Справа № 13352/09/1570
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2017-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

27 березня 2017 року м. Київ К/800/9203/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Заїка М.М., перевіривши можливість розгляду касаційної скарги Міністерства оборони України на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, Міністерства оборони України, Генеральної прокуратури України, Військової прокуратури Південного регіону України, Військової прокуратури Одеського гарнізону, третя особа - Державна казначейська служба України про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій і бездіяльності, стягнення моральної та матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в :
11 липня 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, Міністерства оборони України, Генеральної прокуратури України, військової прокуратури Південного регіону, військової прокуратури Одеського гарнізону, третя особа Державна казначейська служба України про визнання протиправним та скасування наказу командувача ВМС ЗС України №428 від 31 серпня 2005року; визнання протиправними дій командувача ВМС ЗС України з написання та видання листа бесіди з капітаном 1 рангу ОСОБА_1 від 10 березня 2005 року, листа бесіди з капітаном 1 рангу ОСОБА_1 від 10 березня 2005 року, подання до звільнення з військової служби у запас капітана 1 рангу ОСОБА_1 від 19 березня 2005 року; визнання протиправною бездіяльність командувача ВМС ЗС України, посадових осіб Міністерства оборони України, Генеральної прокуратури України, військової прокуратури Південного регіону, військової прокуратури Одеського гарнізону з відновлення з 30 жовтня 2002 року по 25 липня 2014 року його прав як кадрового офіцера Збройних Сил України, в тому числі права на проходження військової служби відповідно до чинного законодавства України, всіх його прав та членів сім`ї на соціальний та правовий захист, визначений чинним законодавством України для військовослужбовців та членів їх сімей; стягнення з Міністерства оборони України на його користь моральної шкоди у розмірі 500000грн.; стягнення з Генеральної прокуратури України на його користь моральної шкоди у розмірі 500000грн.; стягнення з військової прокуратури Південного регіону України на його користь у відшкодування завданої протиправними рішеннями, діями та бездіяльністю військового прокурора Південного регіону України та посадовими особами військової прокуратури Південного регіону України під час здійснення ними своїх повноважень моральної шкоди у розмірі 500000грн.; стягнення з військової прокуратури Одеського гарнізону на його користь моральної шкоди у розмірі 500000грн.; стягнення з Міністерства оборони України, Генеральної прокуратури України, військової прокуратури Південного регіону України, військової прокуратури Одеського гарнізону на його користь у відшкодування завданої матеріальної шкоди у загальному розмірі 49318,10грн. у вигляді витрат, понесених ним та членами його родини у період з 2004 року по 2014 роки при захисті в адміністративному порядку прав та законних інтересів його як кадрового офіцера Збройних Сил України та членів його родини внаслідок протиправних рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року залишено без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог до Генеральної прокуратури України, військової прокуратури Південного регіону, військової прокуратури Одеського гарнізону про визнання протиправною бездіяльність з відновлення з 30 жовтня 2002 року по 25 липня 2014 року прав ОСОБА_1 , як кадрового офіцера Збройних Сил України, в тому числі права на проходження військової служби відповідно до чинного законодавства України, всіх прав ОСОБА_1 та прав членів його сім`ї на соціальний та правовий захист, визначений чинним законодавством України для військовослужбовців та членів їх сімей. Закрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в частині позовних вимог про стягнення з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 500000грн.; стягнення з військової прокуратури Південного регіону України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 500000грн.; стягнення з військової прокуратури Одеського гарнізону на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 500000грн.; стягнення солідарно з Генеральної прокуратури України, військової прокуратури Південного регіону України, військової прокуратури Одеського гарнізону на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої матеріальної шкоди у загальному розмірі 49318,10грн. у вигляді витрат, понесених ним та членами його родини у період з 2004 року по 2014 роки при захисті в адміністративному порядку прав та законних інтересів його як кадрового офіцера Збройних Сил України та членів його родини внаслідок протиправних рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково: визнано протиправним пункт 16 наказу командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 31 серпня 2005р. №428; визнано протиправною бездіяльність командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України з відновлення з 30 жовтня 2002р. по 25 липня 2014р. прав позивача на зайняття штатної військової посади та проходження військової служби відповідно до вимог чинного законодавства. В іншій частині позову відмовлено.

Суд першої інстанції, проаналізувавши Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) ВС України, затвердженого Указом Президента України від 07 листопада 2001 року № 1053 та задовольняючи частково адміністративний позов, дійшов до висновку про протиправність пункту 16 наказу командувача ВМС ЗС України № 428 від 31 серпня 2005 року, яким позивача було допущено без його згоди до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою старшого офіцера - соціального психолога відділення з гуманітарних питань військової частини НОМЕР_1 .

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що командувачем ВМС ЗС України безпідставно тривалий час не вживалося жодних заходів, пов`язаних з призначенням позивача на штатну посаду, натомість, приймались рішення про допущення до тимчасового виконання обов`язків за окремими посадами без визначення штатної посади позивача, чим порушувався публічний порядок прийняття відповідних рішень та права позивача. Відповідачем до суду з цього приводу не надано будь-яких заперечень, не вказано на обставини, які унеможливлювали прийняття відповідного наказу стосовно ОСОБА_1 , а також не надано інших доказів з метою спростування заявленої вимоги.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року задоволено частково, а саме: скасовано вказане судове рішення суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою визнано протиправним п.16 наказу командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 31 серпня 2005року №428; визнано протиправною бездіяльність командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, Міністерства оборони України з відновлення з 30 жовтня 2002 року по 25 липня 2014 року прав ОСОБА_1 на зайняття штатної військової посади та проходження військової служби відповідно до вимог чинного законодавства, відновлення прав ОСОБА_1 та членів його сім`ї на соціальний та правовий захист, визначений чинним законодавством України для військовослужбовців та членів їх сімей; стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн; стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у загальному розмірі 49318 (сорок дев`ять тисяч триста вісімнадцять) грн. 10коп. В іншій частині позову відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги суд апеляційної інстанції зазначив, що 01 березня 2003 року Управління Західного морського району ВМС ЗС України закінчило своє існування на підставі директиви Міністерства оборони України від 17 липня 2002 року №Д 115/1/07. Згідно з директивою Міністерства оборони України від 29 січня 2004 року №01 та НШ ВМС ЗС України від 03 лютого 2004 року №ДГпШ-14/1/026 Управління Західної військово-морської бази було переформовано у Західну військово-морську базу.

Апеляційний суд зазначив, що з 30 жовтня 2002 року дати скорочення посади, яку займав позивач, стосовно нього не видано жодного належним чином оформленого наказу по особовому складу про призначення його на штатну посаду в Західній військово-морській базі ВМС ЗС України або зачисленні його у розпорядження командира Західної військово-морської бази.

За приписам п.41 Положення про порядок проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) ВС України, затвердженого Указом Президента України від 07 листопада 2001 року № 1053, у зв`язку зі службовою необхідністю на офіцера, прапорщика (мічмана) може бути покладено тимчасове виконання обов`язків за іншою рівною або вищою посадою, яку він не займає, зокрема, вакантною (незайнятою) військовою посадою - за його згодою (тимчасове виконання посади). Отже, військовослужбовця може бути допущено до тимчасового виконання обов`язків за іншою посадою лише за умови, що така особа вже займає певну посаду та виключно за її згодою.

Судом було зазначено, що оскільки позивач після скорочення його посади не був призначений на жодну штатну посаду та не зарахований у розпорядження командира Західної військово-морської бази, він не міг бути допущений до виконання обов`язків за вакантною посадою.

Однак, 31 серпня 2005 року командувачем ВМС ЗС України прийнято наказ №428, пунктом 16 якого капітана 1 рангу ОСОБА_1 , заступника командира військової частини НОМЕР_1 з матеріально-технічного забезпечення, який допущений до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою начальника відділення експлуатації озброєння та технічних засобів навчання кафедри військової підготовки Одеської державної морської академії, у зв`язку зі скороченням 30 серпня 2005 року посади начальника відділення експлуатації озброєння та технічних засобів навчання кафедри військової підготовки Одеської державної морської академії відповідно до директиви Міністра оборони України від 07 грудня 2004 року № Д-312/1/028, з метою подальшого виконання рішення Міністра оборони України та з метою соціального захисту допущено з 31 серпня 2005 року до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою старшого офіцера соціального психолога відділення з гуманітарних питань військової частини НОМЕР_1 .

Апеляційним судом в оскаржуваній постанові зазначено, що позивач не був призначений на жодну штатну посаду, вказана у наказі посада позивача не відповідала дійсним обставинам та до суду не було надано доказів згоди позивача про його допущення до тимчасового виконання обов`язків за вказаною вакантною посадою, та враховуючи, що позивач не перебував у розпорядженні командувача ВМС ЗС України, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що спірний наказ прийнятий з порушенням вимог законодавства, що регулює проходження військової служби, та є таким, що порушує права позивача на проходження військової служби відповідно до встановленого законом порядку, гарантованого, зокрема, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», а також гарантовані Конституцією України та іншими законами права на працю, її оплату, достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло, та окремі соціальні права, встановлені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до п.1 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) ЗС України, затвердженого Указом Президента України від 07 листопада 2001 року № 105/2001, проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) розпочинається з прийняття на військову службу за контрактом військовозобов`язаних і жінок з дня зарахування їх до списків особового складу військової частини (військового закладу, установи тощо) або призову на військову службу офіцерів запасу з дня прибуття до військового комісаріату для відправлення у військову частину і закінчується звільненням з військової служби у запас або у відставку в день, визначений у пункті 74 цього Положення.

Згідно з п. 33 Положення осіб офіцерського складу призначають на штатні вакантні військові посади прямі командири (начальники) відповідно до Номенклатури посад для призначення осіб офіцерського складу наказами по особовому складу, що затверджується Міністром оборони України.

Правові засади переміщення офіцерів у зв`язку зі скороченням штату визначені, зокрема, у п.35 згаданого Положення, що передбачає переміщення офіцерів на рівні посади, а у разі неможливості переміщення на рівну посаду на нижчу посаду.

Апеляційним судом встановлено, що командувачем ВМС ЗС України, а також Міністерством оборони України безпідставно тривалий час не вживалося жодних заходів, пов`язаних з призначенням позивача на штатну посаду, натомість, приймались рішення про допущення до тимчасового виконання обов`язків за окремими посадами без визначення штатної посади позивача, чим порушувався публічний порядок прийняття відповідних рішень та прав позивача.

Крім того, апеляційний суд прийшов до висновку, що суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги щодо протиправної бездіяльності ВМС ЗС України з відновлення з 30 жовтня 2002 року по 25 липня 2014 року прав позивача на зайняття штатної військової посади та проходження військової служби відповідно до вимог законодавства, безпідставно відмовив у задоволенні позову щодо відшкодування моральної шкоди з цього приводу.

Суд апеляційної інстанції вказав, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Крім того, апеляційний суд зазначив, що посилання суду першої інстанції на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2014 року у справі № 2а-6803/09/1570, якою частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України щодо відшкодування моральної шкоди, є безпідставними, оскільки згаданою постановою на користь ОСОБА_1 стягнута моральна шкода за неналежне, несвоєчасне грошове забезпечення у період з 30 жовтня 2002 року по 25 липня 2014 року, що не пов`язано з моральною шкодою за порушення права зайняття штатної військової посади та проходження військової служби відповідно до вимог чинного законодавства, відновлення прав та членів сім`ї ОСОБА_1 на соціальний та правовий захист, визначений чинним законодавством України для військовослужбовців та членів їх сімей.

Так, статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про Збройні Сили України» Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Оскільки, проходження військової служби кадрового офіцера капітана 1 рангу ОСОБА_1 у період з 30 жовтня 2002 року по 25 липня 2014 року цілком залежало від Міністерства оборони України, тому саме на нього покладений обов`язок відшкодування будь-якої шкоди, пов`язаної з проходженням військової служби позивачем.

Судова колегія апеляційного суду прийшла до висновку, що є обґрунтованими та такими, що підтверджуються належними доказами у справі, вимоги позивача щодо стягнення на його користь моральної шкоди у сумі 100000грн. та матеріальної шкоди у загальному розмірі 49318,10грн.

У касаційній скарзі скаржник не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року та залишити в силі постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року.

Відповідач зазначає в касаційній скарзі, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального права, зокрема, застосовано норми Цивільного кодексу України щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Крім того, скаржник вважає, що судом першої інстанції правильно визнано необґрунтованими та такими, що не підтверджуються належними доказами у справі, вимоги позивача про стягнення на його користь матеріальної та моральної шкоди.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставини, які зазначені скаржником у касаційній скарзі, досліджувалися та перевірялися судами першої та апеляційної інстанцій з наданням їм належної правової оцінки. Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, вбачається, що викладені доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не дають підстав вважати, що апеляційним судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, а також не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

З огляду на викладене та керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, Міністерства оборони України, Генеральної прокуратури України, Військової прокуратури Південного регіону України, Військової прокуратури Одеського гарнізону, третя особа - Державна казначейська служба України про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій і бездіяльності, стягнення моральної та матеріальної шкоди.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства.

Суддя М.М. Заїка
Вищого адміністративного
суду України