Справа № 161/11830/16-а,2-а/161/648/16
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року Справа № 876/1600/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

Позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача - виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Луцької міської ради № 540-18 від 07 вересня 2016 року «Про демонтаж тимчасової споруди по вул.Кравчука, 40», яким зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 протягом семи днів з дати ухвалення цього рішення демонтувати тимчасову споруду, яка розташована без відповідних правовстановлюючих та дозвільних документів на АДРЕСА_2 (кіоск "Ковбаса"), та відновити благоустрій території; доручити департаменту муніципальної поліції міської ради довести рішення у триденний термін з дати його ухвалення до відома фізичної особи-підприємця ОСОБА_1; у разі невиконання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 пункту 1 цього рішення департаменту муніципальної поліції міської ради демонтувати тимчасову споруду в законом встановлений спосіб та метод.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2016 року позов задоволено. Скасовано рішення виконавчого комітету Луцької міської ради № 540-18 від 07 вересня 2016 року «Про демонтаж тимчасової споруди по АДРЕСА_2".

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що, надавши 13 жовтня 2011 року право власності на продовольчий магазин, розташований за адресою м.Луцьк, АДРЕСА_1, 25, позивачем не набуто право власності на землю, оскільки земельна ділянка площею 35 кв.м. згідно з договором оренди, укладеним між Луцькою міською радою та підприємцем ОСОБА_2, надана останній в довгострокове користування на умовах оренди для обслуговування торгового закладу на вул.Кравчука, абз.5 пп.б п.3.2. якого передбачає, що при здачі її в суборенду орендар зобов'язаний був отримати письмову згоду Луцької міської ради, однак такої згоди не отримано, договір суборенди не укладався, а орендна плата здійснюється ОСОБА_1 від імені ОСОБА_2, таким чином, позивач використовує земельну ділянку незаконно. Крім того, при оформленні приватним нотаріусом Ходачинським Р.О. договору купівлі- продажу магазину між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не було враховано, що приміщення магазину по АДРЕСА_1 знаходиться на земельній ділянці, що знаходиться у комунальній власності та передана ОСОБА_2 на умовах договору оренди укладеного між нею та Луцькою міською радою. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити та визнати договір купівлі- продажу магазину нікчемним.

Представник апелянта (відповідача) - Данелюк А.Я. у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивач у судове засідання не прибула, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлена належним чином, подала заперечення на апеляційну скаргу, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи в її відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника відповідача (апелянта), перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 вересня 2016 року працівники муніципальної поліції Луцької міської ради вручили позивачу копію рішення виконавчого комітету Луцької міської ради № 540-18 від 07 вересня 2016 року "Про демонтаж тимчасової споруди по АДРЕСА_2".

Рішення виконавчого комітету Луцької міської ради № 540-18 від 07 вересня 2016 року «Про демонтаж тимчасової споруди по АДРЕСА_2» вирішено: зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 протягом семи днів з дати ухвалення цього рішення демонтувати тимчасову споруду, яка розташована без відповідних правовстановлюючих та дозвільних документів на АДРЕСА_2 (кіоск "Ковбаса"), та відновити благоустрій території; доручити департаменту муніципальної поліції міської ради довести рішення у триденний термін з дати його ухвалення до відома фізичної особи-підприємця ОСОБА_1; у разі невиконання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 пункту 1 цього рішення департаменту муніципальної поліції міської ради демонтувати тимчасову споруду в законом встановлений спосіб та метод.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що 29 вересня 2011 року ОСОБА_1 О В. на законних підставах придбала та зареєструвала об'єкт нерухомого майна - збудований на фундаменті продовольчий магазин /Літер А-1/ загальною площею 30,4 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1, щомісячно сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою, на якій розміщений вказаний магазин, а тому рішення виконавчого комітету Луцької міської ради № 540-18 від 07 вересня 2016 року про демонтаж тимчасової споруди є протиправним та підлягає скасуванню.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, зокрема, повноваження виконавчих органів міських рад щодо організації благоустрою населених пунктів, а також здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів.

Як встановлено судом, рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 457 від 25 листопада 2004 року «Про оформлення права власності на нерухоме майно» вирішено оформити ОСОБА_2 право приватної власності на продовольчий магазин /літер А-1/ загальною площею 30,4 кв.м. на АДРЕСА_1.

03 грудня 2004 року на підставі цього рішення виконавчий комітет Луцької міської ради видав свідоцтво про право власності на продовольчий магазин /Літер А-1/ загальною площею 30,4 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1.

Зазначене свідоцтво було зареєстровано в комунальному підприємстві "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" та в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 05 січня 2005 р., номер запису 450.

Крім того, 12 серпня 2002 року між Луцькою міською радою та підприємцем ОСОБА_2 був укладений договір оренди земельної ділянки без номера, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_5 в реєстрі за № 2225 та зареєстрований Луцьким міським управлінням земельних ресурсів в книзі реєстрації договорів на право тимчасового користування землею 14 серпня 2002 р. за №452.

Згідно з п. 1.1. вказаного договору Луцька міська рада на підставі рішення № 2/29 від 26 липня 2002 р. надала на умовах оренди ОСОБА_2 земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 35 кв.м. для обслуговування торгового закладу.

П.1.2. договору передбачає, що земельна ділянка надається в довгострокове користування на умовах оренди строком на 25 років для обслуговування торгового закладу по АДРЕСА_1 /кадастровий номер НОМЕР_1/ у м. Луцьку.

Пунктами 2.2. та 2.3. договору було визначено розмір та порядок внесення орендної плати в місцевий бюджет м.Луцька.

Судом встановлено, що 29 вересня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу продовольчого магазину /Літер А-1/ загальною площею 30,4 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1, 25 в м. Луцьку, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ходачинським Р.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1358.

Вказаний договір був зареєстрований в комунальному підприємстві "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" 13 жовтня 2011 р. за № 9469854.

В п. 6.2. цього договору було зазначено, що земельна ділянка площею 35 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_1, знаходиться у користуванні продавця на підставі договору оренди земельної ділянки від 12 серпня 2002 року.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що об'єкт демонтажу вказаний у рішенні виконавчого комітету Луцької міської ради № 540-18 від 07 вересня 2016 року «Про демонтаж тимчасової споруди по АДРЕСА_2» та продовольчий магазин /Літер А-1/ загальною площею 30,4 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1, 25 в м. Луцьку, є одним і тим же об'єктом.

Згідно з ч.1 ст.181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В укладеному договорі оренди земельної ділянки від 12 серпня 2002 року між Луцькою міською радою та підприємцем ОСОБА_2 відсутній обов'язок орендаря на обов'язкове розірвання даного договору в разі відчуження об'єкту нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про оренду землі" до особи, якій перейшло право власності на будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку.

Відповідно до ч.2 ст. 120 Земельного кодексу України якщо будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

З матеріалів справи вбачається, що після купівлі продовольчого магазину, тобто, з вересня 2011 року по теперішній час, ОСОБА_1 щомісячно, від імені ОСОБА_2 сплачує в місцевий бюджет м.Луцька орендну плату за користування земельною ділянкою, на якій розміщений вказаний магазин.

Крім того, судом встановлено, що приміщення продовольчого магазину по АДРЕСА_1 є капітальним об'єктом нерухомості, який збудований на відповідному фундаменті, свідоцтво про право власності на який видав виконавчий комітет Луцької міської ради своїм рішенням № 457 від 25 листопада 2004 року.

Ст.71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідачем не доведено факт правомірності прийнятого рішення, а позивачем надано докази, які спростовують правомірність прийнятого 07 вересня 2016 року виконавчим комітетом Луцької міської ради рішення № 540-18 «Про демонтаж тимчасової споруди на вул.Кравчука, 40».

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що рішення виконавчого комітету Луцької міської ради № 540-18 від 07 вересня 2016 року про демонтаж тимчасової споруди, що розташована без правовстановлюючих та дозвільних документів на вул.Кравчука, 40 (кіоск «Ковбаса») є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки спростовано факт об'єкта, що підлягає демонтажу, як тимчасової споруди, а також встановлено наявність у ОСОБА_1 правовстановлюючих документів на об'єкт нерухомого майна - збудований на фундаменті продовольчий магазин /Літер А-1/ загальною площею 30,4 кв. м., який розташований по АДРЕСА_1, позивач щомісячно сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою, на якій розміщений вказаний магазин.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо невиконання умов договору оренди земельної ділянки підприємцем ОСОБА_2 в частині отримання письмової згоди при здачі земельної ділянки в суборенду та визнання правочину нікчемним, як на підставу для скасування постанови суду першої інстанції, якою скосовано рішення виконавчого комітету Луцької міської ради № 540-18 від 07 вересня 2016 року про демонтаж тимчасової споруди, оскільки предметом позову у цій справі є законність прийняття рішення про демонтаж тимчасової споруди, а не належність виконання умов договору оредни земельної ділянки, укладеного між Луцькою міською радою та ОСОБА_2 чи визнання його недійсним.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними і не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.160, 195, 196, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Луцької міської ради залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2016 року у справі № 161/11830/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді: А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик

Повний текст ухвали виготовлено 12 квітня 2017 року.