Справа № 820/236/17
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2017-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 р. Справа № 820/236/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

представників сторін: позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2; відповідача - Курила Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2017р. по справі № 820/236/17

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_4.) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області (далі по тексту - відповідач, Ізюмська ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області), в якому просить суд скасувати рішення про застосування фінансових санкцій № від 24.03.2016 року, № від 24.03.2016 року, № від 12.03.2016 року, № від 12.03.2016 року, № від 12.03.2016 року, № від 12.03.2016 року, № від 12.03.2016 року та № від 12.03.2016 року, винесені Ізюмською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Харківській області щодо Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2017 року по справі № 820/236/17 адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про скасування рішень залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2017 року по справі № 820/236/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги та у судовому засіданні, посилаючись на доводи та обставини викладені в апеляційній скарзі, зазначає, що судом першої невірно застосовано положення ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спорту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», ст. ст. 254-256 Кодексу України про адміністративні правопорушення та п. 5 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 року № 790. Вказує, що постановами Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13.05.2016 року по справі № 623/475/16-п, від 09.06.2016 року по справі № 623/1367/16-п, від 09.06.2016 року по справі № 623/1367/16-п , від 08.04.2016 року по справі № 623/621/16-п спростовано факти вчинення позивачем порушень, зафіксованих в протоколах про адміністративні правопорушення, що стали підставою для прийняття оскаржуваних рішень про застосування фінансових санкцій щодо ФОП ОСОБА_4, а відтак стверджує, що контролюючим органом протиправно прийнято спірні рішення. Таким чином, вважає рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню, а його апеляційна скарга-задоволенню.

Представник відповідача, у надісланих запереченнях на апеляційну скаргу та у судовому засіданні, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зокрема, зазначає, що позивачем допущено порушення вимог Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів». Вказує, що на момент винесення оскаржуваних рішень про застосування фінансових санкцій протоколи про адміністративні правопорушення № 02/20-23-07-23 від 10.02.2016 року, № 05/20-23-07-23 від 10.02.2016 року, № 03/20-23-07-23 від 10.02.2016 року, № 04/2-23-07-23 від 10.02.2016 року, які стали підставою для винесення спірних рішень, на даний час є чинними та не були оскаржені. Враховуючи наведене, посилаючись на положення ч.4 ст. 72 КАС України, вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим та прийнятим у відповідності до норм чинного законодавства.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що Ізюмською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Харківській області проведено перевірку стану дотримання вимог законодавства під час провадження діяльності, пов'язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4.

За результатами проведення вказаної перевірки контролюючим органом прийнято: рішення про застосування фінансових санкцій № про від 24.03.2016 року у розмірі 17000,00 грн. та № від 24.03.2016 року у розмірі 17000,00 грн. згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 04/20-23-07-23 від 10.02.2016 року; № від 12.03.2016 року у розмірі 17000,00 грн. та № від 12.03.2016 року у розмірі 17000,00 грн. згідно протоколу про адміністративне правопорушення №03/20-23-07-23 від 10.02.2016 року; № від 12.03.2016 року у розмірі 17000,00 грн. та № від 12.03.2016 року у розмірі 17000,00 грн., згідно протоколу про адміністративне правопорушення №02/20-23-07-23 від 10.02.2016 року; № від 12.03.2016 року у розмірі 17000,00 грн. та № від 12.03.2016 року у розмірі 17000,00 грн., згідно протоколу про адміністративне правопорушення №05/20-23-07-23 від 10.02.2016 року.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями відповідача про застосування фінансових санкцій, позивач звернувся до суду з даним позовом про скасування останніх.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що судовим розглядом встановлено факт реалізації алкогольних напоїв без наявності ліцензії, а тому підстав для скасування рішень Ізюмської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області не має.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначено Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 року №481-95-ВР.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, а наявності у них ліцензій.

Зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб'єкта господарювання з обов'язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.

Суб'єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, вносять до Єдиного реєстру тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі.

Поняття алкогольні напої визначене у підпункті 14.1.5 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі по тексту -ПК України) та абзаці сьомому ст. 1 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", згідно з якими алкогольні напої - продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об'ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206, 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об'ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД.

За приписами п.п.14.1.144 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, пивом є насичений діоксидом вуглецю пінистий алкогольний напій із вмістом спирту етилового від 0,5 відсотка об'ємних одиниць, отриманий під час бродіння охмеленого сусла пивними дріжджами, що відноситься до товарної групи УКТ ЗЕД за кодом 2203.

Отже, пиво та вино відноситься до алкогольних напоїв, а відповідно до частини дванадцятої статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", визначено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі, зокрема: оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень (абз. 5 ч.2 ст. 17 Закону).

Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 2 червня 2003 р. N 790, за приписами п.5 якого підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення про застосування штрафних санкцій № від 24.03.2016 року, № від 24.03.2016 року, № від 12.03.2016 року, № від 12.03.2016 року, № від 12.03.2016 року, № від 12.03.2016 року, № від 12.03.2016 року та № від 12.03.2016 року було прийнято відповідачем на підставі матеріалів перевірки відділу ОУ Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області, зокрема, протоколів про адміністративні правопорушення № 02/20-23-07-23 від 10.02.2016 року, № 05/20-23-07-23 від 10.02.2016 року, № 03/20-23-07-23 від 10.02.2016 року, № 04/2-23-07-23 від 10.02.2016 року, якими встановлено факт здійснення підприємницької діяльності, пов'язаної з реалізацією фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 в магазині «Дружище» (вул. Софіївська, 13-а, вул. Гагаріна, 9В, вул. Соборна, 31, м. Ізюм) та біля ринку (по вул. Кооперативній, м. Ізюм) алкогольних напоїв без наявності ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

Як вбачається з матеріалів справи, факт продажу алкогольних напоїв (пива та вина) ФОП ОСОБА_4 без наявності відповідної ліцензії, підтверджується наступними доказами:

- протоколом про адміністративне правопорушення № 05/20-23-07-23 від 10.02.2016 року, який став підставою для прийняття рішень про застосування фінансових санкцій № від 12.03.2016 року та № від 12.03.2016 року; актом огляду та опису майна від 10.02.2015 року, відповідно до якого по вул. Соборній, 31, м. Ізюм в магазині «Дружище» виявлено здійснення реалізації алкогольних напоїв без ліцензії та описано і вилучено вино та пиво на загальну суму 4703,00 грн.; поясненнями ФОП ОСОБА_4, згідно з якими позивач не заперечує факт реалізації пива та вина без ліцензії, а також поясненнями продавця - консультанта ОСОБА_5;

- протоколом про адміністративне правопорушення № 04/20-23-07-23 від 10.02.2016 року, який став підставою для прийняття рішень про застосування фінансових санкцій № від 24.03.2016 року та № від 24.03.2016 року; актом виявлення та вилучення від 10.02.2015 року, відповідно до якого по вул. Кооперативній, ЖД «Ринок» виявлено здійснення реалізації алкогольних напоїв без ліцензії та описано і вилучено пиво на загальну суму 1050 грн.; поясненнями продавця - консультанта ОСОБА_6, згідно з якими останній не заперечує факт реалізації пива;

- протоколом про адміністративне правопорушення № 02/20-23-07-23 від 10.02.2016 року, який став підставою для прийняття рішень про застосування фінансових санкцій № від 12.03.2016 року та № від 12.03.2016 року; протоколом огляду та опису майна від 10.02.2015 року, відповідно до якого по вул. Гагаріна, 9-В, м. Ізюм в магазині «Дружище» виявлено здійснення реалізації алкогольних напоїв без ліцензії та описано і вилучено вино та пиво на загальну суму 5352,00 грн.; поясненнями продавця-консультанта - ОСОБА_7, згідно з якими останній підтверджує факт реалізації пива та вина; поясненнями ФОП ОСОБА_4, який вказує, що на теперішній час здійснюється оформлення необхідних документів для отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та на даний час така ліцензія відсутня.

- протоколом про адміністративне правопорушення № 03/20-23-07-23 від 10.02.2016 року, який став підставою для прийняття рішень про застосування фінансових санкцій № від 12.03.2016 року та № від 12.03.2016 року; протоколом вилучення від 10.02.2015 року, відповідно до якого по вул. Софіївській, 13-а, м. Ізюм в магазині «Дружище» виявлено здійснення реалізації алкогольних напоїв без ліцензії та описано і вилучено вино та пиво на загальну суму 5370,00 грн.; поясненнями продавця-консультанта - ОСОБА_8., згідно з якими останній підтверджує факт реалізації пива та вина; поясненнями ФОП ОСОБА_4, який вказує, що останнім здійснюється оформлення необхідних документів для отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та на даний час така ліцензія відсутня.

Так, судовим розглядом встановлено та не заперечується сторонами, що станом на 12.03.2016 року фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пивом та вином) не видавалась.

На підставі вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що спірні рішення про застосування фінансових санкцій № від 24.03.2016 року, № від 24.03.2016 року, № від 12.03.2016 року, № від 12.03.2016 року, № від 12.03.2016 року, № від 12.03.2016 року, № від 12.03.2016 року та № від 12.03.2016 року, винесені Ізюмською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Харківській області на підставі та у межах повноважень.

Щодо доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі з посиланням на постанови Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13.05.2016 року по справі № 623/475/16-п, від 09.06.2016 року по справі № 623/1367/16-п, від 09.06.2016 року по справі № 623/1367/16-п , від 08.04.2016 року по справі № 623/621/16-п, якими спростовано факти вчинення позивачем порушень, зафіксованих в протоколах про адміністративні правопорушення, що стали підставою для прийняття оскаржуваних рішень про застосування фінансових санкцій щодо ФОП ОСОБА_4, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Водночас частиною четвертою статті 72 КАС України встановлено, що вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Наведеними нормами КАС України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування.

Диспозиція наведеної правової норми, на відміну від норми частини першої статті 72 КАС України, прямо вказує на те, що обов'язковими для суду, який розглядає справу, є вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок.

Разом із тим розглядувана норма встановлює межі обов'язковості зазначених різновидів судових рішень для адміністративного суду, що розглядає конкретну адміністративну справу.

Така обов'язковість поширюється лише на те питання, чи мало місце певне діяння та чи вчинене воно особою, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову.

Отже, обов'язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку в кримінальній справі чи постанові у справі про адміністративний проступок, щодо часу, місця та об'єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

Водночас правова кваліфікація діяння особи, наведена у вироку в кримінальній справі або постанові про адміністративний проступок (тобто застосування тих чи інших правових норм до відповідної поведінки), не є обов'язковою для адміністративного суду.

Відповідно висновки інших судів щодо правомірності чи протиправності дій особи, поведінка якої є предметом розгляду в адміністративній справі, не є обов'язковими для адміністративного суду, який таку справу розглядає.

Висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності поведінки особи, її винуватості у вчиненні правопорушення тощо не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов'язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку.

Як вбачається із змісту постанов Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13.05.2016 року по справі № 623/475/16-п, від 09.06.2016 року по справі № 623/1367/16-п, від 09.06.2016 року по справі № 623/1367/16-п, суд прийшов до висновку про закриття провадження по справі у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення у діях ФОП ОСОБА_4 з огляду на ряд порушень вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення на стадії складання протоколу про адміністративне правопорушення та у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи строків для накладення адміністративного стягнення. Проте, судовими рішеннями не було спростовано факту продажу позивачем пива та вина без ліцензії.

Також колегія суддів зауважує, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 55 Господарського кодексу України, суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб'єктами господарювання є:1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Господарського кодексу України, суб'єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Так, постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08.04.216 року по справі № 623/621/16-п провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП, відносно ОСОБА_6 закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, оскільки останній не є суб'єктом господарювання, проте наявність факту вчинення самого порушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, в межах цієї справи судом не встановлювалось.

Разом з тим, Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» поряд з адміністративною відповідальністю фізичної особи (продавця) встановлено адміністративно-господарську відповідальність суб'єктів господарювання (фізичних осіб-підприємців), у зв'язку з діяльністю яких і допущено порушення вимог ст. 15 цього Закону.

Таким чином, не можна вважати обов'язковими обставини щодо діяння фізичної особи, встановлені під час розгляду справи про її адміністративний проступок, при оцінці правомірності поведінки фізичної особи - підприємця, працівником якої була ця фізична особа, якщо йдеться про відповідальність за порушення фізичною особою-підприємцем законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами.

Твердження представників позивача про реалізацію ФОП ОСОБА_4 безалкогольного пива, колегія суддів відхиляє з огляду на наявність пояснень ОСОБА_4, з яких вбачається, що останнім здійснюється оформлення необхідних документів для отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та на час прийняття спірних рішень така ліцензія була відсутня.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що факт вчинення позивачем порушення, передбаченого абз. 5 ч.2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач, приймаючи рішення про застосування фінансових санкцій № від 24.03.2016 року, № від 24.03.2016 року, № від 12.03.2016 року, № від 12.03.2016 року, № від 12.03.2016 року, № від 12.03.2016 року, № від 12.03.2016 року та № від 12.03.2016 року щодо ФОП ОСОБА_4, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України.

У відповідності до ст. 159 КАС України, судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вказує, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови порушив норми процесуального законодавства, а саме не встановив всіх обставин справи підтверджених доказами, зокрема не було витребувано та досліджено матеріалів перевірки, на підставі яких відповідачем прийнято оскаржувані рішення. В силу ч. 5 ст. 71 КАС України суд мав можливість витребувати всі необхідні документи для об'єктивного дослідження обставин справи та правильного її вирішення, однак цього не зробив.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2017 року по справі № 820/236/17 не відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вона ухвалена при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п.3 ч. ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції, внаслідок допущених порушень підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2017р. по справі № 820/236/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Жигилій С.П.
Судді Дюкарєва С.В. Перцова Т.С.
Повний текст постанови виготовлений 13.04.2017 р.