Справа № 820/5040/16
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 р.Справа № 820/5040/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старостіна В.В.

Суддів: Яковенка М.М. , Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2017р. по справі № 820/5040/16

за позовом ОСОБА_1

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області від 08.09.2016 року № 120 про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення 08.09.2016 року з посади державного службовця за вчинення дисциплінарного проступку;

- поновити ОСОБА_1 на посаді державного службовця - головного спеціаліста Відділу правового забезпечення регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області з 08.09.2016 року;

- стягнути з регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 08.09.2016 року по дату поновлення на посаді;

- присудити до негайного стягнення з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області суми за період часу вимушеного прогулу з 09.09.2016 року по 10.10.2016 року, а також зобов'язати здійснити повний розрахунок за решту часу вимушеного прогулу по день поновлення ОСОБА_1 на посаді за відповідним наказом з особового складу.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2017 року по справі № 820/5040/16 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2016 року по справі № 820/5040/16 позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати протиправним та скасувати наказ регіонального віділення Фонду державного майна України по Харківській області від 08.09.2016 року № 120 про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення 08.09.2016 року з посади державного службовця за вчинення дисциплінарного проступку. Поновити на посаді державного службовця - головного спеціаліста Відділу правового забезпечення регіонального видділення Фонду державного майна України по Харківській області з 08.09.2016 року. Стягнути з регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 09.09.2016 року по дату поновлення на посаді для чого зобов'язати відповідача здійснити повний розрахунок за час вимушеного прогулу з 09.09.2016 року по день поновлення на посаді за відповідним наказом з особового складу. Звернути до негайного виконання постанови щодо стягнення з регіонального видділення Фонду державного майна України по Харківській області суми заробітної плати за один місяць з 09.09.2016 року по 10.10.2016 року у poзмірі 4 750,86 грн., поновлення ОСОБА_1 на посаді державного службовця - головного спеціаліста Відділу правового забезпечення регіонального видділення Фонду державного майна України по Харківській області. Вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідач вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2017 року по справі № 820/5040/16 прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому підстави для її скасування відсутні.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши суддю-доповідача, позивача, представників відповідача, колегія суддів встановила, що 16.08.2004 року за результатами проведення конкурсу на заміщення вакантної посади державного службовця позивача було прийнято на роботу до регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, де він працював на посаді головного спеціаліста Відділу правового забезпечення.

Наказом начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області № 120 від 08.09.2016 року головний спеціаліст відділу правового забезпечення ОСОБА_1 08.09.2016 року звільнений з посади на підставі рекомендації дисциплінарної комісії.

Не погоджуючись із позицією та рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач діяв на підставі, у порядку та у спосіб, що визначені законом, а тому його дії є правомірними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про державну службу», державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов'язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Як встановлено ст. 65 Закону України «Про державну службу», підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Дисциплінарними проступками є: 1) порушення Присяги державного службовця; 2) порушення правил етичної поведінки державних службовців; 3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу; 4) дії, що шкодять авторитету державної служби; 5) невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; 6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку; 7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення; 8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця; 9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб; 10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби; 11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення; 12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; 13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; 14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення.

Державний службовець не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, якщо минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, не враховуючи час тимчасової непрацездатності державного службовця чи перебування його у відпустці, або якщо минув один рік після його вчинення.

Матеріалами справи підтверджено, що 16.08.2004 року позивач відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року прийняв присягу державного службовця.

Так, в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. У зв'язку з цим як порушення Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Тобто, як порушення Присяги, так і дисциплінарне правопорушення можуть бути наслідком недотримання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) норм, а дисциплінарне правопорушення пов'язується лише з порушенням правових вимог щодо проходження публічної служби.

Статтею 66 Закону України «Про державну службу» визначено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення:1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

У разі допущення державним службовцем дисциплінарного проступку, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 65 цього Закону, суб'єкт призначення або керівник державної служби може обмежитися зауваженням.

У разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених п. п. 4, 5 та 12 ч. 2 ст. 65 цього Закону, суб'єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

У разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених п. п. 2 та 8 ч. 2 ст. 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарних проступків, передбачених п. п. 4 та 5 ч. 2 ст. 65 цього Закону, суб'єкт призначення або керівник державної служби може попередити такого державного службовця про неповну службову відповідність.

Звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених п. п. 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 ч. 2 ст. 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 65 цього Закону.

Дисциплінарні стягнення, передбачені п. п. 2-4 частини першої цієї статті, накладаються виключно за пропозицією Комісії, поданням дисциплінарної комісії.

За кожний дисциплінарний проступок до державного службовця може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Звільнення позивача з державної служби є крайнім заходом відповідальності державного службовця, який виходить за межі дисциплінарної відповідальності, а тому, якщо підставою припинення державної служби є порушення посадовою особою дисципліни, неможливість застосування за таке порушення до цієї особи заходів дисциплінарного впливу аж до звільнення з державної служби має бути мотивовано.

Отже, як порушення Присяги, так і дисциплінарне правопорушення може бути наслідком недотримання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) засад проходження публічної служби. Таким чином, припинення державної служби у зв'язку з порушенням Присяги та дисциплінарна відповідальність державних службовців можуть бути наслідком існування схожих фактичних підстав у разі вчинення державним службовцем достатньо близьких за характером одне до одного дисциплінарного або іншого правопорушень.

Припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою. Тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності має бути відповідним.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, Дисциплінарною комісією з розгляду дисциплінарних справ Регіонального відділення Фонду державного майна України (далі - Комісія) 08.09.2016 року за фактом перебування 07.09.2016 року головного спеціаліста відділу правового забезпечення ОСОБА_1 на службі у нетверезому стані алкогольного сп'яніння проведено дисциплінарне провадження.

У ході дисциплінарного провадження Комісія на підставі наявних документів, свідчень свідків, викладених у відповідному акті, листів сторонніх організацій та письмових пояснень ОСОБА_1 дійшла висновку про те, що:

- 07.09.2016 року головний спеціаліст відділу правового забезпечення ОСОБА_1 прибув на службу з ознаками алкогольного сп'яніння з початку робочого дня;

- незважаючи на пропозицію пройти медичне освідчення з цього питання у наркоцентрі, проігнорував його і направився до господарського суду Харківської області, де у зв'язку з його станом здійснив дії, що суперечать гідній поведінці державного службовця та які призвели до дискредитації та зменшення авторитету державної служби як перед іншими органами влади, так і перед громадськими організаціями, порушення ОСОБА_1 обов'язків державного службовця;

- самовільно покинувши у перерві судове засідання він направився до лікарні, де спробував отримати (відкрити) листок тимчасової непрацездатності.

Після відмови у видачі останнього, 08.09.2016 року приступив до роботи. Причини перебування ОСОБА_1 у стані з ознаками алкогольного сп'яніння, а також дій, що суперечать гідній поведінці державного службовця та призвели до дискредитації та зменшення авторитету державної служби як перед іншими органами влади, так і перед громадськими організаціями не відомі. У своїх поясненнях ОСОБА_1 не наводить причин перебування у стані алкогольного сп'яніння, а також дій, що суперечать гідній поведінці державного службовця та призвели до дискредитації та зменшення авторитету державної служби як перед іншими органами влади, так і перед громадськими організаціями, порушень з його боку обов'язків державного службовця.

Окремо Комісією були досліджені обставини, що пом'якшують або обтяжують дисциплінарну відповідальність відповідно до ст. 67 Закону, в результаті чого встановлено такі обтяжуючі обставини як сам факт алкогольного сп'яніння, а також факт наявності у ОСОБА_1 діючого дисциплінарного стягнення - догани, накладеного наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України «Про застосування дисциплінарного стягнення» № 108 від 16.08.2016 року за неналежне виконання посадових обов'язків.

У висновку Комісії зазначено, що під час подій 07.09.2016 року ОСОБА_1 своїми діями порушив такі обов'язки державного службовця як: - недотримання Закону в частині етичної поведінки, - допустив вчинки, які призвели до відсутності гідної поведінки, - неповагу до державних символів України під час перебування у господарському суді з ознаками алкогольного сп'яніння, - не забезпечив ефективного виконання завдань і функцій державних органів під час судового засідання, - не сумлінно і не професійно виконував свої посадові обов'язки, - не виконав доручення безпосереднього керівника під час заборони відвідувати судове засідання.

Комісія дійшла висновку, що поява ОСОБА_1 на службі в стані можливого алкогольного сп'яніння призвела до дій, що суперечать гідній поведінці державного службовця та призвели до дискредитації та зменшення авторитету державної служби як перед іншими органами влади, так і перед громадськими організаціями. Несумлінне виконання своїх обов'язків є порушенням Присяги державного службовця, а відтак - дисциплінарним правопорушенням відповідно до вищезазначеного Закону, відповідальність за яке як винятковий захід дисциплінарного стягнення відповідно до п. 4 ч. 1 та ч. 5 ст. 66 Закону передбачає звільнення з посади державної служби за п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

На підставі викладеного вище, Комісія дійшла згоди про можливість рекомендувати начальнику регіонального відділення притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за передбачене п. 1 ч. 2 ст. 65 Закону дисциплінарне правопорушення - порушення ОСОБА_1 07.09.2016 року Присяги державного службовця, відповідальність за яке передбачена п. 4 ч. 1 та ч. 5 ст. 66 Закону, у вигляді звільнення з посади державної служби відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Колегія суддів зазначає, що саме на підставі вказаних висновків відповідачем винесено оскаржуваний наказ про звільнення позивача.

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_2 - заступник начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України, надав свідчення щодо подій, що відбувалися 07.09.2016 року та 08.09.2016 року стосовно появи позивача на роботі в нетверезому стані та обставин дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 та вказав, що вранці 07.09.2016 року до нього звернулась начальник відділу правового забезпечення ОСОБА_3, яка є безпосереднім керівником ОСОБА_1, та повідомила про підозру того, що ОСОБА_1 з'явився на роботу у нетверезому стані. Після цього ОСОБА_2 доручив начальнику відділу управління персоналом та роботи зі ЗМІ ОСОБА_4 з'ясувати цей факт.

Свідком зазначено, що у його кабінеті орієнтовно з 09 год. 30 хв. до 10 год. 00 хв. відбувалася нарада, на якій були присутні безпосередньо ОСОБА_2, ОСОБА_5, начальник регіонального відділення, ОСОБА_6, начальник відділу продажу об'єктів приватизації та управління державним майном, ОСОБА_3, начальник відділу правового забезпечення, та ОСОБА_7, начальник відділу оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності. До кабінету ОСОБА_2 зайшли позивач та ОСОБА_4 Свідок звернув увагу на стан позивача, що, на його думку, свідчив про можливий стан алкогольного сп'яніння, а саме: спітнілість, неадекватну поведінку, червоний колір обличчя та наявність специфічного алкогольного запаху від позивача. ОСОБА_2 вказав, що у позивача запитали, чи вживав він алкогольні напої, на що він відповів, що ні; на запитання про його стан здоров'я ОСОБА_1 відповів, що стан здоров'я добрий; також позивачу запропоновано пройти медичне освідчення, що ОСОБА_1 проігнорував.

Після цього ОСОБА_2 доручив ОСОБА_4 підготувати відповідні документи для направлення позивача до медичного закладу для встановлення чи спростування факту перебування у стані алкогольного сп'яніння, після чого ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вийшли з кабінету.

Про те, що ОСОБА_8 07.09.2016 року був присутній у судовому засіданні у господарському суді, свідок ОСОБА_2 дізнався із телефонного дзвінка із суду та із листа, що надійшов на адресу регіонального управління.

ОСОБА_2 повідомив суду, що 07.09.2016 року ОСОБА_1 на робочому місці він не бачив.

Наступного дня, 08.09.2016 року, відбулось засідання дисциплінарної комісії, матеріали дисциплінарної справи надані до суду. Свідок зазначив, що рішення про можливість рекомендувати начальнику регіонального відділення притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за передбачене п. 1 ч. 2 ст. 65 Закону дисциплінарне правопорушення - порушення ОСОБА_1 07.09.2016 року Присяги державного службовця, прийнято ним як головою дисциплінарної комісії після заслуховування думки всіх членів дисциплінарної комісії. ОСОБА_1 надавались письмові пояснення, у той же час позивач не звертався про ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи.

На запитання позивача щодо того, чому його не було відсторонено від посади, свідок ОСОБА_2 вказав, що питання про відсторонення позивача від роботи має право вирішувати безпосередній керівник, а саме ОСОБА_8 Свідком окремо наголошено, що це саме право, а не обов'язок безпосереднього керівника за тих обставин, що склалися.

Допитаний в якості свідка в суді першої інстанції ОСОБА_6 - начальник відділу продажу об'єктів приватизації та управління державним майном, надав свідчення про обставини, що відбувалися 07-08.09.2016 року в межах спірних правовідносин.

Так, ОСОБА_6 повідомив, що о 09 год. 30 хв. 07.09.2016 року його викликали на нараду до кабінету заступника начальника регіонального відділення ОСОБА_2 На нараді були присутні ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 та безпосередньо свідок ОСОБА_6 Під час наради, що орієнтовно тривала півгодини, до кабінету зайшли ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Керівництво запитало у ОСОБА_1 про стан його здоров'я, чи вживав він алкогольні напої, на що позивач відповідав невнятно, нервував, пітнів, тощо. Свідок ОСОБА_6 вказав, що, на його думку, така поведінка позивача свідчила про його перебування у нетверезому стані, що також підтверджувалось характерним запахом алкоголю. Після цього керівник доручив ОСОБА_4 підготувати матеріали для направлення на медогляд, потім ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вийшли з кабінету. Більше цього дня ОСОБА_1 свідок ОСОБА_6 на роботі не бачив.

08.09.2016 року ОСОБА_1 з'явився на роботі, ОСОБА_6 стало відомо те, що стосовно позивача розпочалась перевірка, він близько двох годин писав пояснення. Наприкінці робочого дня ОСОБА_1 зачитано наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності. У присутності ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_7 ОСОБА_1 відмовився від отримання наказу та підпису про ознайомлення з його змістом.

Як передбачено ч. 1 ст. 76 КАС України, пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників про відомі їм обставини, що мають значення для справи, оцінюються поряд з іншими доказами у справі.

У судовому засіданні в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції позивачем надано пояснення, що до кабінету заступника начальника ОСОБА_2 07.09.2016 року він не заходив.

Представниками відповідача надано пояснення про обставини 07-08.09.2016 року, що тотожні змісту службової записки № 354 від 07.09.2016 року, яка наявна в матеріалах справи. Представниками відповідача наголошено, що після того, як ОСОБА_1 начальником запропоновано пройти медичне обстеження, він, позивач та ОСОБА_8 залишили кабінет ОСОБА_2 та по дорозі до кабінету відділу управління персоналом та роботи зі ЗМІ ОСОБА_8 побіг у напрямку до виходу з приміщення регіонального відділення, на ходу викрикуючи, що йому потрібно на судове засідання.

Як встановлено судовим розглядом, матеріали дисциплінарного провадження, надані свідчення ОСОБА_2 та ОСОБА_6 та пояснення представників відповідача не суперечать між собою та підтверджують обставини 07.09.2016 року щодо появи ОСОБА_1 на роботі у нетверезому стані, за твердженням осіб, які були присутні на нараду у кабінеті ОСОБА_2

Позивачем надані до суду першої інстанції письмові пояснення ОСОБА_9, відповідно до яких вона з 2008 року по 10.10.2016 року працювала у регіональному відділені Фонду державного майна України по Харківській області на останній посаді завідувача сектору контролю та аудиту. Під час розмови 07.09.2016 року стан ОСОБА_1 був абсолютно адекватним і будь-яких ознак алкогольного сп'яніння у нього не спостерігалось.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що твердження позивача про його стан, який сприймався оточуючими як нетверезий, внаслідок поганого самопочуття та відсутність пропозиції від керівництва пройти медичне освідчення у відповідній медичній установі не відповідають фактичним обставинам справи та спростовані наданими відповідачем доказами та свідченнями свідків.

Зазначене також підтверджується листом головного лікаря комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська поліклініка №8» № 01-65 від 23.09.2016 року, відповідно до якого протоколом засідання лікарсько-консультативної комісії № 2656 від 07.09.2016 року встановлено відсутність у момент звернення ознак тимчасової непрацездатності.

У матеріалах дисциплінарної справи міститься лист Господарського суду Харківської області № 024067 від 08.09.2016 року, відповідно до змісту якого, 07.09.2016 року під час слухання справи № 922/2406/16 судом ОСОБА_1 зроблено зауваження про наявність ознак алкогольного сп'яніння, про що було зазначено в протоколі судового засідання та оголошено перерву на 15 хвилин до 11 год. 15 хв. Окрім цього, Голова Ради ГО «Спілка ветеранів АТО» ОСОБА_10 повідомив начальнику Регіонального відділення про те, що суддею ОСОБА_16 була висловлена підозра про стан сп'яніння ОСОБА_1, з якою вони згодні.

Слід зауважити, що поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння є окремим дисциплінарним проступком, передбаченим п. 13 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу», при цьому позивача притягнуто до відповідальності саме за п. 1 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу» - порушення Присяги державного службовця, що не є тотожним.

При цьому колегія суддів зазначає, що в діях позивача вбачається проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків, а саме позивачем створена ситуація, під час якої його керівництво, суддя Господарського суду Харківської області та учасники процесу були впевнені у нетверезому стані позивача з огляду на неможливість повноцінного виконання ним своїх обов'язків, що, в свою чергу, поставило під сумнів авторитет державної служби.

Таким чином, посилання відповідача у оскаржуваному наказі на п. 1 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу» з огляду на встановлені судами обставини є таким, що відповідають вимогам чинного законодавства.

Як передбачено ст. 46 КЗпП України, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Тобто, відсторонення працівника від роботи за приписами вищевказаної статті є правом, а не обов'язком керівника.

На підставі ст. 74 Закону України «Про державну службу» встановлені гарантії прав державних службовців під час застосування дисциплінарного стягнення.

У відповідності до ч. ч. 6 та 7 вищезазначеної статті державний службовець має право на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи та на оскарження застосованого до нього дисциплінарного стягнення у визначеному цим Законом порядку. Державний службовець може користуватися правовою допомогою адвоката або іншого уповноваженого ним представника.

Положеннями ст. 76 Закону України «Про державну службу» встановлено, державний службовець має право на ознайомлення з усіма матеріалами дисциплінарної справи перед прийняттям рішення про накладення на нього дисциплінарного стягнення. За результатами ознайомлення державний службовець має право вносити зауваження до висновку, клопотання про вжиття додаткових заходів для встановлення обставин, які мають значення для справи, надавати додаткові пояснення та додаткові документи і матеріали, що стосуються зазначених обставин, які долучаються до справи.

Як встановлення показаннями свідків, позивач був обізнаний про наявність дисциплінарного провадження щодо нього, надав письмові пояснення, перебував на роботі 08.09.2016 року (у день, коли здійснювалось дисциплінарне провадження), проте доказів того, що ОСОБА_1 звертався до членів комісії із заявами щодо ознайомлення його з матеріалами дисциплінарної справи, не надано. З огляду на те, що ознайомлення із матеріалами дисциплінарної справи є суб'єктивним правом позивача, яким він не скористався, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що порушення процедури при прийнятті оскаржуваного рішення у частині ознайомлення позивача з матеріалами дисциплінарного провадження відсутні.

Стосовно обставини, що обтяжують дисциплінарну відповідальність відповідно до ст. 67 Закону, а саме: факт наявності у ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - догани, накладеного наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України «Про застосування дисциплінарного стягнення» № 108 від 16.08.2016 року за неналежне виконання посадових обов'язків, колегія суддів зазначає наступне.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2016 року по справі № 820/4522/16 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.10.2016 року по справі № 820/4522/16 скасовано, ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області № 108 від 16.08.2016 року про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани за неналежне виконання посадових обов'язків.

Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що на момент винесення оскаржуваного наказу зазначене дисциплінарне стягнення було чинним, до суду не надано доказів вжиття судом під час розгляду справи № 820/4522/16 заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення, яким накладено відповідне дисциплінарне стягнення.

Що стосується тверджень позивача про те, що на момент звільнення ОСОБА_1 був членом профспілки, однак, профспілковий комітет не надавав згоду на притягнення його до дисциплінарної відповідальності, що є порушенням вимог ст. 43 КЗпП в частині того, що звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, колегія суддів зазначає наступне.

Представником відповідача надано пояснення, що листом від 08.06.2016 року № 18/5317 первинна профспілкова організація Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області надала адміністрації регіонального відділення кандидатури 4 осіб для включення їх до складу дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ регіонального відділення, відповідно до вимог ст. 69 Закону України «Про державну службу».

Визначення кандидатів для дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області було здійснено на засіданні первинної профспілкової організації (Протокол № 13 від 06.06.2016 року). Визначеним представникам виборного органу первинної профспілкової організації були надані повноваження щодо визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку при розгляді дисциплінарних справ.

Наказом регіонального відділення № 1233 від 21.06.2016 року сформовано склад дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ відповідно до вимог ст. ст. 69 та 70 Закону України «Про державну службу», де у рівній кількості визначені кандидати від профспілки-та адміністрації, а саме: ОСОБА_2, заступник начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України; ОСОБА_4, начальник відділу управління персоналом та роботи зі ЗМІ; ОСОБА_3, начальник відділу правового забезпечення; ОСОБА_11, головний спеціаліст відділу правового забезпечення; ОСОБА_12, головний спеціаліст відділу продажу об'єктів приватизації та управління державним майном (від профспілкового комітету); ОСОБА_13, головний спеціаліст відділу орендних відносин (від профспілкового комітету); ОСОБА_14, заступник начальника відділу орендних відносин (від профспілкового комітету); ОСОБА_15, головний спеціаліст відділу продажу об'єктів приватизації та управління державним майном (від профспілкового комітету).

Під час роботи дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ, а саме: розгляду питання притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади державної служби ОСОБА_1 (08.09.2016 року), за наданими матеріалами, поясненнями та інше провину ОСОБА_1 було доказано, усі делеговані профспілковим комітетом члени комісії з розгляду дисциплінарних справ одноголосно проголосували за таке звільнення, надавши таким чином попередню згоду виборного органу первинної профспілкової організації на розірвання трудового договору з ОСОБА_1

Листом від 24.02.2017 року профспілковий комітет регіонального відділення повідомив, що звернень та пояснень від ОСОБА_1 як члена профспілки стосовно захисту своїх інтересів до ППО РВ ФДМУ по Харківській області не надходило. Згідно до Протоколу № 22 від 15.12.2016 року ОСОБА_1 виключено з членів ППО РВ ФДМУ по Харківській області за несплату членських внесків.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну службу» визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку із вступом на державну службу, її проходження та припинення, визначає правовий статус державного службовця.

Припинення державної служби встановлені розділом IX Закону України «Про державну службу». Припинення державної служби за ініціативою суб'єкту призначення визначені ст. 87 Закону України «Про державну службу», п. 4. ч. 1 якої передбачено, що однією з підстав припинення державної служби є вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Отже, виходячи з системного аналізу приписів Закону України «Про державну службу» останні чітко регламентують відносини, що виникають у зв'язку із вступом на державну службу, її проходження та припинення. При цьому, розділ IX «Припинення державної служби» Закону України «Про державну службу» не містить будь-яких посилань на норми Кодексу законів про працю України, оскільки є спеціальним законом, а тому припинення державної служби (звільнення державних службовців) відбувається виключно на підставі Закону України «Про державну службу».

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 КАС України.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що рішення про застосування до позивача дисциплінарного стягнення - звільнення 08.09.2016 року з посади державного службовця за вчинення дисциплінарного проступку, вчинені на підставі, у порядку та у спосіб, що визначені законом, є правомірними і доказів, що свідчать про протилежне, не надано.

Колегія суддів зазначає, що оскільки позовні вимоги щодо поновлення позивача на посаді, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, звернення постанови до негайного виконання в частині є похідними від вимоги про скасування наказу, тому ці вимоги задоволенню не підлягають.

Отже, суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого обґрунтовано відмовив в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2017 року відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків, щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2017р. по справі № 820/5040/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Старостін В.В.
Судді(підпис) (підпис) Яковенко М.М. Бегунц А.О.
Повний текст ухвали виготовлений 10.04.2017 р.