Справа № 489/873/17
Суддя: Тихонова Н. С.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/873/17
Номер провадження 2-а/489/182/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 квітня 2017 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідача - Запорожець О.В., Никитенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними рішень та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними рішень та зобов'язання вчинити певні дії.

З адміністративного позову вбачається, що з 2005 р. позивач перебував на обліку в УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва та отримував пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про наукову та науково-технічну діяльність». При призначенні позивачеві пенсії його особу було ідентифіковано згідно наданого ним паспорту громадянина України, виданого 19.12.1997 р. Центральним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області. В подальшому відповідачем було здійснено перевірку достовірності документів наданих ОСОБА_1 при призначенні пенсії та встановлено, що позивач з 2003 р. зареєстрованим в Миколаївській області не значиться у зв'язку з вибуттям на постійне місце проживання до Німеччини, а його паспорт є недійсним. З огляду на це, згідно Рішення від 26.10.2016 р. відповідачем припинено позивачу виплату пенсії. Такі дії УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва позивач вважає неправомірними, оскільки його паспорт хоча і був втрачений, однак є дійсним та позивач проживає і зареєстрований в м. Миколаєві.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визнати протиправним рішення Управління ПФУ в Центральному районі м. Миколаєва від 26.10.2016 р. №78/13, рішення Головного управління ПФУ в Миколаївській області від 08.12.2016 р. №1462-Г-07 з питання припинення виплати пенсії згідно зі ст. 49 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. і скасувати ці рішення; зобов'язати УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва відновити виплату пенсії починаючи з 01.11.2016 р.

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представники відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Вказували, що виплату пенсії позивачу припинено правомірно, оскільки паспорт, наданий ним, є недійсним, в зв'язку з чим неможливо ідентифікувати його особу, та відповідно підстави для подальшої виплати пенсії - відсутні.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебував на обліку в Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва (правонаступник - Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області) та з 01.08.2005 р. до 01.11.2016 р. отримував пенсію відповідно до ст. 26 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» .

При поданні позивачем документів для призначення пенсії ОСОБА_1 надано до УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва паспорт громадянина України серії НОМЕР_1, виданого Центральним ММУ УМВС України в Миколаївській області від 19.12.1997 р.

При поданні заяви про призначення пенсії відповідача було попереджено про необхідність повідомляти УПФУ про зміни, що викликають зміну розміру виплачуваної пенсії.

Разом з тим, при перевірці в 2016 р. УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва було встановлено, що паспорт ОСОБА_1, серії НОМЕР_1, виданий Центральним ММУ УМВС України в Миколаївській області від 19.12.1997 р. є недійсним.

Так, відповідно до листів Центрального районного відділу м. Миколаєва управління Державної міграційної служби в Миколаївській області від 19.08.2016 р. №2/1-5444 та від 25.11.2016 р. №2/1-7314 на теперішній час паспорт громадянина України НОМЕР_1, виданий Центральним ММУ УМВС України в Миколаївській області від 19.12.1997 р., на ім'я ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, - є недійсним у зв'язку з тим, що 23.01.2003 р. він звертався до Центрального районного відділу м. Миколаєва УДМС України в Миколаївській області з питання втрати паспорту. Замість вказаного паспорту був документований тимчасовою посвідкою громадянина України від 28.01.2003 р. №102 (29.01.2003 р. посвідку було вилучено у зв'язку з поданням клопотання про виїзд на постійне місце проживання до Німеччини та зняття реєстраційного обліку 28.01.2003 р.).

Згідно Листа УДМС України в Миколаївській області від 05.10.2016 р. №15222 ОСОБА_1 оформлював виїзд на постійне місце проживання до Німеччини та знятий з реєстраційного обліку 29.01.2003 р.

Згідно з даними відділу АДР УДМС України в Миколаївській області ОСОБА_1 як зареєстрований не значиться.

Таким чином, ідентифікувати ОСОБА_1 як одержувача пенсії не виявилось можливим.

Враховуючи вищенаведене, УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва Рішенням №78/13 від 26.10.2016 р. припинило виплату пенсію ОСОБА_1 з 01.11.2016 р. до з'ясування обставин.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва неправомірно припинило йому виплату пенсії, оскільки його паспорт є дійсним та в 2003 р. він виїжджав до Німеччини на деякий час, проте згодом повернувся та продовжував проживати та працювати в Україні. Крім того, він зареєстрований та фактично проживає в м. Миколаєві.

Відповідно до Довідки виданої Національним університетом кораблебудування імені адмірала Макарова від 08.11.2016 р. за №69-24/3985 вбачається, що ОСОБА_1 в період 28.12.2002 р. до 31.03.2015 р. працював в університеті на посаді доцента.

Згідно Довідки виданої ОСББ «Центральний 1» за №1828 від 03.11.2016 р. ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Зважаючи на викладене, позивач звернувся до Головного УПФУ в Миколаївській області зі скаргою на дії УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва щодо прийняття рішення про припинення виплати йому пенсії, проте згідно Рішення Управління від 08.12.2016 р. скаргу позивача було залишено без задоволення через те, що позивачем не доведено дійсність його паспорта.

Відповідно до ст. 102 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Статтею 49 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, дослідивши всі надані докази в сукупності, суд дійшов висновку, що недійсність наданого позивачем паспорту від 1997 року, не впливає на його конституційне право на відповідне пенсійне забезпечення.

Відтак сам по собі паспорт відповідача не впливає на правомірність отримання ним пенсії.

Також відповідачем у встановленому порядку не надано доказів на підтвердження зловживання з боку відповідача, його винності чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних та отримання переплати пенсії, виплата пенсії відповідачу здійснювалась на підставі тих даних, які було надано до управління Пенсійного фонду України і які відповідали його праву на призначення пенсії у відповідності до діючого законодавства.

Крім того, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишать будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року по справі № 25-рп/2009 положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009 держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідачем не надано доказів зловживання позивача з приводу отримання ним пенсії, недійсний паспорт позивача та його місце проживання не впливає на правомірність отриманої ним пенсії, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, через що підлягають задоволенню.

Разом з тим, позовні вимоги в частині скасування рішення Головного УПФУ в Миколаївській області не підлягають задоволенню, оскільки дане рішення не визначає виникнення або припинення права позивача на отримання пенсії та стосується правомірності прийняття УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва рішення.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 99, 102, 122, 160, 161, 163, 171-2 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними рішень та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва щодо прийняття рішення № 78/13 від 26.10.2016 р. про припинення виплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, - неправомірними.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області відновити виплату пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 01.11.2016 р., з урахуванням індексу інфляції.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня її проголошення або отримання її копії.

Суддя : Н.С. Тихонова