого встановлено відсутність підприємства за податковою адресою, у звязку з чим провести перевірку неможливо ( а.с.19 зворот, т.1).

Суд зазначає, що відповідно до абз.5 п.86.7 ПК України контролюючим та іншим державним органам забороняється використовувати акт перевірки як підставу для висновків стосовно взаємовідносин платника податків з його контрагентами, якщо за результатами складення акта перевірки податкове повідомлення-рішення не надіслано (не вручено) платнику податків або воно вважається відкликаним відповідно до статті 60 цього Кодексу.

В акті перевірки контролюючим органом не встановлено наявність податкових повідомлень-рішень, прийнятих контролюючим органом за результатами проведеної перевірки ТОВ «Торгцентр-М», доказів зворотного до матеріалів справи не надано, у звязку з чим суд дійшов висновку, що посилання на акт перевірки ТОВ «Торгцентр-М» здійснені контролюючим органом всупереч встановленої заборони та не можуть бути прийняті судом як належний та допустимий доказ.

Крім того, відсутність підприємства за юридичною адресою не може беззаперечно свідчити про нереальність господарських операцій між контрагентами, оскільки встановлення контролюючим органом наявності або відсутності порушень платником податків вимог податкового, валютного та іншого законодавства можливо виключно за наслідками дослідження первинних документів такого платника податків. Тому посилання податкового органу лише на відсутність за місцем знаходження не має правових наслідків та не може вважатись доказом у розумінні ст.69 КАС України.

Саме ж посилання перевіряючих на наявність ухвали слідчого судді про проведення перевірки ТОВ «ТД «Главпостачання» у кримінальному проваджені не береться судом до уваги, оскільки під час перевірки не встановлено, стосовно яких осіб чи фактів таке кримінальне провадження порушено, і який звязок зазначені обставини мають з господарською діяльністю позивача.

Стосовно посилань контролюючого органу на відсутність у контрагентів позивача потужностей для здійснення операцій, а саме: працівників, технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, суд зазначає, що з огляду на придбаний позивачем товар (брус, дошка), а також з урахуванням того, що транспортування товару згідно з наданими до матеріалів справи доказами здійснювалось позивачем власним транспортом, можна дійти висновку про необґрунтованість твердження відповідача про обовязковість наявності у контрагентів позивача великої кількості робітників, наявності спеціальної техніки, складських приміщень тощо, задля забезпечення виконання умов укладених угод.

Суд зазначає, що згідно зі ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції» ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обовязковим для правозастосування органами правосуддя.

У п.38 рішення Європейського суду з прав людини від 9 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України» (заява №803/02, INTERSPLAV проти України) зазначено, що на думку суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Суду не надано доказів наявності обвинувального вироку відносно посадових (службових) осіб ТОВ «Торгцентр-М» та ТОВ «ТД «Главпостачання» та наявності рішення суду про визнання угод недійсними.

Таким чином, твердження контролюючого органу про нереальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Торгцентр-М», ТОВ «ТД «Главпостачання» з поставки товарів спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, у звязку з чим висновки відповідача про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування податкового кредиту з податку на додану вартість з урахуванням даних операцій є безпідставними.

Оскільки, що твердження контролюючого органу про нереальність господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ «Торгцентр-М» та ТОВ «ТД «Главпостачання» покладено в основу висновку про завищення позивачем розміру відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 5706,00 грн., враховуючи попередні висновки суду, податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 26.12.2016 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо заниження позивачем податкових зобовязань з податку на додану вартість у звязку з загибеллю посівів.

З матеріалів справи встановлено та не заперечувалось представником відповідача, що ТОВ «Ніка» є сільськогосподарським підприємством та платником єдиного податку 4 групи, протягом перевіряємого періоду здійснювало діяльність з вирощування рослинницької сільськогосподарської продукції на орендованих земельних ділянках.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно акту №б/н від 12.05.2015 року комісією в складі директора ТОВ «Ніка» ОСОБА_4, начальника цеху рослинництва ОСОБА_5, агронома ОСОБА_6, встановлено пошкодження шкідниками (пісчаний медляк) посівів соняшника в ранній стадії розвитку на площі 200,67 га (а.с.45, т.1).

Згідно акту б/н від 10.04.2015 року комісією в складі директора ТОВ «Ніка» ОСОБА_4 М.1., начальника цеху рослинництва ОСОБА_5, агронома ОСОБА_6, встановлено пошкодження шкідниками (совка) посівів ярового ячменя на площі 9,5 га та яровой пшениці на площі 2 га (а.с.47, т.1).

Згідно акту б/н від 28.12.2015 року комісією в складі директора ТОВ «Ніка» ОСОБА_4, начальника цеху рослинництва ОСОБА_5, агронома ОСОБА_6, встановлено, що озимий рапс засіяний на полях загальною площею 162,05 га, дав слабкий ріст у звязку із відсутністю достатньої кількості вологи (а.с.44. т.1).

Згідно акту б/н від 05.05.2015 року комісією в складі директора ТОВ «Ніка» ОСОБА_4, начальника цеху рослинництва ОСОБА_5, агронома ОСОБА_6, встановлено пошкодження дикими птахами посівів кукурудзи на площі 34,2 га (а.с.46, т.1).

В акті перевірки відображено, що за даними бухгалтерського обліку, а саме: оборотно-сальдової відомості по рахунку 23 «Виробництво», 203 «Паливо», 208 «Насіння, посівні матеріали» на посів зазначених культур використано паливно-мастильні матеріали на загальну суму 11835,00 грн., також на засів використано насіння собівартістю 138193,90 грн. (а.с. 11, 12, 13 зворот, т.1).

Крім того, згідно акту б/н від 26.02.2016 комісією в складі директора ТОВ «Ніка» ОСОБА_4, начальника цеху рослинництва ОСОБА_5, агронома ОСОБА_6, встановлено, що озимий ячмінь, засіяний на полях площею 70 га, 103 га, 110 га та 18 га, восени дав слабкий ріст у звязку з відсутністю достатньої кількості вологи і тепла (а.с.42, т.1).

Також, згідно акту б/н від 26.02.2016 складі директора ТОВ «Ніка» ОСОБА_4, начальника цеху рослинництва ОСОБА_5, агронома ОСОБА_6, встановлено, що озима сортова пшениця, засіяна на площі 20 га, та товарна пшениця, засіяна на площі 16 га, восени дали слабкий ріст у звязку з відсутністю достатньої кількості вологи і тепла (а.с.43, т.1).

За даними бухгалтерського обліку, а саме: оборотно-сальдової відомості по рахунку 23 «Виробництво», 203 «Паливо», 208 «Матеріали сільськогосподарського призначення» на посів зазначених культур використано паливно-мастильні матеріали на загальну суму 12410, 00 грн, а також внесено міндобрива на суму 86250,00 грн. (а.с.14, т.1).

Використане на посів насіння списано за проводками Дт94 Кт23 внаслідок його загибелі, вартість інших товарно-матеріальних цінностей включено до собівартості засіяних (пересіяних) на цих площах сільськогосподарських культур.

Відповідач вважає, що в даному випадку позивачем порушено вимоги п.189.1 ст. 189, п.198.5 ст. 198 ПК України, оскільки використані паливно-мастильні матеріали, добрива та насіннєвий матеріал на посівних площах, де загинули посіви є такими, що не використовуються у господарській діяльності товариства, у звязку з чим на вказані витрати мають бути нараховані податкові зобовязання. У звязку із цим, контролюючий орган дійшов висновку заниження позивачем податкових зобовязань з податку на додану вартість у звязку з не відображенням умовного продажу зазначених товарно-матеріальних цінностей.

Позивач не погоджується з такими висновками та зазначає, що придбані товариством мінеральні добрива, паливно-мастильні матеріали, ядохімікати, насіння використані виключно для проведення посіву з метою вирощування врожаю, тобто в межах здійснення сільськогосподарської діяльності, яка була спрямована на отримання доходу. Втрата частини посівів за наслідками зимівлі чи негативного впливу шкідників є звичайним ризиком сільськогосподарської діяльності, а тому операції зі списання таких загиблих посівів не можуть вважатись такими, що не є господарською діяльністю.

Як зазначалось судом раніше, однією з обовязкових умов виникнення у платника податків права на віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є використання придбаних товарів (послуг) в оподатковуваних операціях.

Відповідно до пп. «г» п.198.5 ст.198 ПК України (в редакції до 16.07.2015) платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, відповідні податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання починають використовуватися: г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Згідно з пп. «г» п.198.5 ст.198 ПК України (в редакції після 16.07.2015) платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, відповідні податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання починають використовуватися: в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Відповідно до розяснення ДФС України, наданого у листі від 09.06.2016 № 12798/6/99-99-15-03-02-15, зазначене стосується лише товарів/послуг, які були придбані з податком на додану вартість.

Тобто податкове законодавства зобовязує платника податків сформувати податкові зобовязання з податку на додану вартість у звязку з використанням придбаних товарів (послуг) за наявності двох умов:

- під час придбання або виготовлення таких товарів (послуг) суми податку на додану вартість мали вплив на формування податкового кредиту;

- придбані товари (послуги) використовуються в операціях, що не є господарською діяльністю платника.

Згідно п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність діяльність особи що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Суд вважає, що діяльність позивача з засіву зернових культур була спрямована на отримання доходу, що не заперечується відповідачем, та цілком відповідає визначенню господарської діяльності, яке наведено у п.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України, а відтак висновки відповідача відсутність в діяльності позивача ознак господарської діяльності та про заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість внаслідок не включення до складу зобов'язань сум податку на додану вартість від загиблих посівів є безпідставними.

Також, судом не приймаються посилання контролюючого органу на порушення позивачем вимог п.189.1 ст.189 ПК України, відповідно до якого у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання, оскільки посіяне насіння зернових культур за своєю природою не є необоротними активами та не класифікуються за бухгалтерським обліком у вказаній групі, та відповідно не може вважатись придбаним товаром, оскільки було власно вирощено підприємством.

Крім того, судом встановлено, що вартість списаних товарно-матеріальних цінностей включено ТОВ «Ніка» до собівартості засіяних (пересіяних) на цих площах сільськогосподарських культур, у звязку з чим суми податку на додану вартість в складі податкових зобовязань були враховані підприємством у подальшому при продажі вирощеної готової продукції, а тому покладання на позивача обовязку сформувати податкові зобовязання з урахуванням зазначених сум податку на додану вартість фактично призведе до подвійного оподаткування одних операцій, що суперечить принципам податкового законодавства.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість та протиправність висновків контролюючого органу в цій частині.

Щодо заниження податкових зобовязань з податку на додану вартість внаслідок списання готової продукції рослинництва, викликаної її всуванням.

Судом встановлено, що контролюючий орган під час проведення перевірки встановив порушення ТОВ «Ніка» вимог п.198.5 ст.198 ПК України в частині заниження податкових зобовязань з податку на додану вартість за рахунок не включення до їх складу ПДВ з умовного продажу товарно-матеріальних цінностей, які в подальшому не використовуються в господарській діяльності, на суму 10963 грн. за період листопад 2014 року грудень 2015 року.

При цьому, контролюючим органом було встановлено списання по Кт 271 готової продукції за такі періоди та на такі суми: листопад 2014 616,00 грн., грудень 2014 19 436,00 грн., січень 2015 року 649,00 грн., лютий 2015 2093,00 грн., березень 2015 року 836,00 грн., травень 2015 року 473,00 грн., червень 2015 року 718,00 грн., липень 2015 року - 900,00 грн., серпень 2015 року 12 676,00 грн., вересень 2015 року 3895,50 грн., жовтень 2015 року 500 грн., листопад 2015 року 8 278,00 грн. та грудень 2015 року 3 739,00 грн (а.с.12).

Позивачем до матеріалів справи надано витяг з головної книги ТОВ «Ніка» за 2014 рік, за даними якої по Дт. рах. 947 та кредиту рах.271 списань за листопад та грудень 2014 року не було (а.с.48-49, т.1).

Згідно головної книги ТОВ «Ніка» за 2015 рік, витяг з якої надано до матеріалів справи, по Дт. рах.947 кредиту рах.271 мало місце списання зерна у лютому 2015 року на суму 1700,00 грн., у липні 2015 року на суму 900,00 грн., у серпні 2015 року на суму 11 859,00 грн., у вересні 2015 року на суму 1625,00 грн., у листопаді 2015 року на суму 7184,00 грн. та у грудні 2015 року на суму 1087,00 грн., а всього на суму 24355,00 грн. (а.с.50).

Відповідачем в судовому засіданні не надано пояснень та документального обґрунтування щодо вищевказаних розбіжностей між даними акту перевірки та первинними документами бухгалтерського обліку ТОВ «Ніка», у звязку з чим суд дійшов висновку, що в акті перевірки контролюючим органом вказані недостовірні відомості щодо відображених у бухгалтерському обліку позивача даних про списання зерна з Дт.947 на Кт.271 рахунка.

Крім того, з матеріалів справи та наданих представником позивача пояснень судом встановлено, що відображені в головній книзі суми по Дт.947 Кт.271 складаються не лише з вартості зерна, що зменшилось в процесі зберігання (норм природного убутку), а і з понаднормативних втрат у звязку із іншими причинами, про що свідчать акти на списання зерна та інвентаризаційні описи, в яких здійснено розрахунок норм природного убутку зерна (а.с.44, 51-68, т.1).

Розяснення щодо порядку нарахування податкових зобовязань з податку на додану вартість за операцією зі списання товарно-матеріальних цінностей, які визнані непридатними для використання, надані Державної фіскальною службою в листі від 17.12.2015 №27000/6/99-99-19-03-02-15, в якому зазначено, що у разі, якщо сільськогосподарським підприємством відбувається списання нестач та/або псування готової продукції м'ясопереробки, напівфабрикатів і товарно-матеріальних цінностей, задіяних на етапах виробництва такої продукції і напівфабрикатів, у межах норм їх природного убутку та під час придбання (виготовлення) яких, суми податку на додану вартість були включені до складу податкового кредиту, то сільськогосподарським підприємством податкові зобовязання з ПДВ не нараховуються, а податковий кредит не коригується за умови, що вартість таких товарів включається до вартості готової продукції.

Так, матеріалами справи підтверджено, що у період лютий грудень 2015 року природний убуток зерна складає 6274,00 грн., а понаднормативні втрати 16461,00 грн.

З пояснень представника позивача судом встановлено, що природний убуток зерна із Кт.271 списаний на субрах.947 «Нестачі і втрати від псування цінностей» рахунку 94 «Інших витрат операційної діяльності», а суми вартості зерна, в межах норм природного убутку, були включені ТОВ «Ніка» у націнку вартості готової продукції, задля покриття витрат платника податків.

Посилання контролюючого органу на абзац 10 п.198.5 ст.198 ПК України судом не приймається, оскільки пункт 198.5 статті 198 доповнено абзацом 10 згідно Законом України №909-VIII від 24.12.2015, а тому його дія не розповсюджується на правовідносини, які мали місце у 2014-2015 роках.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням часткового визнання позивачем встановленого порушення на суму 3292,00 грн., суд вважає необґрунтованими висновки контролюючого органу про заниження ТОВ «Ніка» податкових зобовязань з податку на додану вартість за період листопад 2014 року грудень 2015 року внаслідок списання продукції рослинництва, викликаної її псуванням, на суму 7671,00 грн., оскільки такі висновки спростовуються наданими до матеріалів справи письмовими доказами.

Щодо заниження податкових зобовязань з податку на додану вартість внаслідок безоплатної передачі товарно-матеріальних цінностей за рахунок прибутку підприємства для потреб навчального закладу.

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що у перевіряємий період позивачем передавались товарно-матеріальні цінності (продукти харчування, будівельні матеріали, продукти переробки, паливно-мастильні матеріали тощо) на користь Нестерянської СР ОСОБА_7 ступенів, Нестерянська дитяча музична школа та ДНЗ «Альонушка» без компенсації їх вартості (сторінки 6-7 акту перевірки).

Контролюючим органом встановлено заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість на вартість списаної за рахунок прибутку матеріальних цінностей на суму 27988,17 грн., в т.ч.: за листопад 2014 на 24,69 грн., за грудень 2014 на 255,46 грн., за січень 2015 на 552,58 грн., за лютий 2015 на 83,00 грн., за березень 2015 на 759,68 грн., за квітень 2015 на 1144,87 грн., за травень 2015 на 5544,64 грн., за червень 2015 на 8265,14 грн., за липень 2015 на 239,00 грн., за серпень 2015 на 1756,92 грн., за вересень 2015 на 2156,66 грн., за жовтень 2015 на 2432,18 грн., за листопад 2015 на 644,86 грн., за грудень 2015 на 442,22 грн., за лютий 2016 на 35,80 грн., за березень 2016 на 722,11 грн., за квітень 2016 на 1564,20 грн., за травень 2016 на 681,88 грн., за червень 2016 на 682,27 грн.

Під час судового розгляду справи представник позивача зазначив, що ТОВ «Ніка» не заперечує наявність зі свого боку порушень п.198.5 ст.198 ПК України щодо не нарахування податкових зобовязань з податку на додану вартість у звязку із передачею вищевказаним соціальним обєктам таких товарів, як паливно-мастильні матеріали, на суму 7 052,00 грн., у звязку з чим суд не досліджує висновки акту перевірки в цій частині.

Виходячи із системного аналізу п.198.5 ст.198 ПК України (зміст якого судом наводився вище), суд зазначає, що обовязок платника податків нарахувати податкові зобовязання з податку на додану вартість виникає у тому випадку, коли до складу вартості придбаного товару включено податок на додану вартість і платник скористався правом на формування податкового кредиту з податку на додану вартість по даним операціям.

Отже в разі, якщо придбання товару відбувалось з податком на додану вартість, але платником податку не формувався податковий кредит за вказаною операцією, або товар було придбано у субєкта, який не є платником податку на додану вартість, чи у роздрібній торгівлі у платника податку не виникає права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість по зазначеним операціям, у звязку з чим обовязок нарахувати податкові зобовязання відповідно до п.198.5 ст.198 ПК України відсутній.

З головної книги підприємства за 2015 рік, копія якої надана до матеріалів справи, судом встановлено, що по рах.281 «Продукти харчування» ТОВ «Ніка» придбавались у роздрібній торгівлі та/або у субєктів господарювання, які не є платниками податку на додану вартість, зокрема, овочі, цукор, чай тощо, всього на загальну суму 56431,95 грн.

По рах.205/1 «Будівельні матеріали» ТОВ «Ніка» придбавало цемент на суму 282,00 грн., монтажну піну на суму 254,00 грн., цемент на суму 95,00 грн. (без ПДВ) у ФОП ОСОБА_8, тротуарну плитку на загальну суму 4 500,00 грн. (без ПДВ) у ФОП ОСОБА_9 та саморізи на суму 70,00 грн. у ФОП ОСОБА_10 (а.с.205-208, т.1).

Також позивачем придбано вікна металопластикові у ФОП ОСОБА_11 на загальну суму 25000,00 грн., в т.ч. ПДВ 4166,66 грн., при цьому ТОВ «Ніка» не скористалось своїм правом на формування податкового кредиту з ПДВ, що підтверджується реєстром виданих та отриманих податкових накладних за травень-червень 2015 року (а.с.106-113, т.1).

За даними рах.201/3 «Вторинні матеріали» ТОВ «Ніка» придбано дрібні матеріали для ремонту на загальну суму 515,00 грн. (без ПДВ) у ФОП ОСОБА_12 (код НОМЕР_3),

По рах.22 «МШП» придбавались за видатковою накладною №108989 від 15.05.2015 компютерна техніка для музичної школи (ноутбук, акустична система, шлеш пам'ять, проектор тощо) у ТОВ «Розетка.Уа» на загальну суму 21995,83 грн., в т.ч. ПДВ 3665,97 грн.

З матеріалів справи встановлено, що, хоча товар і придбавався у платника ПДВ, ТОВ «Ніка» не скористалось своїм правом на формування податкового кредиту з ПДВ, що підтверджується реєстром виданих та отриманих податкових накладних за травень-червень 2015 року.

За рах.205/2 «Конструкції та деталі» позивачем придбавався насос К20/30 з електродвигуном в кількості 1 шт. вартість 8200,00 грн. (без ПДВ) у ФОП ОСОБА_13 (код НОМЕР_4), який ТОВ «Ніка» був переданий до комунального підприємства села.

На підтвердження вищезазначених обставин позивачем надано до матеріалів справи копії товарних чеків, накладних та актів приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей (а.с.71- 128, т.1).

Крім того, під час судового розгляду справи встановлено, що у спірні періоди товариство також передавало для потреб харчування дітей у школі та дитсадку продукцію власного виробництва (рах.273 «Продукція переробки» та рах.271 «Продукція рослинництва») на загальну суму 12719,00 грн. та 900,00 грн. При цьому контингент дітей КЗ «ДНЗ Оленка становить: 2014-2015 н.р. 52 ос., 2015-2016 н.р. 57 ос., 2016-2017 н.р. 58 ос. (а.с.69, т.1); КЗ «Нестеряінська СР ОСОБА_7 ступенів»: 2014-2015 н.р. 145 ос., 2015- 2016 н.р. 149 ос., 2016-2017 н.р. 161 ос. (а.с.70, т.1).

Згідно з пп.197.1.24 п.197.1 ст.197 ПК України звільняються від оподаткування операції з: постачання в сільській місцевості сільськогосподарськими товаровиробниками послуг з ремонту шкіл, дошкільних закладів, інтернатів, закладів охорони здоров'я та надання матеріальної допомоги (в межах одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на місяць на одну особу) продуктами харчування власного виробництва та послуг з обробки землі багатодітним сім'ям, ветеранам праці і війни, реабілітованим громадянам, інвалідам, одиноким особам похилого віку, особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та школам, дошкільним закладам, інтернатам, закладам охорони здоров'я.

Враховуючи вищевикладене, оподаткування податком на додану вартість операцій з передачі позивачем продукції власного виробництва на потреби харчування дітей у школу та дитсадок, розташовані у сільській місцевості, суперечить положенням пп.197.1.24 п.197.1 ст.197 ПК України.

Отже, висновок контролюючого органу про заниження позивачем суми податкових зобовязань з податку на додану вартість з безоплатно переданих товарно-матеріальних цінностей третім особам (навчальним закладам) на загальну суму 26192,00 грн. спростовується доданими до матеріалів справи письмовими доказами.

Таким чином, судом встановлено, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування податкового кредиту з податку на додану вартість, з урахуванням часткового визнання позивачем встановленого порушення, не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наданими до матеріалів справи письмовими доказами.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення, у звязку з чим наявні підстави для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніка» в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 71, 86, 158-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніка» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Пологівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області від 26.12.2016 №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Пологівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області від 26.12.2016 № в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 196096,50 грн., в т.ч. за основним платежем 130731,00 грн. та 65365,50 грн. штрафна (фінансова) санкція.

Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3027,06 грн. (три тисячі двадцять сім гривень 06 коп.) присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніка» за рахунок бюджетних асигнувань Пологівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.О. Семененко