Справа № 591/109/17
Суддя: Кривцова Г. В.
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/109/17
Провадження № 2-а/591/199/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2017 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.

при секретарі Кальченко М.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сумського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії, -

УСТАНОВИВ:

06 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Сумського обєднаного УПФУ Сумської області, до початку розгляду справи по суті подав заяву про зміну позовних вимог, просив визнати неправомірними дії управління Сумського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо невиплати призначеної пенсії та зобовязання здійснювати її виплату.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що відповідно до судового рішення від 11 липня 2016 року, яке набрало законної сили, йому призначена пенсія за вислугу років згідно з вимогами ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», її щомісячний розмір складає 9 254,29 грн. Однак відповідач, посилаючись на абз. 2 ч. ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», повідомив, що тимчасово, з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2016 року, у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», пенсії, призначені відповідно до цього закону не виплачуються.

На повторне звернення позивача від 27 січня 2017 року СОУПФУ Сумської області повідомило, що виплата пенсії не поновлена у звязку із новою редакцією ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (Закон №1774 від 06 грудня 2016 року), яке передбачає тимчасово, з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, пенсії за тих самих умов не виплачувати.

В своєму позові ОСОБА_1 зазначає, що дії відповідача неправомірні та порушують Конституцію України, ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Посилаючись на рішення Конституційного суду України №1-рп/99 від 09 лютого 1999 року вказує, що у часі до спірних правовідносин позивача та відповідача повинні бути застосовані закони у редакції, що діяла на момент їх виникнення, тобто на 30 травня 2015 року на момент його набуття права на пенсію за законом. Вказує, що аналогічна норма закріплена в п. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру». Таким чином, позивач вважає, що зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» внесені Законами №911 та № 1774 застосуватися до нього не можуть.

У судовому засіданні позивач свої змінені позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, проти задоволення заперечував, надавши письмові заперечення (а.с.95-96), та пояснив суду, що позивач дійсно з 12 травня 2016 року перебуває на обліку в управлінні ПФУ, як отримувач пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Вказує, що п. 5 Прикінцевих положень Закону України від 02 березня 2015 року № 213 скасовуються норми щодо призначення всіх пенсій працюючим пенсіонерам в тому числі відповідно до Закону України «Про прокуратуру», тимчасово, з 1 червня 2015 року.

Також представник відповідача зазначає, що абзацом 1 ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що тимчасово до 31 грудня 2017 року особам, які працюють на посадах, на умовах передбачених цим законом, призначені пенсії не виплачуються. На момент звернення ОСОБА_1 з заявою до управління ПФУ аналогічна правова норма також діяла до 31 грудня 2016 року.

Крім того, посилаючись на ст. 99 КАС України представник відповідача вказує, що позивач пропустив шестимісячний строк, передбачений для звернення до суду, який, на думку представника відповідача, повинен відраховуватись з 12 травня 2016 року, тобто з дня з якого постановленим раніше рішенням суду зобовязано відповідача нарахувати пенсію позивачу.

Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, вивчивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Сумському обєднаному управлінні пенсійного фонду України Сумської області з 12 травня 2016 року.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 11 липня 2016 року, яка набрала законної сили 30 червня 2016 року, зобовязано СОУПФУ Сумської області зарахувати ОСОБА_1 22 роки 8 місяців 10 днів стажу роботи, що дає йому право на пенсію за вислугу років, та призначити з 12 травня 2016 року пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року (а.с. 20-23).

Як вбачається з пояснень відповідача, призначена пенсія позивачу не виплачувалась, оскільки позивач продовжує працювати на посаді, яка дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру»,

19 жовтня 2016 року позивач письмово звернувся до СОУПФ України Сумської області з приводу невиплати йому призначеної пенсії (а.с.24).

Листом від 25 жовтня 2016 року СОУПФУ Сумської області повідомило позивача, що на виконання постанови Зарічного районного суду м. Суми від 11 липня 2016 року йому призначено пенсію за вислугу років згідно з вимогами ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», яка обчислюється із розрахунку 60% та повідомлено, що у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2016 року, тимчасово, у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», пенсії, призначені відповідно до цього закону, не виплачуються (а.с.25).

Аналогічну відповідь позивач отримав на своє звернення від 26 січня 2017 року (а.с.73) з посиланням на закон № 1774 від 06 грудня 2016 року, дія якого зачіпає період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року (а.с. 74).

У позові ОСОБА_1 зазначає, що дії відповідача по відмові у виплаті йому пенсії є протиправними та такими, що порушують його права.

Так, Конституцією України встановлено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України (ч.2 ст.6). Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.2 ст.19).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини першої статті 47 цього Закону пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Правовідносини по пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення за законом. Закон та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі і це гарантовано ст. 58 Конституції України.

Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесені зміни до чинного законодавства не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. У рішенні Конституційного Суду України №4-рп/2007 від 18 червня 2007 року зазначено, що Конституція України не допускається будь-яких обмежень у правах громадян за ознаками майнового стану, зокрема в залежності від отримання працюючими пенсіонерами заробітної плати.

Верховний Суд України, визнаючи протиправними рішення органів Пенсійного фонду України, дійшов висновку, які згідно ст. 244-2 КАС України є обовязковими для застосування, що правовідносини по пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

У висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 25 вересня 2012 року (справа №21-230а12) зазначено, що вирішуючи питання про застосування Закону у часі Суд виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. У цій же постанові Суду вказано:

«Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, повязані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратурі, охороні державного кордону України, податковій міліції, Управлінні державної охорони України, державній пожежній охороні, Державному департаменті України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Також у рішенні №5-рп/2002 зазначено, що зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державною права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей. Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначенням пенси, а в момент виникнення права на її призначення».

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 10 лютого 2015 року (справа № 21-630а14), від 1 липня 2014 року (справа №21-244а14), від 6 лютого 2012 року (справа № 21-322а11) та інших.

Відповідно до ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, ст.86 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років за наявності вислуги років не менше: з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Таким чином, вже станом на 30 вересня 2015 року у позивача вислуга років становила понад 22 роки (22 роки 28 днів), з них на посадах прокурорів понад 12 років (12 років 1 місяць 24 дні), тобто за законом позивач на цю дату набув право на пенсію за вислугу років.

Проте, як пояснював в судовому засіданні ОСОБА_1, знаючи, що виплати пенсії призупинені до 31 грудня 2015 року і будуть відновлені з 1 січня 2016 року, у 2015 році до Пенсійного фонду про призначення пенсії не звернувся, розраховуючи здійснити вже набуті права за законом у 2016 році.

Оскільки відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Про це ж зазначено і у рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 у справі щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Щокін проти України» від 14.10.2010 року (п. п. 55, 56, 58) зазначив, що відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника. Вищевикладених міркувань достатньо, щоб Суд дійшов висновку, що втручання у майнові права заявника було незаконним для цілей статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Тобто у часі до спірних правовідносин Позивача і Відповідача повинні бути застосовані закони у редакції, що діяла на момент їх виникнення за законом.

Станом на 30 вересня 2015 року, тобто на момент набуття за законом позивачем права на пенсію, абзац 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» був викладений у наступній редакції: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються»... «З 1 січня 2016 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати...»

Крім того, питання пенсійного забезпечення, у тому числі виплати пенсій, прокурорам регулюється спеціальним законом, а саме статтею 86 Закону України «Про прокуратуру».

Пункт 15 статті 86 Закону «Про прокуратуру», на час набуття за законом ОСОБА_1 права на пенсію, був викладений у наступній редакції: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується. З 1 січня 2016 року пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених цим законом, виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Статтею 4 вказаного Закону, на який посилається відповідач, зазначено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, яка має найвищу юридичну силу в силу (ст. 8 Конституції України).

Статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Як висловлено у рішенні Конституційного Суду України №4-рп/2016 від 08 червня 2016 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України положень ч. 3, абз. ,2, 4, 6 ч. 5 ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та положень п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України № 212 від 02.03.2015 року. В якому зазначено, що право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом Основного Закону України правові гарантії, правову політику у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та осяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Так, рішенням Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року у аналогічних питаннях визнано такими, що не відповідають Конституції України положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а саме відповідно до яких тимчасово, у період з 01січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України « Про державну службу», « Про судоустрій і статус суддів», «Про прокуратуру», призначені пенсії /щомісячні довічні грошові утримання не виплачуються.

Щодо заперечень відповідача в частині порушення вимог ст. 99 КАС України при зверненні до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 суд вважає за потрібне зазначити, що звернувшись з листом 19 жовтня 2016 року до СОУПФУ Сумської області, він отримав відмову у виплаті пенсії (лист від 25 жовтня 2016 року), після чого 06 січня 2017 року оскаржив її до суду, тобто в строки обумовлені ст. 99 КАС України.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що з 12 травня 2016 року виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону України «Про прокуратуру», підлягає виплаті, у звязку з відсутністю підстав для її невиплати.

За таких обставин, слід зобовязати Сумське обєднане управління пенсійного фонду України здійснювати виплати ОСОБА_1 з 12 травня 2016 року пенсії за вислугу років, яка призначена відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

Частиною 1 ст. 94 КАС України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Враховуючи зазначене, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 640,00. слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень - Сумського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області.

Керуючись ст. ст. 19, 21, 46, 64, 68 Конституції України, , ст. ст. 2, 11, 71, 94, 158-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Сумського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо невиплати ОСОБА_1 призначеної з 12.05.2016 року пенсії.

Зобовязати Сумське обєднане управління Пенсійного фонду України Сумської області нарахувати та здійснювати виплати ОСОБА_1 з 12 травня 2016 року пенсії за вислугу років, яка призначена відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Сумського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в сумі 640 грн.

Постанову суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Зарічний районний суд м. Суми шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова суду у повному обсязі складена в пятиденний строк з дня закінчення розгляду справи.

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Г.В. Кривцова