Справа № 813/2837/16
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року Справа № 876/776/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Затолочного В.С., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання Керод Х.І.,

та за участі осіб:

від позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

від відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та порушення митних правил, визнання протиправними дій та зобовязання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Львівської митниці ДФС та просив визнати протиправним дії субєкта владних повноважень щодо складання протоколів про порушення митних правил, визнати протиправною та скасувати постанову субєкта владних повноважень від 12.08.2016 року про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил передбачених ч.3 ст.470 Митного кодексу України. Визнати протиправними дії субєкта владних повноважень щодо визначення митного режиму «транзит» з призначенням «особисте користування» та відмови встановити митний режим «тимчасове ввезення» при ввезення автомобіля марки «MITSUBISHI» р/н LU 4702 W на територію України. Визнати протиправним дії субєкта владних повноважень щодо внесення до ПІК «Інспектор 2006» даних по митному режиму ввезення транспортного засобу марки «MITSUBISHI» р/н LU 4702 W позивачем та зобовязати внести зміни до даних ПІК «Інспектор 2006», а саме, перевести транспортний засіб ТОВ «Іст Інвест», що використовуються в комерційних цілях на території України з режиму «транзит» в режим «тимчасове ввезення». Зобовязати субєкта владних повноважень не чинити перешкод працівникам ТОВ «Іст Інвест» (ОСОБА_4) у виконанні своїх службових обовязків у майбутньому, зокрема не чинити перешкод у здійснення працівниками ТОВ «Іст Інвест» законної господарської діяльності, в тому числі щодо вільного використання працівниками таких службових транспортних засобів у комерційних цілях».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ним було ввезено на територію України автомобіль MITSUBISHI р/н LU 4702 W, який належить юридичній особі - нерезиденту ТОВ «Іст Інвест», ОСОБА_4. При цьому, позивач є працівником цього підприємства - нерезидента та діє на території України як його представник із комерційною метою, а ввезений транспортний засіб був наданий йому в користування для виконання завдань такого підприємства на території України. Відтак, на переконання позивача, автомобіль MITSUBISHI р/н LU 4702 W є транспортним засобом комерційного призначення. У зв'язку з чим, позивач наголошує на тому, що такий транспортний засіб підлягає поміщенню у митний режим тимчасового ввезення, а враховуючи норми ст.105 Митного кодексу України - з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами. Проте, у липні 2016 року, при здійсненні переміщення через кордон України на такому автомобілі, працівниками митних органів ДФС України було безпідставно складено протоколи про порушення позивачем митних правил. Указані протоколи мотивувалися тим, що позивач нібито порушив строки транзитних перевезень, оскільки за висновком митного органу автомобіль MITSUBISHI р/н LU 4702 W є транспортним засобом приватного використання, а тому він підлягає поміщенню та був поміщений як товар у митний режим транзиту. Однак, такі твердження працівників митних органів, на переконання позивача, є очевидно необґрунтованими, з огляду на те, що у позивача наявні всі необхідні документи, які беззаперечно підтверджують використання автомобіля MITSUBISHI р/н LU 4702 W на території України з комерційною метою, що відповідно до норм національного законодавства та міжнародних договорів, передбачає його поміщення до іншого митного режиму - тимчасового ввезення, а відтак, відсутність згаданого порушення строків транзиту.

Зважаючи ж на те, що автомобіль MITSUBISHI р/н LU 4702 W був протиправно поміщений до невластивого митного режиму відповідача слід зобов'язати усунути таке існуюче порушення та перевести його в належний режим. Також позивач зазначає, що його, на підставі таких необґрунтованих і помилкових протоколів, за постановою про накладення адміністративного стягнення було притягнуто до відповідальності. Однак, зважаючи на те, що як такого порушення позивач не допускав, відповідно постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2016 року його позов було задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано постанову Львівської митниці ДФС від 12.08.2016 року про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.470 Митного кодексу України.

Визнано протиправними дії Львівської митниці ДФС щодо визначення при ввезенні автомобіля марки «MITSUBISHI» р/н LU 4702 W на територію України митного режиму «транзит» з призначенням «особисте користування» замість митного режиму «тимчасове ввезення», який відповідає комерційним цілям ввезення автомобіля.

Зобов'язано Львівську митницю ДФС внести зміни до даних ПІК «Інспектор 2006», а саме: перевести транспортний засіб марки «MITSUBISHI» р/н НОМЕР_2, що використовується від імені ТОВ ЗОО «Іст Інвест» (ОСОБА_4) в комерційних цілях на території України, з режиму «транзит» в режим «тимчасове ввезення».

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, його оскаржив відповідач, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на те, що оскаржувана постанова ухвалена з порушенням законодавства, в звязку з чим просить таку скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову повністю. Апелянт вважає, що вказує на те, що зібрані матеріали достовірно свідчать про те, що автомобіль MITSUBISHI р/н LU 4702 W є транспортним засобом особистого (приватного) користування. Зокрема, вказане підтверджується тим, що при проходженні митного кордону України, керуючи таким автомобілем, позивач обирав «зелений коридор», що свідчить про переміщення власне товару, яким може бути автомобіль особистого (приватного) користування. А також, позивачем не пред'являлися жодні належні докази, які би підтверджували власне комерційне використання такого автомобіля, що могло би бути підставою для його поміщення до митного режиму тимчасового ввезення. Окрім того, за висновком відповідача, позивачем не було оформлено також усіх необхідних документів для ввезення транспортного засобу в режимі тимчасового ввезення.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просить її задовольнити та скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2016 року і винести нову постанову, якою в позові відмовити.

В судовому засіданні позивач та його представник проти вимог апеляційної скарги заперечили та просять в її задоволенні відмовити та залишити без змін оскаржувану постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2016 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Згідно ч.1.ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Судом першої інстанції встановлено, що легковий автомобіль MITSUBISHI PAJERO, реєстраційний номер LU 4702 W , номер кузова НОМЕР_1, належить на праві власності підприємству - нерезиденту ТОВ ЗОО «Іст Інвест» (Республіка Польща, м. Люблін, вул. Сондова, 8/1). При цьому, як вбачається з витягу з реєстру підприємців Державного судового реєстру станом на 17.06.2015 року № позивач ОСОБА_1 є учасником цього товариства. Також встановлено, що між ТОВ ЗОО «Іст Інвест» (ОСОБА_4) та позивачем укладено Агентський договір від 17.07.2015 року №01-17/07/15.

Відповідно до умов такого договору, ТОВ ЗОО «Іст Інвест» доручило позивачеві вести діяльність, яка полягає в посередництві при укладенні різного роду договорів та іншої комерційної діяльності від імені товариства, така діяльність повинна вестися на території України (м.Львів, вул.Хоткевича, 62/22 (пар.1). Як визначено договором, діяльність представника (ОСОБА_1А.) є щоденною та розпочинається з 17.07.2015 року. Згідно з пар.2 договору, для виконання службових обов'язків, зокрема, перевезення продукції, рекламної продукції, оригіналів документів, працівників чи клієнтів фірми, платного чи безоплатного перевезення пасажирів та іншої комерційної діяльності ТОВ ЗОО «Іст Інвест» надає позивачеві службовий автомобіль MITSUBISHI PAJERO, реєстраційний номер LU 4702 W номер кузова НОМЕР_1.

За умовами такого договору позивач виконує в Україні, відповідно до умов Агентського договору від 17.07.2015 року №01-17/07/15, роботу агента, що представляє інтереси компанії. Умовами такого трудового договору передбачено використання позивачем службового автомобіля в цілях компанії відповідно до умов Агентського договору від 17.07.2015 року №01-17/07/15.

Також, у матеріалах справи наявна довіреність на службовий автомобіль від 17.07.2015 року, складена у м.Люблін між ТОВ ЗОО «Іст Інвест» (ОСОБА_4) та ОСОБА_5. Відповідно до вказаного документа позивачеві було надано в користування (у т.ч. за межами ОСОБА_4) автомобіль MITSUBISHI PAJERO, реєстраційний номер LU 4702 W номер кузова НОМЕР_1 для виконання службових обов'язків, зокрема, перевезення продукції, рекламної продукції, оригіналів документів, працівників чи клієнтів фірми, платного чи безоплатного перевезення пасажирів та іншої комерційної діяльності.

Згідно ст.71 Митного кодексу України регламентується вибір та зміна митного режиму й передбачено, що декларант має право обрати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, що визначені Митним кодексом України. Поміщення товарів у митний режим здійснюється шляхом їх декларування та виконання митних формальностей, передбачених цим Митним кодексом України. Митний режим, у який поміщено товари, може бути змінено на інший, обраний декларантом відповідно до частини першої цієї статті, за умови дотримання заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, встановлених відповідно до закону для товарів, що поміщуються у такий інший митний режим.

Згідно з ч.1 ст.257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. Відповідно до норм ст.70 Митного кодексу України, з метою застосування законодавства України з питань державної митної справи запроваджено, зокрема, митні режими транзиту (п.5 ч.1 ст.70), тимчасового ввезення (п.6 ч.1 ст.70).

Згідно ст.90 Митного кодексу України, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома митними органами України або в межах зони діяльності одного митного органу без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до ч.4 ст.92 Митного кодексу України, умови поміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення у митний режим транзиту обумовлюються виконанням особою, на яку покладається дотримання вимог митного режиму, ряду дій, а саме така особа повинна: 1)подати митному органу митну декларацію (документ, який відповідно до ст.94 Митного кодексу України використовується замість митної декларації), товарно-транспортний документ на перевезення та рахунок-фактуру (інвойс) або інший документ, який визначає вартість товару; 2)у випадках, визначених законодавством, надати митному органу дозвільний документ на транзит через митну територію України, який видається відповідними уповноваженими органами; 3)у випадках, встановлених Митним кодексом України, забезпечити виконання зобов'язання із сплати митних платежів відповідно до розділу Х Митного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.94 Митного кодексу України, для декларування у митний режим транзиту товарів, що переміщуються будь-яким видом транспорту, крім випадків, визначених цією статтею, використовується митна декларація (у тому числі попередня митна декларація). Згідно з ч.4 цієї ж статті, незалежно від виду транспорту для декларування у митний режим транзиту товарів, транспортних засобів комерційного призначення може використовуватися книжка А.Т.А. або книжка CPD. Частиною 5 визначено, що у випадках, передбачених міжнародними договорами України, укладеними відповідно до закону, для декларування у митний режим транзиту товарів, транспортних засобів комерційного призначення використовуються документи, передбачені такими договорами.

Згідно до ст.103 Митного кодексу України, тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Частиною 6 ст.104 Митного кодексу України передбачено, що для поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення особа, відповідальна за дотримання митного режиму, повинна: 1)подати органу доходів і зборів, що здійснює випуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення у режимі тимчасового ввезення, документи на такі товари, транспортні засоби, що підтверджують мету їх тимчасового ввезення; 2)у випадках, передбачених законодавством, надати органу доходів і зборів зобов'язання про реекспорт товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які тимчасово ввозяться, у строки, встановлені органом доходів і зборів; 3)подати органу доходів і зборів дозвіл відповідного компетентного органу на тимчасове ввезення товарів, якщо отримання такого дозволу передбачено законодавством; 4)сплатити митні платежі відповідно до ст.106 Митного кодексу України або забезпечити виконання зобов'язання із сплати митних платежів відповідно до розділу X Митного кодексу України.

Згідно з нормами ст.105 Митного кодексу України, у митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами поміщуються виключно товари, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у статті 189 Митного кодексу України та в Додатках В.1-В.9, С, D до Конвенції про тимчасове ввезення (м.Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених цими Додатками, а також повітряні судна, які ввозяться на митну територію України українськими авіакомпаніями за договорами оперативного лізингу. У разі порушення умов митного режиму тимчасового ввезення особа, відповідальна за дотримання режиму, зобов'язана сплатити суму податкового зобов'язання та пеню відповідно до Податкового кодексу України.

Частиною 1 ст.110 Митного кодексу України передбачено, що забезпечення дотримання вимог митного режиму тимчасового ввезення здійснюється шляхом: 1)застосування міжнародного митного документа (книжки А.Т.А. або книжки CPD), що містить чинну міжнародну гарантію сплати митних платежів, встановлених законом на імпорт товарів; 2)надання фінансової гарантії у порядку, передбаченому розділом X Митного кодексу України. При цьому, гарантія дотримання вимог митного режиму тимчасового ввезення не вимагається, зокрема, щодо транспортних засобів комерційного призначення (п.8 ч.3 ст.110 Митного кодексу України).

Згідно з п.59 ч.1 ст.4 Митного кодексу України, транспортні засоби комерційного призначення - будь-яке судно (у тому числі самохідні та несамохідні ліхтери та баржі, а також судна на підводних крилах), судно на повітряній подушці, повітряне судно, автотранспортний засіб (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи) чи рухомий склад залізниці, що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів разом з їхніми звичайними запасними частинами, приладдям та устаткуванням, а також мастилами та паливом, що містяться в їхніх звичайних баках упродовж їхнього транспортування разом із транспортними засобами комерційного призначення.

Відповідно до ч.1 ст.2 Конвенції про тимчасове ввезення (м.Стамбул, 1990 рік), кожна із Договірних Сторін зобов'язується надавати згоду на тимчасове ввезення товарів (у тому числі транспортних засобів), зазначених у Додатках до цієї Конвенції. А ч. 2 цієї ж статті передбачено, що режим тимчасового ввезення надається з загальним умовним звільненням від ввізного мита і податків та без застосування ввізних обмежень чи заборон економічного характеру.

Із 22.09.2004 року Україна стала однією із Договірних Сторін указаної конвенції на підставі Закону України «Про приєднання України до Конвенції про тимчасове ввезення» від 24.03.2004 року №1661-IV. Відтак, Україна як Договірна Сторона Конвенції про тимчасове ввезення (м.Стамбул, 1990 рік) зобов'язана надавати згоду на тимчасове ввезення транспортних засобів відповідно до її умов.

У ст.2 Додатку С до Конвенції про тимчасове ввезення (м.Стамбул, 1990 рік) встановлено, що правом на тимчасове ввезення, відповідно до ст.2 цієї Конвенції, користуються транспортні засоби комерційного чи приватного використання; запасні частини та устаткування, які ввозяться для використання при ремонті раніше тимчасово ввезеного транспортного засобу. На замінені та не вивезені частини та устаткування нараховуватимуться ввізне мито й податки, якщо тільки з ними не були проведені дії, передбачені ст.14 цієї Конвенції.

Виходячи з норм п.a ст.1 глави І Додатку С до Конвенції про тимчасове ввезення (м.Стамбул, 1990 рік), термін «транспортні засоби» означає будь-яке судно (у тому числі ліхтери, баржі та шаланди, навіть якщо вони перевозяться на борту судна, і судна на підводних крилах), апарати на повітряній подушці, літальні апарати, наземні транспортні засоби (у тому числі велосипеди з двигунами, причепи, напівпричепи і поєднання транспортних засобів) і рухомий склад залізничного транспорту; а також їхні звичайні запасні частини, додаткові пристосування та обладнання, які перевозяться на борту транспортних засобів (включаючи спеціальне обладнання, що використовується для завантаження, розвантаження, обробки та захисту вантажів).

При цьому, згідно з п.п.b, c ст.1 глави І Додатку С до Конвенції про тимчасове ввезення (м.Стамбул, 1990 рік), комерційне використання транспортних засобів означає платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів, а приватне використання - перевезення особою виключно для особистих потреб, за винятком будь-якого комерційного використання.

Відповідно до ст.5 глави ІІІ Додатку С до Конвенції про тимчасове ввезення (м.Стамбул, 1990 рік), для того, щоб можна було скористатись правами на пільги, що надаються цим Додатком: a)транспортні засоби комерційного використання повинні бути зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення, і ввозитись та використовуватись особами, які здійснюють свою діяльність з такої території; b)транспортні засоби приватного використання повинні бути зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення, і ввозитись та використовуватись особами, які постійно проживають на такій території.

Колегія суддів, аналізуючи матеріали справи погоджується з позицією Львівської митниці, що ОСОБА_5 при ввезенні автомобіля MITSUBISHI PAJERO, реєстраційний номер LU 4702 W номер кузова НОМЕР_1 на територію України 07.08.2015 року смугою руху «зелений коридор» ввіз транспортний засіб як фізична особа в режимі «транзит», оскільки будь який інший митний режим ніж транзит передбачає обовязкове письмове декларування транспортного засобу, що зареєстрований в іншій державі, та виконання інших митних формальностей передбачених Митним кодексом України як зокрема письмове зобовязання, застосування заходів гарантування тощо. Оскільки позивач цих вимог не дотримався та не застосував при ввезенні автомобіля належної процедури, не представив належних доказів які б підтверджували комерційне використання автомобіля, то всі дії працівників Львівської митниці є правильними та законними і позов до задоволення не підлягає .

З врахуванням вищенаведеного та на підставі системного аналізу норм діючого законодавства колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийняті оскаржуваної постанови неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, а тому постанова суду від 12.12.2016 року винесена з порушеннями норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою в задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, ст. 198, ст. 202, п. 3 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2016 року у справі № 813/2837/16 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя В.М. Каралюс

суддя В.С. Затолочний

суддя З.М. Матковська

повний текст ухвали виготовлений 07.04.2016