Справа № 826/25310/15
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

11 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Ганечко О.М. Коротких А.Ю.

при секретарі Архіповій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Національного банку України та ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Національного банку України, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Національного банку України, третя особа: ПАТ «Комерційний банк «Надра» про визнання протиправною бездіяльності щодо не надання відповіді на запит від 28 липня 2015 року; зобов'язання надати відповідь на запит від 28 липня 2015 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні позову про визнання протиправною бездіяльності щодо не надання відповіді на запит від 28 липня 2015 року та зобов'язання надати відповідь на запит від 28 липня 2015 року. При цьому суд вийшов за межі позовних вимог визнавши протиправною бездіяльність Національного банку України щодо направлення запиту ОСОБА_2 від 28 липня 2015 року до розпорядника інформації, а саме до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Надра».

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач - Національний банк України, звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на здійснені порушення судом першої інстанції вимог матеріального права та неповне з'ясування судом обставин справи, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог - відмовити в повному обсязі.

Також з апеляційною скаргою до суду звернувся позивач - ОСОБА_2, який, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

З досліджених судовою колегією матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до Національного банку України з запитом від 28 липня 2015 року про: надання інформації чи передавались права кредитора по кредитному договору від 04 липня 2006 року № 0401/07-2006 третім особам, якщо передавались, то направити правові підстави такої передачі; надання інформації щодо суми погашеного кредиту, нарахованих відсотків (комісії), сплачених відсотків (комісії), суми нарахованих (з розрахунком) і сплачених штрафних санкцій, сальдо розрахунків на дату надання інформації; надання Положення (інструкції) про кредитування, що діяло на дату підписання спірного правочину; підтвердження повноваження особи, яка підписала договір від 04 липня 2006 року № 0401/07-2006; повідомлення чи подавалась заявка про продаж на Міжбанківській валютній біржі доларів США в сумі 59 000 від позичальника через банк на українські гривні, якщо направлялась заявка, вказати по якому курсу проведена продаж валюти на гривню, знята комісія і скільки коштів зараховано в гривні після продажі вказаної суми валютою; повідомити номер валютного рахунку на який банк зарахував 59 000 доларів США; надання копії меморіальних ордерів та/або платіжних доручень та/або заяви на видачу готівки на оплату 59 000 доларів США від 04 липня 2006 року на споживчі цілі.

Листом від 04 серпня 2015 року № 20-06008/54930 відповідач повідомив позивача про відсутність у нього запитуваної позивачем інформації та запропоновано звернутись до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несправедливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI (далі по тексту - Закон № 2939-VІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 2939-VІ публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Частиною 2 ст. 1 цього Закону встановлено, що публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується: обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Частина 1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», передбачає, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Отже, з огляду на наведені законодавчі приписи, можна виділити такі ознаки публічної інформації:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

У разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків.

З матеріалів справи вбачається, що 04 липня 2006 року між позивачем та ПАТ «Комерційний банк «Надра» укладено кредитний договір №0401/07-2006.

Позивач стверджує, що право власності на вказані кошти до нього, позивача не перейшло, валютний рахунок не відкривався, заявка на конвертацію валюти не подавалась. З огляду на викладене, позивач звернувся з вказаним запитом.

Водночас, колегія суддів вважає, що запитувана позивачем інформація не є продуктом створеним відповідачем у процесі виконання своїх обов'язків, отже така інформація в даному випадку не є публічною інформацією в розумінні вказаного вище Закону.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 30 вересня 2013 року № 11 Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» вбачається, що дуже часто запитувачі не звертають уваги на цей момент і у формі інформаційного запиту просять надати правову допомогу чи відповіді на питання, що вирішуються у порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян». При цьому, у тексті самого запиту помилково посилаються на норми Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Розпорядники інформації, опрацьовуючи запити, визначають порядок їх розгляду зі змісту запиту. У разі невідповідності змісту запиту вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації» та наявності підстав для опрацювання його відповідно до законів України «Про звернення громадян» чи «Про надання безоплатної правової допомоги» приймається відповідне рішення, про що здебільшого повідомляється запитувача. Тобто розпорядник інформації для підготовки відповіді застосовує той закон, який є найбільш прийнятним у кожному конкретному випадку.

Зі змісту запиту позивача від 28 липня 2015 року (а.с. 8) встановлено, що зазначений запит за змістом не відповідає вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки запитувана інформація не є публічною.

У зв'язку з зазначеними обставинами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначене звернення позивача необхідно було розглядати в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), скарги і заяви (клопотання).

На переконання судової колегії, запит позивача від 28 липня 2015 року за змістом є зверненням (заявою, клопотанням) громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Статтею 5 вищевказаного Закону встановлено, що звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Згідно з ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Матеріали справи свідчать про те, що поданий позивачем запит на інформацію фактично був розглянутий відповідачем у строк, визначений Законом України «Про звернення громадян». Відповідач листом від 04 серпня 2015 року повідомив позивача, щодо відсутності запитуваної інформації та запропонував звернутись до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. При цьому, будь-яких посилань на застосування під час розгляду вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідачем у відповіді на запит не зазначено. Одночасно з цим, відповідач посилався на визначення терміну «запит на інформацію», який міститься в п. 1 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та зазначив, що у Національного банку України відсутня інформація та документи з порушених у запиті питань.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у випадку встановлення подачі громадянином звернення до органу, до компетенції якого не належить вирішення порушених у ньому питань, такий орган зобов'язаний у п'ятиденний термін переслати його за належністю до відповідного органу чи посадової особи, яка, у свою чергу, зобов'язана в силу Закону про звернення розглянути останнє.

У зв'язку з тим, що звернення позивача, яке за своєю суттю є заявою (клопотанням), не належить до компетенції відповідача, останній в силу норм ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» зобов'язаний був скерувати звернення позивача до розпорядника інформації, а саме Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Надра». Однак, вказаних дій не зробив.

Враховуючи вищезазначене, вимоги ст. 11 КАС України та ч. 2 ст. 162 КАС України колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для застосування судом та визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо направлення запиту позивача від 28 липня 2015 року до розпорядника інформації, а саме Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Надра».

Доводи апеляційних скарг висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги Національного банку України та ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Ганечко О.М.

Коротких А.Ю.

Повний текст ухвали виготовлено 12 квітня 2017 року.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Коротких А. Ю.

Ганечко О.М.