Справа № 195/27/17-а(2а/95/21/17)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 квітня 2017 рокусправа № 195/27/17-а(2а/195/21/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мельника В.В.

суддів: Сафронової С.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2017 року у справі №195/27/17-а(2а/195/21/17)
за позовом до про ОСОБА_1 Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації визнання протиправною бездіяльність відповідача та зобовязання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до Томаківського районного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації (далі- відповідач) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу, як учаснику бойових дій, у 2016 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком; зобовязання здійснити перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік у розмірі, передбаченому статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тобто у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, встановленого частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та з урахуванням проведених виплат (а.с. 1-6).

Постановою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог (а.с. 13-17).

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що станом на час виникнення спірних правовідносин, Кабінет Міністрів України мав право регулювати порядок та розміри соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити (а.с. 19-24).

Сторони, або їх представники, в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що, у відповідності до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 1 статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає розгляду справи без їх участі та без фіксування судового розгляду технічними засобами.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 має статус ветерана війни - учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням та користується пільгами, встановленими Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с. 8).

Позивачу, як учаснику бойових дій, була нарахована та виплачена щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік в розмірі 920,00 грн.

Позивач звернувся до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації з заявою щодо виплати недоплаченої частини щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, на яку відповідачем, листом від 22 листопада 2016 року №О-298, надано відповідь про те, що виплата щорічної грошової допомоги до 5 травня у 2016 році здійснена відповідачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141, в розмірі 920,00 грн.

Не погоджуючись з розміром щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік позивач звернувся до суду.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на отримання грошової допомоги до 05 травня, визначені та закріплені в Законі України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно з статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Відповідно до пункту 26 розділу VI Бюджетного кодексу України, установлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Конституційний Суд України виходить з того, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, повязується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.

Згідно з прийнятим 25 січня 2012 року рішення Конституційного Суду України №3-рп/2012, яким встановлено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються Законами України, а також нормативно-правовими актами відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

У 2016 році виплата допомоги позивачу здійснювалась згідно положень постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141, якою встановлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення звязку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент увязнення не виповнилося 18 років) вязням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 920 гривень.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції, що станом на час виплати позивачу вказаної соціальної виплати, Кабінет Міністрів України мав право регулювати порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Крім того, право встановлювати законодавчі обмеження щодо виплати пенсії узгоджуються з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі «Великода проти України», яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім того, суд стверджує, що перша і найважливіша вимога статті 1 Протоколу №1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначає, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держав.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що відповідачем правомірно нараховано та виплачено щорічну разову допомогу до 5 травня в розмірі встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованих висновків щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає, що постанову суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним зясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у звязку з чим підстав для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтею 41, частиною 3 статті 160, статтями 195, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, а в разі складання рішення в повному обсязі відповідно до ст. 160 зазначеного кодексу з дня складання рішення в повному обсязіне підлягає.

Повний текст виготовлено 06 квітня 2017 року.

Головуючий: В.В. Мельник

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов