Справа № 822/545/17
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/545/17

Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

11 квітня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Смілянця Е. С. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до управління Держпраці у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовом до управління Держпраці у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування постанов.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного зясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Сторони у справі повноважних представників у судове засідання не направили, хоча повідомлялись про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на підставі листа Славутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області №6150/10/22-14-14-10 від 25 листопада 2016 року у якому вказано, що ФОП ОСОБА_2, використовує найману працю громадянки ОСОБА_3 без належного оформлення у відповідності до вимог законодавства про працю, що стверджується доданими до листа матеріали, відповідачем в період з 20.12.2016 по 21.12.2016р. проведена перевірка ФОП ОСОБА_2

Згідно вказаного вище листа посадовими особами органу ДФС в ході проведення фактичної перевірки у ФОП ОСОБА_2 10 листопада 2016 року за місцем здійснення підприємницької діяльності в магазині "Кабанчик" (вул. Жовтнева 98/2, прим.14 м. Ізяслав), встановлено, що реалізацію горілчано-тютюнових виробів населенню, які належать ФОП ОСОБА_2 з 25 жовтня 2016 року здійснювала ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3В.), ІНФОРМАЦІЯ_1, без оформлення трудових відносин, а саме - видання наказу про прийняття на роботу, повідомлення місцевого органу ДФС України про прийняття працівника на роботу, що підтверджується поясненнями наданими власноручно ОСОБА_3, в яких остання вказала, що працює в магазині "Кабанчик" м. Ізяслав, вул. Жовтнева 98/2, прим. 14 у ФОП ОСОБА_2, на посаді стажера та фактично виконує роботу по реалізації продовольчих товарів населенню, що вказує на виконання нею на регулярній основі, впродовж тривалого періоду, приблизно з 25 жовтня 2016 року, трудової функції продавця продовольчих товарів, заробітну плату за виконану роботу від ФОП ОСОБА_2 не отримувала.

За результатами перевірки проведеної відповідачем складено акт №22-11/2332 від 21 грудня 2016 року.

В ході перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_2 в порушення вимог ст.253 КЗпП України, статей 3, 4, 5 Основ законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, в період з 25 жовтня по 30 листопада 2016 року за місцем здійснення підприємницької діяльності у приміщені магазину "Кабанчик" (вул. Жовтнева 98/2, прим. 14, м. Ізяслав), фактично допустила ОСОБА_3 до виконання роботи, яка полягає у здійсненні нею регулярного продажу горілчано-тютюнових виробів по шість годин на день у визначений роботодавцем проміжок часу впродовж дня з 10 до 16 години з виконанням вказівок та доручень роботодавця за трудовою функцією продавця продовольчих товарів. Крім того, позивачем протиправно визначено проходження стажування ОСОБА_3 перед оформленням на роботу, без укладення трудового договору, оформленого наказом роботодавця, та повідомлення про прийняття працівника на роботу місцевого органу ДФС в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначені обставини також підтверджується поясненнями ОСОБА_3, відібраними під час проведення виїзної позапланової перевірки 20 грудня 2016 року місцем здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 у магазині "Кабанчик" (вул. Жовтнева 98/2, прим. 14, м. Ізяслав).

Крім того, ОСОБА_3 пояснила, що 02 грудня 2016 року фактично вона перебуває у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2, і виконує трудові функції за посадою продавець продовольчих товарів, з визначенням режиму роботи з 08:00 год. до 16:00 год. з двома вихідними днями на тиждень. Зазначена обставина також підтверджується наданими під час перевірки документами: наказом №3 від 01 грудня 2016 року про прийняття ОСОБА_3 на роботу від 01 грудня 2016 року на посаду продавця, повідомлення місцевого органу ДФС про прийняття працівника на роботу від 01 грудня 2016 року, який згідно зробленої відмітки поданий 01 грудня 2016 року та поясненням наданим ФОП ОСОБА_2 від 20 грудня 2016 року.

11 січня 2017 року на підставі висновків акту перевірки №22-11/2332 від 21 грудня 2016 року відповідач прийняв постанову №22/14 про накладення на ФОП ОСОБА_2 штрафу в розмірі 1600,00 грн. за порушення вимог ч.2 ст.30 Закону України "Про оплату праці" та постанову 22/15 про накладення на ФОП ОСОБА_2 штрафу в розмірі 48000,00 грн. за порушення вимог ст.253 КЗпП України, статей 3, 4, 5 Основ законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Позивач не погодилась із вказаними постановами та звернулась до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт вчинення позивачем порушень чинного законодавства України про працю та зайнятість населення.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Відповідно до ч.5 ст.50 Закону України "Про зайнятість населення" роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.

Згідно ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частина 1 статті 24 КЗпП України передбачає укладення трудового договору з фізичною особою виключно у письмовій формі.

На виконання вимог ст.24 КЗпП України, згідно порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" на роботодавця покладено обов'язок повідомлення про прийняття працівника на роботу місцевий орган Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску.

Частиною 2 ст.30 Закону України "Про оплату праці" встановлено обов'язок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до ст.253 КЗпП України, особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази укладення між позивачем і ОСОБА_3 трудового договору, докази сплати єдиного страхового внеску на дохід за використання праці ОСОБА_3, табелі обліку відпрацьованого робочого часу та відомостей нарахування заробітної плати та виплати заробітної плати найманої працівниці ОСОБА_3, за період з 25 жовтня по 30 листопада 2016 року.

Позивач зазначає, що ОСОБА_3 в період з 25 жовтня по 30 листопада 2016 року працювала у її магазині "Кабанчик", однак трудових відносин з ОСОБА_3 шляхом видання наказу про прийняття на роботу та подання повідомлення про прийняття на роботу до місцевого органу ДФС позивач не оформляла, оскільки ОСОБА_3В проходила стажування набуття навичок для майбутнього прийняття на роботу продавцем.

Як обґрунтовано зазначає суд першої інстанції, згідно вимог статей 21, 23, 24, 26 Кодексу законів про працю України не передбачена умова проходження стажування особою, яка має намір реалізувати свої здібності до праці шляхом укладення трудового договору.

Відповідно до положень статті 35 Закону України "Про зайнятість населення" для безробітних може бути організовано стажування - як різновид підвищення кваліфікації робітників і фахівців з вищою освітою з метою засвоєння особою кращого вітчизняного чи зарубіжного досвіду, набуття практичних умінь і навичок щодо виконання обов'язків на займаній посаді або на посаді, на яку претендує безробітний.

Разом з цим, позивачем не надано жодних документів, які б свідчили про оформлення стажування ОСОБА_3

Колегія суддів звертає увагу, що в позові та апеляційній скарзі позивач зазначає, що ОСОБА_3 в період з 25 жовтня по 30 листопада 2016 року не працювала та не стажувалась у її магазині, а лише кілька разів приходила до магазину у вільний час та ознайомлювалась із роботою продавця, при цьому ОСОБА_3 до роботи не була допущена, із ОСОБА_3 не було узгоджено умови щодо оплати праці, графіку роботи та початку виконання робіт.

Однак, дані доводи позивача спростовуються матеріалами перевірок, зокрема й поясненнями позивача та ОСОБА_3, відібраними в ході перевірок. Виконання ОСОБА_3 обов'язків продавця у магазині ФОП ОСОБА_2 "Кабанчик" (вул. Жовтнева 98/2, прим. 14, м. Ізяслав) підтверджує й зафіксований в акті від 10.11.2016р. факт реалізації товару ОСОБА_3 у вказаному магазині із застосуванням реєстратора розрахункових операцій.

В силу ст.265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац 2 ч.2 ст.265 КЗпП України); порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати (абзац 8 ч.2 ст.265 КЗпП України).

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5