Справа № 522/2370/17
Суддя: Кравчук Т. С.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №522/2370/17
Провадження № 2-а/522/1134/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кравчук Т.С.

при секретарі Антонецькому С.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області посилаючись на те, що відповідач, листом №18/Ч-11 від 17 січня 2017 року, відмовив йому у нарахуванні та виплаті компенсації, яка передбачена Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року N 2050-III, на суму нарахованої та сплаченої суми недоотриманої пенсії за період з 20.02.2005 року по 30.11.2016 року у розмірі 128402,12 грн.

Позивач стверджує, що відповідачем протиправно відмовлено у задоволенні його заяви від 29.12.2016 року про нарахування та виплату йому компенсації за період з 20.02.2005 року по 30.11. 2016 року, чим порушено норми Закону України №2050-ІІІ.

Під час розгляду справи, представником позивача ОСОБА_2, уточнено вимоги адміністративного позову в частині суми недоотриманої пенсії, яка була сплачена позивачу та на яку повинна бути нарахована та сплачена компенсація, а саме, замість заявленої раніше суми недоотриманої пенсії у розмірі 128402,12 грн., заявлено суму недоотриманої пенсії, на яку повинна бути нарахована та виплачена компенсація у розмірі 127756,89 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав уточнені вимоги адміністративного позову в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечувала, надала суду письмові заперечення, в яких стверджувала про необгрунтованість вимог позивача, так яка сума недоотриманої пенсії у розмірі 127756,89 грн. позивачу не сплачена, а компенсація відповідно до Закону України №2050-ІІІ, нараховується та виплачується лише на нараховані та сплачені грошові кошти.

Суд, зясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку про задоволення вимог адміністративного позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є пенсіонером Міністерства оборони України, який знаходиться на пенсійному обліку в ГУ ПФУ в Одеській області.

Відповідно до листа відповідача №18/Ч-11 від 17 січня 2017 року, яким позивачу відмовлено у задоволенні його заяви про нарахування та виплату компенсації, відповідно до Закону України №2050-ІІІ, у вересні 2012 року, позивачу на підставі постанови Приморського районного суду міста Одеси від 28 липня 2011 року було проведено перерахунок пенсії та нараховано суму недоотриманої пенсії за період з 20.02.2005 року по 28.07.2011 року у загальному розмірі 128402,12 грн.

Також, у вказаному листі відповідач зазначає, що оскільки поточна пенсія нараховувалась та сплачувалася позивачу своєчасно, а позивач вимагав нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів, отримання яких вирішено у судовому порядку, відсутні законні підстави для компенсації втрати таких доходів.

Пізніше, листом №18/Ч-11 від 28.03.2017 року, відповідач повідомив позивача про помилку стосовно розміру суми, яка нарахована позивачу, як сума недоотриманої пенсії за період з 20.02.2005 року по 22.07.2011 року, в результаті проведення перерахунку пенсії на виконання постанови Приморського районного суду міста Одеси від 28.07.2011 року, розмір суми недоотриманої пенсії змінився з 128402,12 грн. на 127756,89 грн.

Законом України N 2050-III передбачена виплата громадянам компенсації втрати частини доходів у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих доходів.

При цьому, згідно статті 2 Закону N 2050-III, під доходами розуміються грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не носять разового характеру, у тому числі пенсії, стипендии, заробітна платня і так далі.

Статтею 3 Закону N 2050-III передбачається обчислення суми компенсації шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).

Статтею 4 Закону N 2050-III передбачено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Ч. 2 ст. 6 Закону N 2050-III передбачено, що виплата компенсації здійснюється за рахунок відповідного бюджету підприємства, установи або організації, який фінансується з державного бюджету.

В заяві до відповідача від 29.12.2016 року, копія якої є в матеріалах справи, позивач стверджує про те, що ним, в установі Ощадбанку України, отримано грошову суму 127756,89 грн., яка сплачена на виконання рішення суду.

Це підтверджується наявною в матеріалах справи випискою з карткового рахунку позивача в Ощадбанку, за період з 01.12.2016 року по 17.03.2017 року, з якої вбачається, що 28.12.2016 року, на картковий рахунок позивача надійшла грошова сума у розмірі 127756,89 грн., на виконання рішення Європейського Суду з прав людини по справі №64511/12 від 19.11.2015 року та постанови Приморського районного суду міста Одеси.

Крім того, ідентичність суми нарахованої позивачу в результаті проведення перерахунку пенсії та суми нарахованої та сплаченої на виконання рішення Європейського Суду з прав людини підтверджується наявними в матеріалах справи листами відповідача.

За таких обставин, суд відхиляє заперечення відповідача проти задоволення адміністративного позову, які ґрунтуються на тому, що нарахована позивачу сума недоотриманої пенсії у розмірі 127756,89 грн. йому не сплачена, а тому, немає підстав для нарахування компенсації втрати доходів у звязку з порушенням строків їх виплати.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ч. 2 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

З викладеного виходить, що на отриману позивачем суму недотриманої пенсії у розмірі 127756,89 грн, повинна бути нарахована компенсація за весь період, встановлений постановою Приморського районного суду м.Одеси від 29.07.2011 року.

Однак, відповідачем, в порушення ст. 19 Конституції України, положень Закону України №2050-ІІІ та ч. 2 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», було протиправно відмовлено позивачу у задоволенні його заяви від 29.12.2016 року, тому є законні підстави для нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, в порядку Закону України №2050-ІІІ та Постанови КМУ №159 від 20.02.2001 року.

Аналогічний правовий висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від 18.11.2014 року по справі №21-518а14, який є обовязковим для застосування, згідно статті 244-2 КАС України.

Зокрема, у зазначеній постанові Верховний Суд України зазначає, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону № 1058-IV, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - органом ПФУ) добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, оцінюючи надані сторонами у справі докази у сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені доказами, відповідають чинному законодавству, а отже підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.94, 159-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з відмови, листом № 18/Ч-11 від 17.01.2017 року, ОСОБА_1 у нарахуванні та виплати суми компенсації втрати частини доходів, за період з 20.02.2005 року по 30.11.2016 року, у звязку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії у розмірі 127 756,89 гривень.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів, за період з 20.02.2005 року по 30.11.2016 року, у звязку з порушенням строків виплати суми недоотримано пенсії у розмірі 127 756,89 грн.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня її отримання. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя 06.04.2017