Справа № 127/2893/17
Суддя: Прокопчук А. В.
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Cправа № 127/2893/17
Провадження № 2-а/127/279/17
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А
Іменем України
11 квітня 2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Прокопчук А.В.,

при секретарі Олійник І.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднання управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:
В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Центрального об`єднання управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Викладені в позовній заяві вимоги мотивовано тим, що він є учасником бойових дій так, як приймав участь у проведенні антитерористичної операції на сході України. Позивач бажав реалізувати своє право на призначення пенсії по інвалідності передбачене Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тому звернувся до відповідача з відповідною заявою. Однак, відповідачем йому було відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності на підставі ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (відсутність страхового стажу). Відповідачем не було враховано наявний ОСОБА_1 страховий стаж за період з 09.2000 року по теперішній час, коли він проходив службу у складі різних частин Збройних Сил України. А враховано лише період навчання у Вінницькому медичному коледжі ім. акад. Д.К. Заболотного - з 01.09.2000 року по 30.07.2004 року, що становить 4 роки 3 місяці. Дану відмову позивач вважає необгрунтованою та протиправною, тому для захисту своїх прав ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом та просить визнати лист-відмову Центрального об`єднання управління Пенсійного фонду України в місті Києві № 39531/05 від 09.12.2016 року щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності згідно вимог статтей 30, 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - протиправною; зобов`язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити та виплачувати йому з 18.11.2015 року пенсію по інвалідності згідно вимог статтей 30, 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

В судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача Центрального об`єднання управління Пенсійного фонду України в місті Києві в судове засідання не з`явився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Під час розгляду справи в порядку скороченого провадження, представником відповідача було надіслано суду письмове заперечення, відповідно до якого позов не визнає, оскільки рішенням Управління від 08.12.2016 року в призначенні пенсії позивачу було відмовлено через відсутність необхідного страхового стажу. Згідно статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», визнані інваліди, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для інвалідів ІІ та ІІІ груп від 32 років до досягнення особою 33 років включно 5 років. Так, страховий стаж роботи ОСОБА_1 становить менше 5 років, а саме 4 роки 3 місяця. Просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року здійснено тлумачення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, де сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності.

Також, аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі № 44277/98 «Стреч проти Сполученого Королівства» від 24.04.2003 року.

Згідно ч. 1 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визнають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

З матеріалів справи вбачається, що позивач разом з своєю родиною проживає в АДРЕСА_1 (а.с. 35), хоча зареєстрований в АДРЕСА_2 (а.с. 36).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 19 березня 2015 року (а.с. 4). Також суд вбачає, що ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, інвалідів війни (а.с. 6, 51-52).

Відповідно до довідки ЦМСЕК1, позивач втратив 30% професійної працездатності (а.с. 7).

Згідно довідки ТВО начальника штабу командування Високомобільних десантних військ Збройних Сил України полковника Громова О.О. № 1720 від 28.10.2016 року, суд вбачає, що підполковник медичної служби ОСОБА_1 в період з 23.04.2014 року по 28.07.2014 року, з 11.11.2014 року по 16.11.2014 року, з 06.05.2015 року по 21.05.2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (а.с. 5).

З витягу з протоколу №11 виконавчого органу Київської міської ради від 31.10.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 встановлено з 27.10.2016 року пенсію за особливі заслуги перед Україною в розмірі 23% від прожиткового мінімуму, визначеного для осіб, які втратили працездатність відповідно п. 6 ст. 1 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» (а.с. 8).

Також факт проходження служби у Збройних Силах України підтверджується витягом із послужного списку ОСОБА_1 (а.с. 11), відповідно до якого останній проходив службу:

-з вересня 2000 року по липень 2004 року студент відділення підготовки помічників лікарів для Збройних Сил України Вінницького медичного коледжу (3 роки 10 місяців);

-з липня 2004 року по березень 2006 року помічник лікаря окремого зенітного ракетного дивізіону зенітного ракетного полку корпусу ППО ( 1 рік 8 місяців);

-з березня 2006 року по червень 2007 року начальник медичної служби арсеналу (ракетного озброєння та боєприпасів) Повітряних Сил Збройних Сил України ( 1 рік 3 місяці);

-з червня 2007 року по грудень 2007 року помічник військового лікаря відділу зберігання військово-медичного центру Повітряних Сил Збройних Сил України; (6 місяців);

-з грудня 2007 року по грудень 2009 рік помічник лікаря сортувально-евакуаційного відділення військового мобільного госпіталю (багатопрофільного, на 100 ліжок) (2 роки);

-з грудня 2009 року по січень 2012 року офіцер лікувально-профілактичного відділення оперативно-медичного управління військово-медичного клінічного

Центру Центрального регіону (на 475 ліжок) (2 роки 1 місяць);

-з січня 2012 року по травень 2013 року старшим офіцером лікувально-профілактичного відділу оперативно-медичного управління військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (на 475 ліжок) (1 рік 4 місяці);

-з травня 2013 року по жовтень 2014 року начальником медичної служби відділу логістики (J4) окремої аеромобільної бригади високомобільних десантних військ Збройних Сил України (1 рік 5 місяців);

-з жовтня 2014 року по лютий 2016 року слухачем факультету підготовки військових лікарів військово-медичного інституту Української військово-медичної академії (1 рік 4 місяці);

-з лютого 2016 року по теперішній час начальником військово-медичної служби командування Високомобільних десантних військ Збройних Сил України.

Також факт проходження ОСОБА_1 військової служби в Збройних Силах України з 19.07.2004 року по 26.01.2017 року підтверджується довідкою Вінницького обласного об`єднаного міського військового комісаріату № 147/вк від 20.03.2017 року.

Відповідно до витягу з наказу командувача високо мобільних десантних військ Збройних Сил України від 15 березня 2016 року, підполковника м/с ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини (а.с. 18).

26 січня 2017 року підполковника медичної служби ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоровя) пункту 1 частини 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с. 32).

З записів зроблених в трудовій книжці серії НОМЕР_2 , встановлено, що ОСОБА_1 з 01.09.2000 року по 30.07.2004 року навчався у Вінницькому медичному коледжі ім. акад. Д.К. Заболотного (а.с. 10). Отже, згідно відомостей трудової книжки, страховий стаж позивача складає 4 роки та 3 місяці. Саме даний стаж був врахований відповідачем та відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності.

З довідки Центрального об`єднання управління Пенсійного фонду України в місті Києві № 10962 від 27.10.2016 року, суд вбачає, що ОСОБА_1 здав документи на призначення пенсії по інвалідності (а.с. 9, 45).

Відповідно до листа Центрального об`єднання управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 09.12.2016 року, ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності, оскільки страховий стаж складає 4 роки 3 місяці, що є меншим ніж визначено законодавством (5 років) (а.с. 33). Даний факт також підтверджується рішенням Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 08.12.2016 року (а.с. 46).

Слід зазначити, що ОСОБА_1 з 27.10.2016 року встановлено пенсію за особливі заслуги перед Україною в розмірі 23% від прожиткового мінімуму, визначеного для осіб, які втратили працездатність відповідно п.6 ст. 1 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною». Даний факт підтверджується витягом з протоколу комісії з встановлення пенсії за особливі заслуги перед Україною №11 від 31.10.2016 року.

Порядок при значення пенсій визначений Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пункт 1 статті 9 вищевказаного Закону, регулює види пенсій: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно ст. 4 Закону України «Про пенсійне забезпечення» умови, норми та порядок
пенсійного забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських та членів їхніх сімей встановлюються Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Їм надається також право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом, незалежно від місця проходження військової служби. При цьому всі види грошового забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських враховуються нарівні із заробітною платою робітників і службовців.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.
Так, з матеріалів справи вбачається, що на день звернення позивача до відповідача він був діючим військовослужбовцем, тому пенсія йому повинна призначатись відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Слід зазначити, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії по інвалідності 26.10.2016 року, оскільки після визначення розміру втрати працездатності (18.11.2015р.), він перебував на лікуванні аж до січня 2017 року, тому строк звернення за призначенням пенсії пропущено ним з поважних причин. Факт перебування на лікуванні підтверджується виписними епікризами, перевідним епікризом, витягом з наказуц та довідками (а.с. 12-31).
Статтею 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Згідно ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи, визнані інвалідами, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для інвалідів II та III груп, від 32 років до досягнення особою 33 років включно - 5 років.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом 20 цього Порядку визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Також в п. 3 Постанови КМУ № 637 вказано, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки військових комісаріатів, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, ДПтС, ДСНС.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 за період з вересня 2000 року по теперішній час проходив службу у складі різних частин Збройних Сил України, однак дана обставина не була взята відповідачем до уваги та відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності. Хоча даний факт, відповідно до вимог законодавства був підтверджений витягом із послужного списку Збройних Сил України.

Крім того, ч.1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», час проходженння військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Також статтею 2 вищевказаного Закону визначено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Згідно ст. 6 Основного Закону, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Враховуючи встановлені судом факти, суд вбачає протиправним лист-відмову № 39531/05 від 09.12.2016 року з боку Центрального об`єднання управління Пенсійного фонду України в місті Києві, яке діяло в порушення норм чинного законодавства, зокрема,ч. 2 ст. 19 Контитуції України, в якій зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а отже в бездіяльності Центрального об`єднання управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови у призначенні пенсії позивачу є порушенням чинного законодавства.

Аналогічних висновків дійшов Вінницький апеляційний адміністративний суд в ухвалах від 23.10.2014 року у справі №681/1346/14-а та від 24.06.2015 року у справі №682/855-15-а.

Таким чином, суд вважає, за необхідне визнати протиправним лист-відмову Центрального об`єднання управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності згідно вимог статтей 30, 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зобов`язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , з 18.11.2015 року пенсію по інвалідності згідно вимог статтей 30, 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На підставі викладеного та керуючись ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.ст. 6, 19, 46, 124 Конституції України, ст.ст. 9, 30, 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 4, 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 18 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ч.1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.ст. 2, 8, 6-11, 14, 17, 69, 71, 158-163, 254 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Позов ОСОБА_1 до Центрального об`єднання управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати лист-відмову Центрального об`єднання управління Пенсійного фонду України в місті Києві № 39531/05 від 09.12.2016 року щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності згідно вимог статтей 30, 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - протиправними.

Зобов`язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , з 18.11.2015 року пенсію по інвалідності згідно вимог статтей 30, 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Віницької області протягом 10 днів з дня її проголошення, а особами, у відсутність яких вона винесена, - протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя: