Справа № 808/3645/16
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 квітня 2017 рокусправа № 808/3645/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Божко Л.А. Лукманової О.М.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (ліквідаційна комісія)

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 січня 2017 року у справі №808/3645/16 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (ліквідаційна комісія), третя особа: Запорізька обласна профспілкова організація атестованих працівників органів внутрішніх справ України про зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

28 листопада ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом в якому, з урахуванням уточнень, просила: стягнути з ліквідаційної комісії ГУМВС України в Запорізькій області на її користь заборгованість у сумі 9808 грн. 67 коп., з яких: компенсація за час вимушеного прогулу 7081 грн. 08 коп., компенсація за невикористану щорічну відпустку 2338 грн. 09 коп., недоплата процентної надбавки за вислугу років 389 грн. 50 коп.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2016 року по справі №808/8689/15 позивача було поновлено на посаді інспектора штабу Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області та зобовязано ГУ МВС у Запорізькій області нарахувати та виплатити позивачці середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.11.2015 по день фактичного поновлення на посаді. Іншим судовим рішенням Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.09.2016 по справі №808/2094/16 було зобовязано Ліквідаційну комісію ГУМВС України в Запорізькій області нарахувати та виплатити позивачці середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 18.04.2016. Зазначає, що рішення суду відповідачем виконано не в повному обсязі, оскільки їй було нараховано та виплачено середній заробіток в період з 18.04.2016 по 14.09.2016 без урахування вислуги в органах внутрішніх справ України понад 10 років та не нараховано компенсацію за невикористану відпустку, а після 14.09.2016 відповідачем було припинено виплату середнього заробітку позивачці. Вважає, що як одинока матір має право на отримання середньої заробітної плати до обовязкового працевлаштування, на підставі ч.3 ст.184 КЗпП України.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 11 січня 2017 року адміністративний позов задоволено частково: зобовязано Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 вересня 2016 року по 31 грудня 2016 року включно в розмірі 6950 грн. 88 коп.

Не погодившись з рішенням суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що підставою для нарахування грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок доплат тощо. Постановою КМУ «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» від 16.09.2015 року №730 прийнято рішення про припинення діяльності Головного управління МВС України в Запорізькій області шляхом ліквідації, у звязку з чим, ліквідовано всі посади в управлінні. Заявник зазначає, що судом першої інстанції необґрунтовано застосовано положення ст. 240-1 КЗпП України, оскільки ними врегульовано питання неможливості поновлення працівника на попередній посаді внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації та необхідності виплати працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу. Однак в даній справі не має місце вирішення питання про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати.

У відповідності до ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в межах доводів апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом ГУМВС в Запорізькій області від 05.11.2015 №443 о/с ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України за пунктом 64 г (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Судом встановлено, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2016 року по справі №808/8689/15 поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора штабу Запорізького міського управління Головного управління внутрішніх справ України в Запорізькій області. Зобовязано Головне управління Міністерства внутрішніх справ в Запорізькій області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.11.2015 по день фактичного поновлення на посаді (а.с. 10-11).

Наказом ГУМВС України в Запорізькій області від 18 квітня 2016 року № 10 о/с (а.с. 12) на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2016 наказано:

- скасувати наказ ГУМВС від 05.11.2015 №443 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за п.64 г (через скорочення штатів) капітана міліції ОСОБА_1 (М-130287) інспектора штабу Запорізького міського управління з 06 листопада 2015 року;

- поновити на посаді інспектора штабу Запорізького міського управління капітана міліції ОСОБА_1;

- нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 07 листопада 2015 року по день фактичного поновлення на посаді.

В подальшому, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року по іншій справі №808/2094/16 (а.с. 34-35) зобовязано Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України нарахувати та виплатити позивачці середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 18 квітня 2016 року.

Згідно наданої відповідачем суду довідки №26/701 від 10.01.2017 та наявної в матеріалах справи відповіді ГУ МВС України в Запорізькій області відповіді позивачці вих.. №12/1199 від 02.11.2016 (а.с. 22), відповідачем, згідно із вказаним вище рішенням Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, нараховано та виплачено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у тому числі з 19 квітня 2016 року до 14 вересня 2016 року включно сумі 9750 грн. 56 коп. за 149 діб виходячи з середнього грошового забезпечення станом на 06.11.2015 1963 грн. 08 коп. (1963 грн. 08 коп. : 30 діб х 149 діб) = 9750 грн. 56 коп.

Вказане грошове забезпечення складається з таких видів:

- посадовий оклад 700 грн.;

- оклад за спецзвання 120 грн;

- надбавка за вислугу років 20% 164 грн. (вислуга станом на 06.11.2015 складає 09 р. 11 міс. 06 дн.);

- надбавка за виконання особливо важливих завдань 50% - 492 грн.;

- премія 33% 487 грн. 08 коп.

У вищезазначеній відповіді ГУ МВ України в Запорізькій області також зазначено, що компенсація за невикористану відпустку до розміру середньоденного грошового забезпечення не включається, оскільки має одноразовий характер і оскільки позивачку поновлено на посаді, яка наказом МВС України скасована, виплата грошового забезпечення надалі неможлива.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на працю та отримання заробітної плати порушується відповідачем з 15.09.2016 року, а дій на виконання приписів ч. 3 ст. 182 КЗпП України відповідачем не здійснено, тому з метою повного та всебічного захисту прав та інтересів позивача, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача середнього заробітку з 15.09.2016 року по 31.012.2016 року.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 184 КЗпП визначено гарантії при прийнятті на роботу і заборона звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей, згідно якої, забороняється відмовляти жінкам у прийнятті на роботу і знижувати їм заробітну плату з мотивів, пов'язаних з вагітністю або наявністю дітей віком до трьох років, а одиноким матерям - за наявністю дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда. звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Відповідно до приписів ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що з 15 вересня 2016 року та по даний час позивачці заробітна плата не виплачується, відповідач в своїх письмових запереченнях на адміністративний позов наголошує на тому, що з набранням чинності Законом України Про Національну поліцію Міністерством внутрішніх справ України видано наказ №1388 від 06.11.2015, яким скорочено всі штатні посади, зокрема, по ГУМВС в Запорізькій області. Також зазначає, що поновлюючи позивача на посаді інспектора штабу Запорізького міського управління ГУМВС України в Запорізькій області, відповідач фактично виконав рішення суду, яке набрало законної сили, проте, на даний час відповідач не має законних підстав виплачувати позивачу грошове забезпечення, оскільки ГУМВС в Запорізькій області та Запорізьке міське управління ГУМВС України в Запорізькій області перебувають в процесі припинення та не мають жодних штатних посад, окрім членів ліквідаційної комісії, які вчиняють безоплатно дії по ліквідації вказаних юридичних осіб.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи, працівнику має виплачуватись й заробітна плата за виконання посадових обовязків, надаватись відповідні соціальні гарантії, тощо. Поновленим на роботі вважається працівник, ознайомлений з наказом про поновлення на роботі та фактично допущений до виконання своїх трудових обовязків.

Незаконно звільнений працівник не поновлюється на попередній роботі (з обсягом всіх прав та обовзяків) лише тоді, коли повністю ліквідоване підприємство, тобто юридична особа, що має підтверджуватись відповідним розпорядчим актом, проте така підстава у даному випадку відсутня.

Судом встановлено та відповідачем підтверджено, що позивача після поновлення на роботі на виконання рішення суду, фактично, не було допущено до виконання трудових обовязків, також не було здійснено дій з приводу поставлення на облік в медичну установу за місцем працевлаштування, виплати заробітної плати із посиланням на відсутність в ГУМВС України в Запорізькій області штатних посад, та визначений посадових окладів. Водночас, дій на виконання ч.3 ст. 184 КЗпП України відповідачем також не здійснено.

Отже, відповідач формально віднісся до виконання рішення суду, обмежившись виданням лише наказу про поновлення ОСОБА_1 на посаді та виплатою їй суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу по дату фактичного поновлення, чим порушив права та законні інтереси позивача в частині права на працевлаштування, отримання належного заробітку у період до її звільнення з обовязковим працевлаштуванням відповідно ч. 3 ст. 184 КЗпП України.

У відповідності до приписів. ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси, в свою чергу, порушені права та законні інтереси особи підлягають поновленню в встановленому законом порядку.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що на виконання вимого Закону України Про Національну поліцію Кабінетом Міністрів України прийнято постанови від 16.09.2015 №730 Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України, від 23.09.2015 №751 Про ліквідацію територіального органу Міністерства внутрішніх справ, від 13.10.2015 №834 Питання функціонування органів поліції охорони як територіальних органів Національної поліції та ліквідації деяких територіальних органів Міністерства внутрішніх справ.

На виконання вимог вищевказаних нормативно правових актів, Наказом Міністерства внутрішніх справ України Про організаційно штатні питання від 06.11.2015 №1388 скорочені всі штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України, зокрема і ГУМВС України в Запорізькій області.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає доведеним факт, що станом на час розгляду справи скороченою є посада, на якій поновлено позивача, водночас, в матеріалах справи відсутні відомості щодо повної ліквідації органу, ліквідація ГУМВС України в Запорізькій області триває.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 240-1 КЗпП України, у разі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 238 КЗпП України, при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

Частиною другою статті 11 КАС України зокрема передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Отже, враховуючи те що право позивача на працю та отримання заробітної плати порушуються відповідачем з 15.09.2016 року, а дій на виконання приписів ч. 3 ст. 182 КЗпП України відповідачем не здійснено, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність з метою повного захисту прав позивача, вийти за межі позовних вимог та зобовязати ліквідаційну комісію ГУМВС України в Запорізькій області відповідно до ст. 240-1 КЗпП України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 вересня 2016 року по 31 грудня 2016 року включно.

при визначенні розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що при обчисленні належної до виплати суми застосовуються положення Порядку №100. Так відповідно до п. з) ст. 1 Порядку №100, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу.

Згідно з вимогами п.2 Порядку №100 обчислення середньомісячної заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п.5.8 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після поновлення на посаді знято з обліку в Державній службі зайнятості, що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці, отже, на користь позивача підлягає стягненню сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, починаючи з 15.09.2016 (наступний день за днем проведення останнього розрахунку) по 31.12.2016, кількість днів вимушеного прогулу станом на 31.12.2016 становить 108 календарних днів.

З довідки виданої ліквідаційною комісією ГУ МВС України в Запорізькій області №26/7-1 від 10.01.2017 та відповіді ГУ МВС України в Запорізькій області вих. №12/1199 від 02.11.2016 (а.с. 22) встановлено, що грошове забезпечення, виплачене позивачці за останні два місяці складає 1963,08 грн. щомісяця. Отже середньоденне грошове забезпечення буде складати: (1963,08+1963,08)/61к.д.=64 грн. 36 коп.

Отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, яка підлягає виплаті на користь позивача, становить: 64 грн. 36 коп. х 108 к.д. = 6950 грн. 88 коп..

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою та підстави для її зміни або скасування, в межах доводів апеляційної скарги, відсутні.

Керуючись ст. 195, ст. 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (ліквідаційна комісія) залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 11 січня 2017 року у справі 808/3645/16 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова