Справа № 803/1413/15-а
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" березня 2017 р. м. Київ К/800/18735/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Рецебуринського Ю.Й.,

Штульман І.В.,

провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_4 до Державної судової адміністрації України, господарського суду Волинської області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області про зобов'язання вчинити дії,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою виконуючого обов'язки голови Господарського суду Волинської області Філатової С.Т. на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2016 року, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 пред'явила в суд позов, в якому просила визнати неправомірними дії відповідача та стягнути вихідну допомогу в розмірі 10 місячних заробітних плат у зв'язку з виходом у відставку за останньою штатною посадою.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 9 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2016 року позов задоволено.

Зобов'язано господарський суд Волинської області нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу у розмірі десяти місячних заробітних плат, нарахованих за останньою посадою до 1 квітня 2014 року у відповідності до частини 1 статті 136 Закону України від 7 липня 2010 оку №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції чинній до 1 квітня 2014 року).

В обґрунтування касаційної скарги в.о. голови господарського суду Волинської області посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування ухваленого ним рішення та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що позивач 10 грудня 2013 року подала до Вищої ради юстиції України заяву про відставку.

Рішенням Вищої ради юстиції України №1543/0/15-13 24 грудня 2013 року «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_4 з посади судді господарського суду Волинської області, у зв'язку з поданням заяви про відставку» - заяву позивача задоволено, та внесено подання до Верховної Ради України про звільнення її з посади судді господарського суду Волинської області.

Верховною Радою України 25 грудня 2014 року прийнято постанову №59-VІІІ «Про звільнення суддів», згідно якої відповідно до пункту 9 частини 5 статті126 Конституції України, у зв'язку з поданням заяви про відставку позивача звільнено з посади судді господарського суду Волинської області.

Наказом голови господарського суду Волинської області від 29 грудня 2014 року №103/02-2 ОСОБА_4 відраховано зі штату працівників господарського суду Волинської області.

Позивач звернулась до господарського суду Волинської області з вимогою нарахувати та виплатити вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, оскільки право на відставку нею було реалізовано до набрання чинності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» №1166 від 27 березня 2014 року, яким було виключено статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Листом господарського суду Волинської області 19 червня 2015 року за вих. №01-52/Ч-2/4134/15 позивача повідомлено, що на час прийняття Верховною Радою України постанови про її звільнення, вихідна допомога у розмірі 10 місячних неоподатковуваних заробітних плат суддям, які звільняються у відставку, не передбачалась.

Вважаючи свої права порушеними у зв'язку із невиплатою вихідної допомоги, позивач звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на її користь зазначену допомогу.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при розгляді заяви про виплату вихідної допомоги позивачу діяв з дотриманням вимог, передбачених Конституцією та законами України.

Задовольняючи позовні вимоги суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання вихідної допомоги незалежно від дати подання заяви про відставку та дати звільнення у відставку, оскільки він набув таке право відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

Згідно частин першої, третьої, четвертої статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI (в редакції, яка діяла на час прийняття Постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 25 грудня 2014 року №59-VIII) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України. Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Частиною шостою статті 111 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на час звільнення ОСОБА_4 з посади судді та відрахування її зі штату господарського суду Волинської області Донецької області, набрав чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 1 квітня 2014 року, в якому відповідно до Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року виключено статтю 136, яка передбачає виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення статті 136 із Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Конституційним Судом України не приймалося.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Виходячи з приписів частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, в даному випадку до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 висловив думку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Зважаючи на те, що датою виходу у відставку судді є дата прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади, а не дата подання позивачем заяви про відставку до Вищої ради юстиції, то у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги у розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою.

Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції та погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки відповідач при розгляді заяви про виплату вихідної допомоги позивачу діяв з дотриманням вимог, передбачених Конституцією та законами України.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до закону і скасоване судом апеляційної інстанції помилково, а тому касаційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду апеляційної інстанції скасуванню, а рішення суду першої інстанції залишенню в силі.

Керуючись статтями 222, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу виконуючого обов'язки голови господарського суду Волинської області задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2016 року скасувати.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 9 липня 2015 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Судді В.В. Швець

Ю.Й. Рецебуринський

І.В. Штульман