Справа № 802/410/17-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 квітня 2017 р. Справа № 802/410/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришеної Руслани Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Могиль Тетяни Олександрівни

позивача: Машталяра А.Г.

представника відповідача: Луцика А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Військової частини НОМЕР_1

про: визнання дій протиправними та стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про визнання дій протиправними та стягнення коштів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що він проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника Центрального територіального управління внутрішнього аудиту. Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 25.11.2016 року №1107 його було звільнено з військової служби у запас за пунктом "г" частини 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку з проведенням організаційних заходів), з правом носіння військової форми. Відповідно до вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" позивачу була нарахована грошова компенсація за не отримане речове майно при звільненні в сумі 67616,50 грн., яка підлягала виплаті відповідачем у день його виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Проте даний обов`язок відповідач своєчасно не виконав, і грошова компенсація йому була виплачена лише в лютому 2017 року, тобто уже після виключення його зі списків особового складу військової частини. При цьому із 67616,50 грн. ним фактично було отримано лише 54431,29 грн., а решту суми - 12 170,97 грн. було утримано як податок з доходів фізичних осіб, з тих підстав, що на момент виплати таких коштів ОСОБА_1 втратив статус військовослужбовця.

Позивач вважає, що оскільки право на грошову компенсацію він набув ще будучи військовослужбовцем, а тому на нього поширюється дія положень пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України, відповідно до якого суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, спрямовується виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів військовослужбовців.

Наведені обставини зумовили його звернення до суду з даним адміністративним позовом у якому останній просить суд:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у виплаті йому компенсації втрат доходу в зв`язку з утриманням суми податку на доходи фізичних осіб за ставкою 18 відсотків з грошової компенсації за неотримане речове майно;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на його користь таку компенсацію втрат доходу в розмірі 12170,97 грн.

Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі за обставин, що викладені в адміністративному позові та просив його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях за вх. №7016 від 20.03.2017 року. Пояснив, що у відповідності до п. 7 Постанови КМ України №178 від 16.03.2016 року виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлі речового майна на відповідний рік. На момент звільнення ОСОБА_1 на рахунках військової частини НОМЕР_1 були відсутні кошти на виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, у зв`язку з чим можливостей здійснити таку виплату 30.11.2016 року не було. Вказана грошова компенсація була виплачена позивачу після надходження коштів на рахунки військової частини НОМЕР_1 . Проте, оскільки на той час позивач втратив статус військовослужбовця, тому з нарахованих йому коштів на законних підставах було вирахувано податок на доходи фізичних осіб в розмірі 18%, підстав для компенсації якого у даний час не має.

Також представник відповідача в судовому засіданні звернув увагу на те, що позивач був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 за власною згодою та за наявності не проведених із ним повних розрахунків, у зв`язку з чим міг та зобов`язаний був передбачити усі наслідки, які пов`язані із втратою ним статусу військовослужбовця, тобто відсутність підстав для компенсації утриманого податку з доходів фізичних осіб.

За таких обставин вважає, що позов є безпідставним, а тому у його задоволенні просить відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Центральному територіальному управлінні внутрішнього аудиту (далі - ЦТ УВА), де обіймав посаду начальника управління. Також судом встановлено, що ЦТ УВА перебуває на речовому забезпеченні в військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом т.в.о. начальника Центрального територіального управління внутрішнього аудиту підполковника О.В.Ейдіна від 30.11.2016 року №58 полковнику ОСОБА_1 , що обіймав посаду начальника Центрального територіального управління внутрішнього аудиту, звільненого наказом Міністра оборони України (по особовому складу ) від 25.11.2016 року №1107 з військової служби у запас за пунктом "г" частини 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку з проведенням організаційних заходів), на виконання вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", на підставі довідки військової частини НОМЕР_1 від 28.11.2016 року за №53/14 була нарахована грошова компенсація за неотримане речове майно при звільненні в сумі 67616,50 грн.

При цьому, з доданих до матеріалів справи доказів судом встановлено, що перерахування коштів на картковий рахунок позивача було проведено лише 13.02.2017 року відповідно до телеграми начальника логістики Командування Повітряних Сил Збройних Сил України №350/129/134/3/30 від 13.02.2017 року, про що свідчить датована 17.02.2017 відомість №65 про перерахування коштів за бюджетною програмою КПКВ 2101020/3 "Забезпечення діяльності Збройних Сил України та підготовка військ" загального фонду КПКВ 2210, код видатків 026/3, для виплати грошової компенсації звільненим військовослужбовцям (а.с. 22). Даний факт не заперечувався учасниками процесу.

При цьому із нарахованої суми 67616,51 грн., військовою частиною НОМЕР_1 було утримано 1,5% військового збору, що складає 1014,25 грн., а також 18% податку з доходів фізичних осіб, що становить 12170,97 грн., а позивачу перераховано в безготівковій формі 54431,29 грн.

Вказані відрахування податку на доходи фізичних осіб позивачу не були компенсовані у зв`язку з тим, що на момент виплати відповідної грошової компенсації за неотримане речове майно звільнений з військової служби ОСОБА_1 не виконував обов`язків несення служби, тобто не мав статусу військовослужбовця, із наявністю якого діючі норми постанови КМ України №178 від 16.03.2016 року пов`язують можливість компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Вважаючи, що відповідачем безпідставно не компенсовано суми податку на доходи з фізичних осіб, які утримані з виплаченої грошової компенсації за неотримане речове майно, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Так, згідно зі частиною першою статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація) визначає Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 (далі - Порядок № 178).

Відповідно до пункту 3 Порядку №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Пунктом 4 Порядку №178 передбачено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Поряд із цим, пунктом 168.5 статті 168 ПК України передбачено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Із аналізу наведених положень слідує, що військовослужбовці, звільненні з військової служби мають право на виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, при цьому сума утриманого з них податку з доходів фізичних осіб спрямовується виключно на виплату компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

В даному випадку обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що оскільки нарахування військовою частиною НОМЕР_1 суми грошової компенсації за неотримане речове майно відбулась в день його звільнення з військової служби у запас, то відповідні суми утриманих податків в розмірі 12170,97 грн. були б компенсовані йому в порядку, що передбачений Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44. Тобто неотримання цих коштів позивач пов`язує виключно із допущеною не з його вини затримкою у їх виплаті.

Надаючи оцінку вказаним доводам позивача суд зазначає таке.

Так, відповідно до пункту 7 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік.

Військова частина НОМЕР_1 є установою, що фінансується з державного бюджету і як розпорядник бюджетних коштів відповідно до статті 51 Бюджетного кодексу України може брати бюджетні зобов`язання та провадити видатки лише в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом. Тобто здійснює виплату грошової компенсації за неотримане речове майно в межах бюджетних призначень на відповідний рік.

Судом з`ясовано, що на момент звільнення ОСОБА_1 з військової служби кошти в достатньому розмірі на виплату грошової компенсації за неотримане речове майно на рахунках військової частини НОМЕР_1 були відсутні, про свідчить лист т.в.о. начальника логістики Командування Повітряних Сил Збройних сил України ОСОБА_2 від 21.11.2016 року за №350/129/134/3/365/т. Зміст вказаного листа свідчить, що відповідно до розподілу від 21.11.2016 року №11046пз, затвердженого командувачем Повітряних Сил Збройних сил України в частину НОМЕР_1 для виплати грошової компенсації звільненим військовослужбовцям перераховано 28073,0 грн. для виплати ОСОБА_3 . Тому вести мову про умисну бездіяльність відповідача щодо несвоєчасної виплати таких коштів наразі немає достатніх для цього підстав, до того ж вказані обставини не є предметом дослідженні у межах даної справи.

Поряд із цим визначаючись щодо наявності підстав для компенсації сум утриманого податку на доходи фізичних осіб в розмірі 12170,97 грн. (18%), суд вважає за необхідне зазначити, що положеннями пункту 168.5 статті 168 ПК України дійсно передбачено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Водночас умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби визначені Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

Пунктом 2 цього Порядку передбачено, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Держспецзв`язку, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро.

Змістовний аналіз даних положень дає підстави для висновку, що компенсація за речове майно включається до складу загального місячного оподатковуваного доходу і підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, проте, вказані суми податку спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян. При цьому право на відповідну компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат належить лише громадянам України, які мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Держспецзв`язку, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро.

В даному випадку, суд зазначає, що сума грошової компенсації за неотримане речове майно при звільненні в сумі 67616,50 грн. була встановлена ОСОБА_1 наказом т.в.о. начальника Центрального територіального управління внутрішнього аудиту підполковника О.В.Едіна від 30.11.2016 року №58, на час прийняття якого позивач, ще не був виключений зі списків особового складу військової частини, а отже на нього розповсюджувалась дія пункту 168.5 статті 168 ПК України.

При цьому, у відповідності до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10 грудня 2008 року №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Абзацом третім п. 242 вищезазначеного Положення встановлено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

В контексті наведеного суд зауважує, що військовою частиною НОМЕР_1 видано довідку №53/14 від 28.11.2016 року на одержання грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі, та як вже зазначалось вище, на її підставі наказом т.в.о. начальника Центрального територіального управління внутрішнього аудиту підполковника О.В.Ейдіна видано наказ від 30.11.2016 року №58, яким ОСОБА_1 визначена сума грошової компенсації за не отримане речове майно при звільненні в розмірі 67616,50 грн., проте така компенсація позивачу у повному обсязі не була виплачена.

Водночас, суд не погоджується з посиланням відповідача, про те, що доходи позивача оподатковуються на загальних підставах, оскільки абзацом третім п. 242 Положення вказується що на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

З урахуванням того, що відповідачем було часткового сплачено суму грошової компенсації у розмірі 54431,29 грн., як погашення заборгованості за неотримане під час проходження військової служби речове майно, суд дійшов висновку, що відповідач своїми діями порушив права позивача, оскільки в наказі т.в.о. начальника Центрального територіального управління внутрішнього аудиту підполковника О.В.Ейдіна від 30.11.2016 року №58 є чітко визначена сума, а саме 67616,50 грн.

Відтак, з огляду на вищенаведене, суд вважає, що такі дії відповідача, щодо не виплати ОСОБА_1 , як особі звільненій з військової служби у запас, з правом носіння військової форми, усієї суми, яка підлягає компенсації за неодержане речове майно є протиправними.

Крім того, надаючи оцінку спірним правовідносинам суд враховує судову практику Європейського Суду з прав людини у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань (недофінансування) для уникнення відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію чи прийняли закон, то така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи із вимог ст. 71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За наведених обставин, беручи до уваги практику Європейського Суду з прав людини, з метою відновлення порушених прав позивача, що відбулось внаслідок недофінансування відповідачем, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо часткової виплати компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно, та стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 12170,97 грн., утриманих за ставкою 18 відсотків податку на доходи фізичних осіб з виплаченої грошової компенсації за неотримане речове майно при звільненні.

З урахування встановлених у судовому засіданні обставин справи та вищезазначених положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 компенсації втрат доходу в зв"язку із утриманням суми податку на доходи фізичних осіб за ставкою 18 відсотків з грошової компенсації замість належного речового майна.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 12 170 (дванадцять тисяч сто сімдесят) гривень, 97 коп., утриманих за ставкою 18 відсотків податку на доходи фізичних осіб з виплаченої грошової компенсації за неотримане речове майно при звільненні.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.
Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя./підпис/ Дмитришена Руслана Миколаївна
Згідно з оригіналом.
Суддя:
Секретар: