Справа № 802/504/17-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 квітня 2017 р. Справа № 802/504/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Фурмана В.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз"

до: Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області

про: визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» (ПАТ «Вінницягаз», товариство, позивач) до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови №21185946 від 16.03.2017 р. про стягнення виконавчого збору.

На обґрунтування позову зазначено, що 16.03.2017 р. відповідачем винесено постанову про стягнення виконавчого збору за виконавчим листом, виданим господарським судом Вінницької області у справі № 5/207-08 23.03.2010 р., яка, на думку товариства, є протиправною та підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Як вказано у позові, виконавче провадження за виконавчим листом №5/207-08 відкрито ще у 2010 році. В ході його виконання виконавче провадження зупинялось, поновлювалось, судом приймалось рішення про розстрочку виконання рішення шляхом сплати боргу рівними частинами протягом лютого 2014 р.- грудня 2017 р. щомісячно в сумі 89832 грн. та 89831,36 грн. до 31 січня 2018 р.

Частиною другою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10% суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Проте, як вказує позивач, факт примусового виконання рішення суду не мав місце, адже сума з боржника на користь кредитора стягнута не була. Заборгованість погашена добровільно до закінчення терміну, встановленого у розстрочці.

За таких обставин, враховуючи, що стягнення виконавчого збору можливе лише у випадку примусового виконання судового рішення, що не мало місце, на думку позивача, відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.

Протокольною ухвалою суду від 7.04.2017 р. проведено заміну неналежного відповідача - відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на належного - Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнала просила відмовити у його задоволені. Зокрема, зазначила, що Закон України «Про виконавче провадження, в редакції що набула чинності з 5.10.2016 р., встановлює стягнення виконавчого збору незалежно від примусового чи добровільного виконання судового рішення. Відтак, прийнята постанова є законною та не підлягає скасуванню.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі суд встановив наступне.

4 березня 2010 р. господарським судом Вінницької області прийнято рішення у справі № 5/207-08, яким стягнуто з ВАТ по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» на користь ДК «Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» 4619241,46 грн. боргу, 1963363,17 грн. інфляційних страт, 387378,59 грн. 3% річних19753,82 грн., судового збору, 182,82 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист наказ, який направлено до державної виконавчої служби на виконання та 6.09.2010 р. за ним відкрито виконавче провадження про що винесено постанову ВП № 21185946.

5 лютого 2014 р. постановою Рівненського апеляційного господарського суду прийнято рішення про розстрочку виконання рішення господарського суду Вінницької області від 4.03.2010 р. у справі № 5/207-08 на пять років зі сплати боргу рівними частинами протягом лютого 2014 р.- грудня 2017 р. щомісячно у сумі 89832 грн. та 89831,36 грн. до 31.01.2018 р.

Протягом 2014- 2016 років щомісячно товариство повідомляло виконавчу службу про проведення розрахунків з боржником та надавало відповідні копії платіжних документів.

16.03.2017 р. державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 410370,46 грн., не погоджуючись з якою та вважаючи її протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною девятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З аналізу процитованої норми видно, що постанову про стягнення виконавчого збору, крім випадку, передбаченого статтею 27 Закону, державний виконавець виносить за умови повернення виконавчого документа або закінчення виконавчого провадження у відповідних випадках.

Проте, в матеріалах виконавчого провадження, наданих суду для огляду в судовому засіданні, відсутні як постанова про повернення виконавчого документа так і постанова про закінчення виконавчого провадження.

Як зазначено представником відповідача у судовому засіданні, вчинено дії лише для перевірки чи дійсно проведено боржником погашення всієї суми заборгованості, шляхом направлення відповідного листа стягувачу, відповідь на який ще не отримано.

Отже при прийнятті оскаржуваного рішення державним виконавцем не дотримано вимог статті 40 Закону №1404-VIII відтак винесено оскаржувану постанову безпідставно.

Окремо щодо доводів позивача, викладених у позовній заяві стосовно відсутності підстав для винесення постанови, оскільки сума боргу зазначена у виконавчому листі фактично не стягнута, суд зазначає про наступне.

Згідно визначення, наведеного у статті 27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

З аналізу наведеної норми видно, що виконавчий збір справляється органами державної виконавчої служби саме за примусове виконання рішення.

Згідно частини першої статті 1 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В свою чергу, заходи примусового виконання рішень перелічені у статті 10 Закону № 1404-VIII, відповідно до частини першої якої такими (заходами) є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

У досліджуваній ситуації вимогою виконавчого документу є стягнення з боржника певної суми коштів.

Так, згідно положень частин другої четвертої статті 48 VІІ Закону № 1404-VIII, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються та зараховуються на відповідні рахунки органів державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного робочого дня після вилучення, про що складається акт.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобовязаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Отже вказана норма встановлює перелік дій, які державний виконавець вчиняє при примусовому виконанні рішення про стягнення коштів.

Водночас, відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону "Про виконавче провадження", інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України розроблена Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 зареєстрована в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802 (далі - Інструкція), яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Так, у пункті 6 розділу VІІІ Інструкції вказано, що у разі пред'явлення до виконання виконавчого документа, за яким надана розстрочка виконання, виконавче провадження відкривається в частині, за якою сплинув строк сплати. Виконавчий збір та основна винагорода приватного виконавця стягуються із сум (суми), за якими (якою) сплинув строк сплати.

Згідно пункту 7 цього ж Розділу, виконавець розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, зобовязаний винести постанову відповідно до абзацу другого частини першої статті 48 Закону, у якій вказано, що про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

При цьому, згідно частини другої статті 27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Аналізуючи наведені норми, можна дійти висновку про те, що виконавчий збір стягується за примусове виконання рішення, яке здійснюється шляхом вчинення певних заходів. Окрім того, виконавчий збір стягується у відповідному відсотку саме від стягнутої або повернутої суми і таке стягнення або повернення здійснюється у примусовому порядку. Більш того, виконавчий збір стягується із суми по якій сплинув строк спати у разі її розстрочки.

Проте, як встановлено судом, жодних перелічених вище заходів щодо примусового виконання рішення державним виконавцем не вчинялось. Погашення суми заборгованості відбулось в добровільному порядку з дотриманням графіку погашення, затвердженого рішенням суду. Більш того, строк сплати боргу на момент його погашення не сплинув.

За таких обставин, підстави для винесення постанови про стягнення виконавчого збору відсутні.

При вирішені цього спору суд також враховує, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналізуючи викладені обставини справи та норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення винесено без дотримання перелічених вище критеріїв та за відсутності підстав на це, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, відповідно до частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Відтак, враховуючи прийняте судом рішення на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, судові витрати понесені позивачем слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову №21185946 від 16.03.2017 р. про стягнення виконавчого збору.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Вінницягаз" (вул.К. Широцького, 24, м. Вінниця) 1 600 грн. (одна тисяча шістсот гривень 00 копійок) судового збору сплаченого згідно платіжного доручення №1394 від 21.03.2017 р. за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, буд.7).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна