Справа № 234/3246/17
Суддя: Бакуменко А. В.
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 234/3246/17
Провадження № 2-а/234/172/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області, у складі:

головуючого судді Бакуменко А.В.

за участю секретаря Кісточка І.В.,

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України у м. Краматорську про визнання дій неправомірними, зобовязання перерахунку та сплати недоплаченого довічного грошового утримання , -

ВСТАНОВИВ:

До Краматорського міського суду з адміністративним позовом звернулась ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України у м. Краматорську про визнання дій неправомірними, зобовязання перерахунку та сплати недоплаченого довічного грошового утримання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка з 16 травня 1996 року, згідно до Указу Президента України № 262/96 від 16.04.1996 року працювала суддею Краматорського міського суду. На підставі Постанови Верховної ОСОБА_4 України № 4456-VI від 23.02.2012 року вона була обрана суддею Апеляційного суду міста Києва, де працювала з 03.04.2012 року по 28.05.2013 року.

Указом Президента України № 301/2013 від 23.05.2013 року була переведена до Апеляційного суду Донецької області, де працювала суддею цього суду з 29.05.2013 року по 21.12.2016 року.

21.12.2016 року на підставі Рішення ОСОБА_4 юстиції № 3238о/15-16 від 19.12.2016 року у зв?язку з поданням заяви про відставку була звільнена з посади судді Апеляційного суду Донецької області у відставку.

Після звільнення у відставку відповідачем було їй нараховане щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80% суддівської винагороди за останньою посадою судді Апеляційного суду Донецької області з розрахунку стажу роботи на посаді судді 20 років 6 місяців 16 днів.

На її звернення з проханням перерахувати розмір щомісячного довічного грошового утримання до 90% з урахуванням стажу роботи на посаді помічника та старшого помічника прокурора м. Краматорська, їй 08.02.2017 року було відмовлено, з тих підстав, що в Законі України «Про судоустрій та статус суддів», який набрав чинності з 30.09.2016 року не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду роботи на посаді помічника та старшого помічника прокурора.

Вважає відмову УПФУ у м. Краматорську про перерахування щомісячного довічного грошового утримання неправомірною, та просить суд зобовязати УПФУ м. Краматорська провести їй з 22 грудня 2016 року перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з наявного стажу роботи 29 років 06 місяців 07 днів в розмірі 90% грошового утримання за останньою посадою судді апеляційного суду Донецької області, без обмеження гранічного розміру довічного грошового утримання, та зобовязати УПФУ у м. Краматорську сплатити недоплачене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з дня його нарахування, тобто з 22.12.2016 року, а також стягнути з відповідача судові витрати.

В судове засідання позивачка не з?явилась, надала заяву з котрої вбачається, що вона свої вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Справу просить розглянути за її відстуності.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просила відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що ОСОБА_2 знаходиться на обліку в УПФУ у м. Краматорську Донецької області та отримує довічне грошове утримання у розмірі 80% грошового утримання судді з 22.12.2016 року. Законом України «Про вищу раду правосуддя» № 1798-УІІ від 21.12.2016 року внесено зміни до п. 34 Прикінцевих положень ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» № 1402-УІІІ від 02.06.2016 року - судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Стаж роботи ОСОБА_2 на посаді судді складає 20 роки 6 місяців 16 днів і тому їй обґрунтовано нарахований розмір щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80 % грошового утримання судді. При обчисленні щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_3 ніяких порушень на законодавчому рівні не здійснено, ОСОБА_3 діє в рамках діючого законодавства та додаткових складових до стажу роботи не вправі враховувати.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали адміністративної справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 в період з 16.06.1987року -31.05.1988 року працювала на посаді стажиста прокуратури м. Єнакієве Донецької області, з 01.06.1988 року -15.05.1996 року, на посаді помічника, старшого помічника прокурора м. Краматорська Донецької області.

На підставі рішення Рішення ОСОБА_4 юстиції № 3238о/15-16 від 19.12.2016 року наказом голови Апеляційного суду Донецької області № 432к від 21.12.2016 року позивач ОСОБА_2 була відрахована зі штату апеляційного суду Донецької області 21 грудня 2016 року у зв'язку із поданням заяви про відставку на підставі ст.ст. 29,116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

22.12.2016 року позивач звернувся до відповідача ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України у м. Краматорську Донецької області із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Як вбачається з розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж роботи судді Гаврилової М.В. станом на 21.12.2016 року складає 29 років 06 місяців 07 днів, з яких:

- стаж роботи стажистом прокуратури м. Єнакієве Донецької області з 16.06.1987 року по 31.05.1988 року 00 років, 11 місяців 16 днів;

- стаж роботи помічником,старшим помічником прокурора м. Краматорська Донецької області з 01.06.1988 по 15.05.1996 року - 07 років 11 місяців 15 днів;

- стаж роботи суддею, заступником голови, головою Краматорського міського суду з 16.05.1996 року по 02.04.2012 року 15 років 10 місяці 17 днів;

- стаж роботи суддею апеляційного суду міста Києва з 03.04.2012 року по 28.05.2013 року 01 років 01 місяці 26 днів;

- стаж роботи суддею, головою Апеляційного суду Донецької області з 29.05.2013 року по 21.12.2016 року 03 років 06 місяці 23 днів.

Листом відповідача від 08.02.2017 року № 11/Г-22-01-03 їй було відмовлено у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з розрахунку стажу роботи 29 років 06 місяців 07 днів .

Згідно з п.4 ч. 1ст. 18 КАС України місцевим загальним судам, як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з субєктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно дост. 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. ОСОБА_5 права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 64 Конституції України право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України, є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Для визначення стажу роботи на посаді судді (який отримав статус судді до 30.07.2010 року) для отримання права на відставку та для отримання довічного грошового утримання слід керуватися пунктом 11 розділу XIII «;Перехідні положення» Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яким визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом, статтями 43 Закону України "Про статус суддів" (Закон втратив чинність 30.07.2010 року; стаття 43 Закону України "Про статус суддів" втратила чинність 01.01.2011 року) та постановою Кабінету ОСОБА_6 України від 3 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів". При цьому, будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Відповідно до ст.ст. 129, 130 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" при обчисленні стажу роботи на посаді судді для суддів, які призначені чи обрані на посаду до набрання чинності Законом, слід керуватися положеннями частини шостої статті 44 Закону України "Про статус суддів".

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 Постанови Кабінету ОСОБА_6 України від 03.09.2005 р. № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету ОСОБА_6 України від 11.06.2008 р. № 545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Також, у відповідності до Указів Президента України № 584/95 від 10 липня 1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та № 1061/2002 від 25 листопада 2002 року «Про внесення змін до Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку і навчання у вищих юридичних навчальних закладах період проходження строкової військової служби.

Пункт 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (редакція до 25.03.2015 року) передбачає, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Суд зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби, а також роботу на посадах прокурорів.

Вказані висновки узгоджуються із позицією колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 06 липня 2016 року №П/800/426/14.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. №2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина 6 статті 47 вказаного Закону).

22.05.2008 року ОСОБА_5 Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, ОСОБА_5 Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». ОСОБА_5 Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_5 Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях ОСОБА_5 Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Рішенням ОСОБА_5 Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016 були визнані неконституційними, зокрема, положення частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, які передбачали зменшення розміру щомісячного грошового утримання судді.

При цьому ОСОБА_5 Суд України визначив порядок виконання рішення, відповідно до якого частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення ОСОБА_5 Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192-VIII, а саме, «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Отже, враховуючи вищезазначені рішення ОСОБА_5 Суду, не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах положення Закону, які призводять до звуження прав судді, а саме, до зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки такі положення, як і положення Закону, поставлені на розгляд ОСОБА_5 Судом, визнані неконституційними та такими, що звужують права судді, шляхом зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вищенаведене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і, таким чином, вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Наведені положення підтверджуються й міжнародними стандартами у сфері судочинства.

Так, згідно пункту 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17.11.2010 року Комітету ОСОБА_6 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки - «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Виходячи з наведеного, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Пунктом 1.2 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року №3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року за №200/14891, встановлено, що щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акту Верховної ОСОБА_6 України або Президента України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку, у тому числі, у відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду. У разі звернення пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення.

Крім того, у постанові від 01.07.2014 року в справі №21-244а14 Верховний Суд України висловив правову позицію, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

З досліджених в судовому засіданні трудової книжки вбачається, що стаж роботи позивачки на посаді судді, який дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, складає 29 років 06 місяців 07 днів.

У зв'язку з чим, відповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного грошового утримання збільшується на 2%, але не може бути більшим ніж 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як зазначено в ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, відповідач, відмовивши позивачу в перерахунку щомісячного грошового утримання судді з 80% на 90% від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді, не зарахувавши до стажу роботи позивача, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період роботи на посаді стажера, помічника та старшого помічника прокурора з 16.06.1987 року по 15.05.1996 року, порушив Конституцію України, вимоги рішення Конституційного суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), діяв неправомірно, а відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки у разі, якщо не необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у разі виникнення права на підвищення пенсії перерахунок призначеної пенсії здійснюється з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Судом встановлено, що із заявою про перерахунок пенсії позивач ОСОБА_2звернулась до відповідача 22.12.2016 року, тому право на перерахунок призначеної пенсії у нього виникло з 01.01.2017 року, а не з 22.12.2016 року.

Керуючись ч. 2 ст. 11, ст.ст. 158-163, 186 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України у м. Краматорську про визнання дій неправомірними, зобовязання перерахунку та сплати недоплаченого довічного грошового утримання задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України у м. Краматорську Донецької області щодо відмови в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2.

Зобов'язати ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України у м. Краматорську Донецької області провести ОСОБА_2 з 01.01.2017 року перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з наявного стажу роботи 29 років 06 місяців 07 днів в розмірі 90% грошового утримання за останньою посадою судді апеляційного суду Донецкої області, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов'язати ОСОБА_3 Пенсійного Фонду України у м. Краматорську Донецької області сплатити ОСОБА_2 недоплачене щомісячне грошове утримання судді у відставці з дня його нарахування, тобто з 01.01.2017 року.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя

Краматорського міського суду ОСОБА_7