Справа № 802/191/17-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 квітня 2017 р. Справа № 802/191/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика Віталія Володимировича,

за участю:

секретаря судового засідання: Медвідь І.О.

представника позивачів: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, треті особи, без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 господарство САДІВНИК-А, ОСОБА_7 про визнання протиправними відмов та зобовязання вчинити певні дії

в с т а н о в и в :

В січні 2017 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_3 про визнання протиправними відмов Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, які викладені у листах від 02.07.2016 року та 06.09.2016 року, зобовязання вчинити дії.

Крім того, судом в січні 2017 року відкрито провадження і в адміністративних справах:

- № 802/188/17-а за позовом ОСОБА_4 про визнання протиправними відмов Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, які викладені у листах від 02.07.2016 року та 06.09.2016 року, зобовязання вчинити дії,

- №802/195/17-а за позовом ОСОБА_8 про визнання протиправними відмов Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, які викладені у листах від 02.07.2016 року та 06.09.2016 року, зобовязання вчинити дії.

Ухвалою суду від 01.03.2017 року згадані адміністративні справи за клопотанням представника позивача обєднані в одне провадження під спільним номером 802/191/17-а.

Також, в ході судового розгляду адміністративних справ, ухвалами суду від 15.02.2017 року, до участі у справі залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_6 господарство "САДІВНИК-А" та ОСОБА_7.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачі зазначили, що в червні 2016 року вони, як члени ОСОБА_6 господарство "САДІВНИК-А", звернулись до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням з відповідними додатками про надання їм дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення у власність кожному земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) 2,83 умовних кадастрових гектарів для ведення фермерського господарства на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності).

Однак, листами від 02.07.2016 року №№ Д-10153/0-3446/6-16, Д-10150/0-3445/6-16, Д-10151/0-3448/6 управління відмовило позивачам в наданні вищевказаних дозволів.

В серпні 2016 року позивачі повторно звернулись до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням з відповідними додатками про надання їм дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення у власність кожному земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) 2,83 умовних кадастрових гектарів для ведення фермерського господарства на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності).

Однак, у вересні 2016 року знову отримали відмови у надані вказаних дозволів, оформлені у виді листів від 06.09.2016 року.

Не погодившись із такими відмовами відповідача, позивачі звернулися до суду з адміністративними позовами, в яких просять суд:

визнати протиправними відмови Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області у надані їм дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) 2,83 умовних кадастрових гектарів для ведення фермерського господарства на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності), які викладені у листах від 02 липня 2016 року та 06 вересня 2016 року;

зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати їм дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) 2,83 умовних кадастрових гектарів для ведення фермерського господарства на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності).

Представник позивачів в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просив задовольнити адміністративний позов, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та пояснення, надані під час судового розгляду справи.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини викладені в своїх письмових запереченнях, які містяться в матеріалах справи. Крім того, зазначила, що відповідач, відмовляючи позивача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, діяв згідно із нормами чинного законодавства, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Треті особи в судове засідання не з`явились, натомість, ОСОБА_7, як голова ФГ "САДІВНИК-А", 23.03.2017 року подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Так, під час судового розгляду справи судом встановлено, що на підставі договору оренди землі № 215 від 06.05.2014 року, укладеному із Головним управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_7 надано в строкове платне користування земельна ділянка сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства із земель запасу Раківської сільської ради (за межами населеного пункту) Томашпільського району Вінницької області, площею 24,1364 га багаторічні насадження, кадастровий номер :02:000:0349, терміном на 7 років.

В подальшому, ОСОБА_7, як засновником, було створено ОСОБА_6 господарство "САДІВНИК-А", яке використовує на правах довгострокової оренди його засновника вищевказану земельну ділянку площею 24,1364 га га на території Раківської сільської ради Томашпільського району, Вінницької області.

Згідно п. 1.3 наявного у матеріалах справи статуту ФГ "САДІВНИК-А", засновником господарства є ОСОБА_7, а членами господарства ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_5.

30.05.2017 року позивачі, як члени ФГ "САДІВНИК-А", у відповідності до норм ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, звернулись до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотаннями про надання їм дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 2,83 га на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області у власність для ведення фермерського господарства.

За результатами розгляду даних клопотань, листами від 02.07.2016 року №№ Д-10153/0-3446/6-16, Д-10150/0-3445/6-16, Г-10151/0-3448/6, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повідомило позивачів, що відповідно до ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Крім того, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області роз`яснило позивачам, що оскільки, земельні ділянки знаходяться в користуванні фермерського господарства "САДІВНИК-А", необхідна згода фермерського господарства на вилучення частини земельних ділянок, рішення зборів ФГ "САДІВНИК-А" про розпаювання даного господарства, копію договору оренди землі, копія статуту ФГ "САДІВНИК-А", довідка про розмір земельної частки (паю) по Раківській сільській раді Томашпільського району.

Також, у даних листах зазначено, що після надання всіх передбачених чинним законодавством документів, клопотання позивачів можуть бути розглянуті по суті Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області.

03.08.2016 року позивачі повторно звернулись до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотаннями про надання їм дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 2,83 га на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва).

За результатами розгляду даних клопотань, листами від 06.09.2016 року №№ Д-14315/0-4303/6-16, Д-14316/0-4300/6-16, Г-14312/0-4301/6, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повідомило позивачів, що їх клопотання не можуть бути розглянуті по суті, оскільки передача земельних ділянок громадянам безоплатно у власність із земель державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельним законодавством не передбачена.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивачі звернулись до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України № 2768-III від 25 жовтня 2001 року (далі - ЗК України), а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Громадянам для ведення фермерського господарства передаються у власність та надаються у користування землі, віднесені до категорії земель сільськогосподарського призначення (пункт "а" частини 3 статті 22 ЗК України).

Частиною 1 статті 116 ЗК України, зокрема, передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону, а згідно частини 2 вказаної статті набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Разом з тим, ч. 5 ст. 116 ЗУ України встановлено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 31 ЗК України, землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Згідно статті 32 ЗК України, громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Дія частини першої цієї статті не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай).

Правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України регулюються Законом України "Про фермерське господарство" від 19 червня 2003 року № 973-IV (далі - Закон № 973-IV).

Право члена фермерського господарства на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок (приватизація) також визначене статтею 13 зазначеного Закону.

Зокрема, згідно частини 2 ст. 13 Закону № 973-IV, зміст якої відповідає положенням ч. 1 ст. 32 ЗК України, членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

В той же час, особливості, тобто порядок та процедура безоплатної передачі земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність врегульовані статтею 118 Земельного кодексу України.

Так, частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_11 міністрів Автономної Республіки Крим.

При цьому, ОСОБА_11 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Як вбачається із матеріалів справи, підставою для прийняття відповідачем рішення про відмову у наданні позивачам дозволу на розробку проектів землеустрою, слугувало, зокрема, не надання ними погодження землекористувача, наявність якого є необхідною умовою для отримання безоплатно у власність земельної ділянки, що перебуває у користуванні ФГ "САДІВНИК-А", для ведення фермерського господарства.

В ході розгляду справи доказів про подачу позивачами, разом із клопотаннями про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 2,83 га на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області у власність для ведення фермерського господарства від 30.05.2016 року, погодження ФГ "САДІВНИК-А" на вилучення земельних ділянок суду надано не було.

В додатках до клопотання таке погодження також відсутнє (а.с. 28, 84, 140).

А тому, на думку суду, у відповідача не було можливості, за відсутності такого погодження, розглядати клопотання позивачів про надання їм дозволів на розробку проектів землеустрою, що також кореспондується із нормами ч. 6 ст. 118 ЗК України.

При цьому, суд звертає увагу на те, що листами від 02.07.2016 року №№ Д-10153/0-3446/6-16, Д-10150/0-3445/6-16, Г-10151/0-3448/6, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області не відмовляло позивачам у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою, а лише роз`яснило їм, що для розгляду їх клопотання необхідно надати додаткові документи, подання яких передбачено нормами Земельного кодексу України.

З такою позицією відповідача фактичного погодились позивачі, про що свідчать їх повторні звернення до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в серпні 2016 року

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними відмов Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області у надані позивачам дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) 2,83 умовних кадастрових гектарів для ведення фермерського господарства на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності), які викладені у листах від 02 липня 2016 року задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог в частині визнання протиправними відмов Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області у надані позивачам дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) 2,83 умовних кадастрових гектарів для ведення фермерського господарства на території Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності), які викладені у листах від 06 вересня 2016 року, то вони також не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Так, листами від 06.09.2016 року №№ Д-14315/0-4303/6-16, Д-14316/0-4300/6-16, Г-14312/0-4301/6, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повідомило позивачів, що їх клопотання не можуть бути розглянуті по суті, оскільки передача земельних ділянок громадянам безоплатно у власність із земель державної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельним законодавством не передбачена.

Як слідує із клопотань позивачів (а.с. 77, 133), за результатами розгляду яких, Головним управління Держгеокадасту у Вінницькій області, листами від 06.09.2016 року, позивачам надано відповіді, в них вказано вид використання земельних ділянок: ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Разом з тим, статтею 121 ЗК України, передбачені норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам.

Зокрема, відповідно до ч. 1 цієї статті, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:

а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство;

б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара;

в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара;

г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара;

ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара;

д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

З аналізу зазначених положень слідує, що Законом передбачена можливість безоплатної передачі у власність громадян земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації.

При цьому, нормами Земельного кодексу України, не передбачено можливості безоплатної передачі у власність громадян земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що зазначено в листах Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 06.09.2016 року №№ Д-14315/0-4303/6-16, Д-14316/0-4300/6-16, Г-14312/0-4301/6.

Наведені вище обставини, у своїй сукупності, дають можливість суду дійти висновку, що підстав для надання позивачам дозволів на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок, у відповідача не було.

За таких обставин, у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Частина друга статті 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до положень, закріплених статтею 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто, протягом розумного строку.

В судовому засіданні встановлено, що всі дії відповідача, повязані з предметом даного позову, відповідають критеріям щодо правомірності в контексті статті 2 КАС України, а тому підстав для задоволення позову в суду не має.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Зважаючи на відсутність в матеріалах справи документів на підтвердження відповідних судових витрат, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дончик Віталій Володимирович