Справа № 466/7023/16-а
Суддя: Ковальчук О. І.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 466/7023/16-а
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 квітня 2017 р. Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого - судді Ковальчука О.І.

при секретарі Ваврин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, Житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та скасування рішення житлової комісії Львівського обласного військового комісаріату від 20.05.2016р. про зняття з квартирного обліку, поновлення на квартирному обліку, -

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними дії КЕВ м. Львова та житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо зняття з квартирного обліку капітана ОСОБА_1 та членів його сім`ї; скасувати рішенням житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 (протокол №4) від 20 травня 2016 року та поновити капітана ОСОБА_1 , разом із членами його сім`ї на квартирному обліку для покращення житлових умов з 25.03.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 25 березня 2016 року рішенням житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 (протокол №3), на підставі п. 2.5 наказу Міністра оборони України від 30.11.2011 року №737 (зі змінами) та наданих документів, позивача - капітана ОСОБА_1 було зараховано на квартирний облік до житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із членами сім`ї для покращення житлових умов на загальних підставах з 25.03.2016 року.

Одночасно, позивача було включено в список осіб, які користуються правом на першочергове одержання житла, як учасника бойових дій (АТО) з 25.03.2016 року. Склад сім`ї 4 особи.

Згідно листа ТВО начальника КЕВ м. Львова вих. №1900 від 08.04.2016 року за наслідками перевірки облікових справ щодо правомірності зарахування на квартирний облік та включення у пільгові списки черговиків та членів їх сімей, житлову комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 зобов`язано переглянути рішення щодо зарахування ОСОБА_1 на квартирний облік.

Це було обґрунтовано тим, що відповідно до наявних матеріалів облікової квартирної справи та свідоцтва про право власності від 4.09.1997 року позивач є співвласником 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 , володіє часткою 12,91 кв.м, що є більше норм, які визначені законодавством для зарахування на квартирний облік.

20 травня 2016 року рішенням житлової комісії Львівського обласного військового комісаріату (протокол №4), за результатами розгляду листа ТВО начальника КЕВ м. Львова №1900 від 08.04.2016 року, на підставі п. 2.18 та п. 10.15 наказу Міністра оборони України №737 від 30.11.2011 року (зі змінами) та відповідно рекомендацій начальника КЕВ м. Львова капітана ОСОБА_2 разом із членами сім`ї було знято з квартирного обліку.

Вказане рішення житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 вважає незаконним, безпідставним та необґрунтованим, а відтак

таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Так, позивач - військовослужбовець ІНФОРМАЦІЯ_1 , учасник АТО, капітан ОСОБА_1 , разом із членами своєї сім`ї - дружиною ОСОБА_3 та двома малолітніми дітьми - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 більше трьох років постійно проживають в кімнаті АДРЕСА_2 .

Статтею 47 Конституції України гарантовано право кожного на житло.

Згідно ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Статтею 12 цього ж Закону визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української PCP та іншими нормативно-правовими актами.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Відповідно до п. 10.2 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗС України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом MО України №737 від 30.11.2011 року, у своїй роботі житлові комісії керуються Конституцією України, законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, Житловим кодексом Української PCP, цією Інструкцією та іншими актами законодавства України.

Згідно ст. 31 ЖК Української PCP громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу PCP, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української PCP. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті, як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Статтею 34 цього ж Кодексу визначено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни:

1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української PCP і Українською республіканською радою професійних спілок;

2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам;

3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї.

4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів;

5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності;

6) які проживають у гуртожитках.

Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених законодавством Союзу PCP і Української PCP.

Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ст. 47, 48 ЖК Української PCP норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому, враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки.

В даному випадку, як вбачається із протоколу засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 №4 від 20 травня 2016 року позивача та членів його сім`ї було знято з квартирного обліку за рекомендацією начальника КЕВ м. Львова та на підставі п. 2.18 та п. 1015 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗС України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом MO України №737 від 30.11.2011 року.

Із вказаних норм Інструкції вбачається, що військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі:

1) поліпшення житлових умов у випадках, передбачених законодавством, за місцем перебування на квартирному обліку, унаслідок чого зникла потреба в наданні жилого приміщення;

2) отримання за рахунок житлових фондів MO України жилого приміщення для постійного проживання;

3) переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт;

4) звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу;

5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік або неправомірних дій посадових (відповідальних) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік;

6) звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 1 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у пункті 2.17 цього розділу);

7) обрання для постійного місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку;

8) в інших випадках, передбачених законодавством.

Очевидним і беззаперечним є те, що жодних підстав знімати позивача ОСОБА_1 та членів його сім`ї з квартирного обліку не було, оскільки обставин передбачених підпунктами 1-8 п. 2.18 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗС України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом MO України №737 від 30.11.2011 року, не існує.

Із вищезазначених норм чинного законодавства України, за умови наявності у позивача частки в квартирі АДРЕСА_1 , позивач та члени його сім`ї (4 особи), проживаючи в гуртожитку та не володіючи на праві власності іншою житловою нерухомістю (окрім наявної у позивача вищезазначеної приватизаційної частки в квартирі матері, в котрій вже проживають дві окремі сім`ї) є такими, що потребують покращення житлових умов, а відтак мають право перебувати на квартирному обліку для покращення житлових умов. З врахування вищевикладеного, вимушений звернутися до суду.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, покликаючись на підстави та мотиви викладені в позовній заяві. Просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова в судовому засіданні проти заявлених позивачем вимог заперечив повністю, посилаючись на письмові заперечення, що долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача Львівського обласного військового комісаріату в судовому засіданні проти заявлених позивачем вимог заперечив повністю, посилаючись на письмові заперечення, що долучені до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч.1 ст.6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

В судовому засіданні встановлено, що позивач - військовослужбовець ІНФОРМАЦІЯ_1 , учасник АТО, капітан ОСОБА_1 , разом із членами своєї сім`ї - дружиною ОСОБА_3 та двома малолітніми дітьми - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 більше трьох років постійно проживають в кімнаті АДРЕСА_2 .

Згідно витягу з протоколу №3 засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25 березня 2016 року, рішенням житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі п. 2.5 наказу Міністра оборони України від 30.11.2011 року №737 (зі змінами) та наданих документів, позивача - капітана ОСОБА_1 було зараховано на квартирний облік до житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із членами сім`ї для покращення житлових умов на загальних підставах з 25.03.2016 року. Крім того, позивача було включено в список осіб, які користуються правом на першочергове одержання житла, як учасника бойових дій (АТО) з 25.03.2016 року. Склад сім`ї 4 особи (позивач, дружина, дочка 2013р.н., дочка 2005 р.н.).

Відповідно до листа ТВО начальника КЕВ м. Львова вих. №1900 від 08.04.2016 року за наслідками перевірки облікових справ щодо правомірності зарахування на квартирний облік та включення у пільгові списки черговиків та членів їх сімей, житлову комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 зобов`язано переглянути рішення щодо зарахування позивача ОСОБА_1 на квартирний облік.

З вказаного листа вбачається, що відповідно до наявних матеріалів облікової квартирної справи та свідоцтва про право власності від 04.09.1997р., позивач являється співвласником 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_3 , якою був забезпечений 09.10.1994р. Володіє часткою 12,91 кв.м., що є більше норм, які визначені законодавством для зарахування на квартирний облік.

Так, 20 травня 2016 року рішенням житлової комісії Львівського обласного військового комісаріату (витяг з протоколу №4), за результатами розгляду листа ТВО начальника КЕВ м. Львова №1900 від 08.04.2016 року, на підставі п. 2.18 та п. 10.15 наказу Міністра оборони України №737 від 30.11.2011 року (зі змінами) та відповідно рекомендацій начальника КЕВ м. Львова, позивача - капітана ОСОБА_2 разом із членами сім`ї знято з квартирного обліку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно зі статтею 12 Закону № 2011-XII держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами /абзац 1 частини першої статті 12/.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла /абзац 4 частини першої статті 12/.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 31 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК України) громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Статтею 34 цього ж Кодексу визначено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української PCP і Українською республіканською радою професійних спілок; які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї; які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; які проживають у гуртожитках. Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених законодавством Союзу PCP і Української PCP. Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ст. 47, 48 ЖК Української PCP норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Згідно п.4.9. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом МОУ 30.11.2011 року №737 жилим приміщенням для постійного проживання забезпечуються тільки військовослужбовці та особи звільнені з військової служби, які перебувають на обліку.

Відповідно до пункту 2.6 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністра оборони України № 737 від 30 листопада 2011 року, військовослужбовці, які перебувають на обліку, під час звільнення з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі, залишаються (за їх бажанням) на обліку у військовій частині до одержання жилого приміщення з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і КЕВ (КЕЧ) району, на території обслуговування яких знаходилася розформована військова частина, та користуються правом позачергового одержання жилого приміщення.

Як вбачається з листа ТВО начальника КЕВ м. Львова вих. №1900 від 08.04.2016 року, відповідно до наявних матеріалів облікової квартирної справи та свідоцтва про право власності від 04.09.1997р., позивач ОСОБА_1 являється співвласником 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_3 , якою був забезпечений 09.10.1994р. Володіє часткою 12,91 кв.м., що є більше норм, які визначені законодавством для зарахування на квартирний облік.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що договором від 06.04.2017р. визначено частки у квартирі АДРЕСА_4 ідеальній частині ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 .

Відповідно до абзацу 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, - правосуддя за своєю суттю визнається таким, лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити як поновлення порушеного права, так і бути адекватним наявним обставинам.

Частиною другою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, право на справедливий судовий розгляд (рішення Суду у справі SokurenkoandStrygun v. Ukraine, no. 29458/04, § 23, від 20 липня 2006 року) включає в себе право на доступ до суду та право на доступ до правосуддя в широкому розумінні (рішення Суду у справі TserkvaSelaSosulivka v. Ukraine, no. 37878/02, §§ 50 і 53, від 28 лютого 2008 року).

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд - є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Окрім цього, у відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч вищезазначеним вимогам, відповідачем не спростовані доводи позивача про те, що жодних підстав знімати ОСОБА_1 та членів його сім`ї з квартирного обліку не було, оскільки обставин, передбачених п. 2.18 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗС України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом MO України №737 від 30.11.2011 року, не існує.

На підставі вищенаведеного, оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 2, 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 99, 100, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» суд,
п о с т а н о в и в :

позов задовольнити.

Визнати протиправними дії КЕВ м. Львова та житлової комісії Львівського обласного військового комісаріату щодо зняття з квартирного обліку капітана ОСОБА_1 та членів його сім`ї.

Скасувати рішенням житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 (протокол №4) від 20 травня 2016 року та поновити капітана ОСОБА_1 , разом із членами його сім`ї на квартирному обліку для покращення житлових умов з 25.03.2016 року.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Львова протягом 10-ти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя О. І. Ковальчук