Справа № 826/6511/15
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6511/15 Головуючий у 1-й інстанції: Арсірій Р. О. Суддя-доповідач: Кузьменко В. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2017 року м. Київ

Колегія Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А. Г.,

за участю секретаря Видмеденко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобус ВСП» до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м.Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.01.2017, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся з позовом про скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м.Києві від 26.01.2015 № про донарахування податку на додану вартість у розмірі 374 805,00 грн та штрафні санкції - 93 701,25 грн, всього у сумі 468 506,25 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що господарські операції підтверджені первинними документами та податковими накладними, а ТОВ «Глобус ВСП» дотримано передбачені Податковим кодексом України умови для віднесення до складу податкового кредиту суми ПДВ по взаємовідносинам з контрагентом.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.01.2017 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права та винести нове рішення, яким позов залишити без задоволення в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

До суду подано заперечення на апеляційну скаргу, з яких вбачається зміна найменування ТОВ «ГЛОБУС ВСП» на ТОВ «СЕТІФ ДТД» та ТОВ «СЕТІФ ДТД» на ТОВ «КОМПАНІЯ ГЛОБУС», згідно Протоколу загальних зборів учасників №3 від 14.02.2017.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, письмові заперечення на апеляційну скаргу, доводи апеляційної скарги, колегія вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з того, що позивачем підтверджені належними первинними і розрахунковими документами господарські відносини з контрагентом, відтак, віднесення сум податку на додану вартість з вартості таких товарів (послуг) до податкового кредиту є правомірним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем, на підставі наказу щодо проведення документальної невиїзної перевірки від 24.12.2014 № 1597-П та згідно з пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1 ст.78, ст.79 Податкового кодексу України, проведена документальна невиїзна перевірка ТОВ «Глобус ВСП» з питань дотримання вимог податкового законодавства, правильності, повноти, своєчасності нарахування та сплати податків при фінансово-господарських взаємовідносинах з ТОВ «Фінпромгруп «Діоніка» за період діяльності з 01.06.2014 по 31.08.2014.

За результатами проведення перевірки відповідачем складено акт «Про результати документальної невиїзної перевірки ТОВ «Глобус ВСП» з питань фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Фінпромгруп «Діоніка» за період діяльності з 01.06.2014 по 31.08.2014.

26.01.2015 відповідачем на підставі акта перевірки № 10497/26-51-22-01 від 30.12.2014, прийнято податкове повідомлення-рішення , яким позивачу за порушення п.185.1 ст.185, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах)» всього в сумі 468 506,25 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 374 805 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 93 701,25 грн.

Апелянт вказує, що позивач не має права на податковий кредит з ПДВ, оскільки згідно з акту Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві, встановлено, що діяльність ТОВ «Фінпромгруп «Діоніка» має фіктивний характер, та всі правочини за його участю не мають на меті настання реальних господарських наслідків.

Як встановлено, між позивачем (покупець) та ТОВ «Фінпромгруп «Діоніка» (продавець) було укладено договір поставки товару від 20.06.2014 №18, згідно умов якого продавець передає у власність, а покупець приймає і оплачує у строк товар.

Найменування, асортимент, кількість, ціна продукції та загальна вартість поставки узгоджується сторонами і вказується в накладних документах, які є невід'ємною частиною кожної окремо взятої продукції, згідно даного договору (п.1.2 договору).

На виконання умов договору поставки, ТОВ «Глобус ВСП» поставлено товар, на що виписано (оформлено) наступні податкові та видаткові накладні :

- Видаткові накладні : № 59 від 02.09.2014, № 58 від 15.09.2014, № 57 від 16.09.2014, № 100 від 19.09.2014, № 99 від 22.09.2014, № 147 від 23.09.2014, № 193 від 29.09.2014, № 192 від 30.09.2014, № 6 від 02.10.2014, № 21 від 09.10.2014, № 42 від 13.10.2014, № 104 від 20.10.2014, № 105 від 24.10.2014, № 106 від 27.10.2014, № 30 від 03.11.2014, № 7 від 03.12.2014, № 31 від 22.12.2014, № 32 від 15.12.2014, № 156 від 28.08.2014, № 120 від 25.08.2014, № 42 від 12.08.2014, № 12 від 05.08.2014, № 11 від 04.08.2014, № 137 від 29.07.2014, № 218 від 28.07.2014, № 217 від 25.07.2014, № 216 від 24.07.2014, № 215 від 23.07.2014, № 136 від 21.07.2014, № 79 від 17.07.2014, № 78 від 15.07.2014, № 76 від 09.07.2014, № 75 від 08.07.2014, № 74 від 07.07.2014, № 73 від 04.07.2014, № 72 від 03.07.2014, № 181 від 05.06.2014, № 180 від 24.06.2014, № 179 від 23.06.2014, № 178 від 20.06.2014, № 42 від 13.10.2014, № 104 від 20.10.2014, № 105 від 24.10.2014, № 106 від 27.10.2014, № 30 від 03.11.2014, № 7 від 03.12.014, № 32 від 15.12.2014, № 31 від 22.12.2014, № 99 від 22.09.2014, № 147 від 23.09.2014, № 193 від 29.09.2014, № 192 від 30.09.2014, № 4 від 01.10.2014, № 6 від 02.10.2014, № 21 від 09.10.2014, № 178 від 20.06.2014, № 179 від 23.06.2014, № 180 від 24.06.2014, № 181 від 25.06.2014, № 72 від 03.07.2014, № 73 від 04.07.2014, № 74 від 07.07.2014, № 75 від 08.07.2014, № 76 від 09.07.2014, № 78 від 15.07.2014, № 79 від 17.07.2014, № 136 від 21.07.2014, № 215 від 23.07.2014, № 216 від 24.07.2014, № 217 від 25.07.2014, № 218 від 28.07.2014, № 137 від 29.07.2014, № 11 від 04.08.2014, № 12 від 05.08.2014, № 42 від 12.08.2014, № 120 від 25.08.2014, № 156 від 28.08.2014, № 59 від 02.09.2014, № 58 від 15.9.2014, № 57 від 16.09.2014, № 100 від 19.09.2014.

- Податкові накладні : № 59 від 02.09.2014, № 58 від 15.09.2014, № 57 від 16.09.2014, № 100 від 19.09.2014, № 99 від 22.09.2014, № 147 від 23.09.2014, № 193 від 29.09.2014, № 192 від 30.09.2014, № 6 від 02.10.2014, № 21 від 09.10.2014, № 42 від 13.10.2014, № 104 від 20.10.2014, № 105 від 24.10.2014, № 106 від 27.10.2014, № 30 від 03.11.2014, № 7 від 03.12.2014, № 31 від 22.12.2014, № 32 від 15.12.2014, № 156 від 28.08.2014, № 120 від 25.08.2014, № 42 від 12.08.2014, № 12 від 05.08.2014, № 11 від 04.08.2014, № 137 від 29.07.2014, № 218 від 28.07.2014, № 217 від 25.07.2014, № 216 від 24.07.2014, № 215 від 23.07.2014, № 136 від 21.07.2014, № 79 від 17.07.2014, № 78 від 15.07.2014, № 76 від 09.07.2014, № 75 від 08.07.2014, № 74 від 07.07.2014, № 73 від 04.07.2014, № 72 від 03.07.2014, № 181 від 05.06.2014, № 180 від 24.06.2014, № 179 від 23.06.2014, № 178 від 20.06.2014, № 42 від 13.10.2014, № 104 від 20.10.2014, № 105 від 24.10.2014, № 106 від 27.10.2014, № 30 від 03.11.2014, № 7 від 03.12.014, № 32 від 15.12.2014, № 31 від 22.12.2014, № 99 від 22.09.2014, № 147 від 23.09.2014, № 193 від 29.09.2014, № 192 від 30.09.2014, № 4 від 01.10.2014, № 6 від 02.10.2014, № 21 від 09.10.2014, № 178 від 20.06.2014, № 179 від 23.06.2014, № 180 від 24.06.2014, № 181 від 25.06.2014, № 72 від 03.07.2014, № 73 від 04.07.2014, № 74 від 07.07.2014, № 75 від 08.07.2014, № 76 від 09.07.2014, № 78 від 15.07.2014, № 79 від 17.07.2014, № 136 від 21.07.2014, № 215 від 23.07.2014, № 216 від 24.07.2014, № 217 від 25.07.2014, № 218 від 28.07.2014, № 137 від 29.07.2014, № 11 від 04.08.2014, № 12 від 05.08.2014, № 42 від 12.08.2014, № 120 від 25.08.2014, № 156 від 28.08.2014, № 59 від 02.09.2014, № 58 від 15.9.2014, № 57 від 16.09.2014, № 100 від 19.09.2014.

Розрахунки між підприємствами проводились у безготівковій формі.

Станом на 30.12.2014 р. згідно 361 рахунку заборгованість відсутня.

На підтвердження реальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Фінпромгруп «Діоніка» позивачем надано договори поставки, додаткові угоди, специфікації, видаткові накладні, довіреності, податкові накладні, товаро-транспортні накладні.

Надаючи правову оцінку обставинам справи колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник. податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Так, пунктом 198.1 ст. 198 ПК України визначено право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.6 ст. 201 ПК України передбачено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку, та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Колегія суддів зазначає, що наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до законодавства необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, наприклад, виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для визначення податкового кредиту з податку на додану вартість, якщо відомості, які містяться в таких документах, не відповідають дійсності, зокрема, у випадку не здійснення самих операцій.

Відповідно до листа ВАСУ від 02.06.2011 року, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясувати, зокрема, рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Виконання договору позивача підтверджується дослідженими судом належним чином оформленими первинними документами (договори поставки, специфікації, довіреності, товарно-транспортні накладні, видаткові та податкові накладні) які повністю відповідають вимогам, встановленим ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року - містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, скріплені печатками контрагентів.

Апелянт не навів жодних обставин та доказів, які б свідчили про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності сторін цих операцій, незвичності цих операцій для цих осіб, збитковості здійснених операцій, або інших, обставин, які б в сукупності могли свідчити про фіктивність вчинення операцій, відсутність факту поставки робіт/послуг, а також того, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагента були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди чи заволодіння майном держави.

На час взаємовідносин контрагент був зареєстрований як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, був зареєстрованим як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мав право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку послуг; в свою чергу, податкові накладні, на підставі яких позивач формував податковий кредит, та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Податковим органом не було надано суду доказів притягнення осіб - керівників вказаних підприємств, до кримінальної відповідальності по факту вчинення злочину, передбаченого ст. 205 КК України.

За змістом норм ПК України право покупця на податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться в залежність від дотримання контрагентами вимог законодавства та вчинення ймовірних зловживань за ланцюгом постачання товару.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач правомірно відносив до складу податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість по відносинам із контрагкнтом, тому висновки відповідача не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

З матеріалів справи слідує, що правові наслідки (результат), які передбачені договорами, були досягнуті: позивач отримав послуги та товари, що підтверджено відповідними документами бухгалтерського обліку.

Відтак, сукупність зазначених вище обставин, а також наявних в справі документів підтверджують фактичне виконання спірних операцій, а також їх взаємозв'язок з господарською діяльністю позивача.

Окрім іншого, ДПІ не доведено доводів своєї апеляційної скарги щодо недостатності кількості трудових ресурсів для виконання спірних операцій та не доведено обсягів інших ресурсів, які були необхідні контрагентам для виконання спірних операцій, але були відсутні, враховуючи при цьому те, що вказані операції по суті носили характер перепродажу продукції, що не заборонено законодавством та не потребує значних трудових та організаційних ресурсів для організації виконання таких операцій.

Слід також зауважити, що доводи апелянта також обґрунтовуються «маніполюванням даними податкової звітності» з боку контрагента - ТОВ «Фінпрогруп «Діоніка», однак письмові докази зазначеного в справі відсутні.

Також, колегія суддів відзначає, що співставлення даних податкової звітності з бази автоматизованого контролю, як етапу контроль-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку.

У податковому праві визначається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.02.2013 року по справі № К/9991/74156/12.

Викладене у сукупності свідчить, що апелянтом не було надано доказів на підтвердження вимог апеляційної скарги, а висновки суду першої інстанції є такими, що відповідають вимогам закону і доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Зазначена позиція відповідає рішенню Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 року у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03), згідно якого Європейський суд з прав людини визнав, що «справедливий баланс» не додержується, коли платника ПДВ позбавляють права на податковий кредит (бюджетне відшкодування) за відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, чи доказів того, що йому було відомо про таку діяльність його постачальників.

При поданні апеляційної скарги, апелянтом подано клопотання про відстрочення сплати судового збору, яке мотивовано відсутністю коштів, незадовільним майновим станом.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 клопотання про відстрочення сплати судового збору - задоволено.

Таким чином, з апелянта має бути стягнуто розмір судового збору, що не був сплачений при поданні апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час подання позову до суду) за подання до суду юридичною особою адміністративного позову майнового характеру встановлено ставку судового збору 1,5 відсоток ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

З позовних вимог вбачається, що позивач оскаржує рішення яким нараховано податкове зобов'язання у розмірі 468506,25 грн., отже, судовий збір за подання вказаного позову становить 7027,60 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній станом на день подання апеляційної скарги) ставка судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення складає 110 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Тобто, за подання апеляційної скарги на оскаржувану постанову належить сплатити судовий збір у розмірі 7730,36 грн. (7027,60 грн. * 110 %).

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, п. 2, 3, 4, 5, 6, 9 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м.Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.01.2017 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобус ВСП» до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.01.2017 - залишити без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м.Києві (02068, м. Київ, вул. О. Кошиця, 3, ІПН - 39479227) до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 7730,36 грн. (сім тисяч сімсот тридцять грн. 36 коп.).

Одержувач: УДКСУ у Печерському районі м. Києва,

ЄДРПОУ одержувача: 38004897.

Банк одержувача: ГУДКСУ у м. Києві.

МФО банку: 820019, рахунок: 1007.

Код класифікації доходів бюджету: 22030101.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст ухвали виготовлено 18.04.2017.

Головуючий суддя Кузьменко В. В.

Судді: Степанюк А.Г.

Василенко Я.М.