Справа № 161/15920/16-а
Суддя: Подзіров А. О.
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/9/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2017 року м.Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Подзірова А.О., при секретарі Кубяк О.В., з участю представника позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2,представника відповідача - ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до начальника відділу ведення Реєстру територіальної громади ОСОБА_6 міської ради ОСОБА_2, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 міської ради про визнання протиправними рішень субєкта владних повноважень та відшкодування шкоди, завданої його незаконними діями,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернувся в суд з адміністративним позовом до начальника відділу ведення Реєстру територіальної громади ОСОБА_6 міської ради ОСОБА_2, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 міської ради про визнання протиправними рішень субєкта владних повноважень та відшкодування шкоди, завданої його незаконними діями.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_5 як наймачем та ОСОБА_7, як наймодавцем, від імені якого на підставі нотаріально посвідченої довіреності діяв представник, 27.05.2016 р. укладено договір найму житла, за яким наймодавець передав наймачеві в тимчасове платне короткострокове користування квартиру АДРЕСА_1 строком на 6 місяців. Пунктом 6.2. даного договору серед прав наймача було передбачено право зареєструвати своє місце проживання у житлі, що винаймається, у відповідності до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання». Позивачем 28.05.2016 р., через ЦНАП ОСОБА_6 міської ради було подано до відділу ведення Реєстру територіальної громади ОСОБА_6 міської ради заяву про реєстрацію місця проживання. До заяви від 28.05.2016 р. позивачем також подано пакет документів, необхідних для здійснення процедури реєстрації місця проживання. Проте, відповідачем 30.05.2016 р. прийнято рішення про відмову у реєстрації місця проживання. Позивачем 07.06.2016 р., через ЦНАП ОСОБА_6 міської ради подано до відділу ведення Реєстру територіальної громади ОСОБА_6 міської ради заяву про реєстрацію місця проживання. До такої заяви від 07.06.2016 р. позивачем також подано весь пакет документів, необхідних для здійснення процедури реєстрації місця проживання. Однак, відповідачем 08.06.2016 р. прийнято рішення про відмову у реєстрації місця проживання. Позивач вважає, що вищевказані рішення відповідача про відмову ОСОБА_5 у реєстрації його місця проживання від 30.05.2016 р. та від 08.06.2016 р. не відповідають вимогам законодавства, прийняті в супереч Конституції та законів України. Просить суд, визнати протиправними рішення начальника Відділу ведення Реєстру територіальної громади ОСОБА_6 міської ради ОСОБА_2 від 30.05.2016 р. та від 08.06.2016 р. про відмову у реєстрації місця проживання ОСОБА_5; зобовязати відповідача відшкодувати завдану позивачу моральну шкоду у спосіб принесення публічного вибачення шляхом публікації в місцевих друкованих виданнях на вибір відповідача: обласній незалежній громадсько-політичній газеті «Волинь-нова» або газеті «Віче-інформ» повідомлення наступного змісту: «Я, начальник відділу ведення Реєстру територіальної громади ОСОБА_6 міської ради ОСОБА_2 публічно вибачаюсь перед ОСОБА_5 за завдану моральну шкоду при прийнятті 30.05.2016 р. та 08.06.2016 р. неправомірних рішень про відмову у реєстрації місця проживання» та стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд, позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали, просили суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі. У своїх письмових запереченнях вказали, що рішення щодо відмови у реєстрації місця проживання ОСОБА_5, а також рішення про реєстрацію його місяця проживання ґрунтувались на вимогах Законів України.

Представник третьої особи ОСОБА_6 міської ради ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

У відповідності до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частини 1, 6 ст. 29 ЦК України встановлюють, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» міститься визначення окремих термінів, які вживаються у цьому Законі. Зокрема, реєстрацією є внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно зі статтею 2 цього Закону громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 28.05.2016 р. подав заяву ЦНАП до відділу ведення Реєстру територіальної громади ОСОБА_6 міської ради заяву про реєстрацію місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.58 ). До даної заяви позивачем подано наступний пакет документів, а саме: заява про реєстрацію місця проживання; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; квитанція про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; талон зняття з реєстрації проживання в Україні; картка реєстрації особи або будинкова книга; документи, що підтверджують право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про власності, договір найму; військовий квиток або посвідчення про прописку, що підтверджується описом прийняття документів № П 22142 від 28.05.2016 р. (а.с. 8 ).

Однак за результатами розгляду вказаної заяви начальником відділу ведення Реєстру територіальної громади ОСОБА_6 міської ради ОСОБА_2 30.05.2016 р. йому було відмовлено у реєстрації місяця проживання. Підставами для відмови стало те, що він не подав необхідних документів або інформації, а саме: в заяві вказано адресу житла АДРЕСА_2 по пр. Соборності, документ на право проживання в якому в ОСОБА_5 відсутній; не надано документа, що підтверджує право ОСОБА_1 на укладення з ОСОБА_5 договору найму житла (кв. № 71 в будинку № 32 на пр. Соборності), що належить малолітньому ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7 ).

Отже, відповідачем правомірно відмовлено позивачу ОСОБА_5 у реєстрації місяця проживання в будинку 36, кв. 71 по пр. Соборності в м. Луцьку, оскільки в поданих останнім документах наявна помилка в написанні номера будинку «32» замість вірного «36».

За таких обставин, з врахуванням викладеного суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

07.06.2016 р. ОСОБА_5 подав заяву через ЦНАП до відділу ведення Реєстру територіальної громади ОСОБА_6 міської ради заяву про реєстрацію місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 65 ). До даної заяви позивачем подано наступний пакет документів, а саме: заява про реєстрацію місця проживання; свій паспорт; квитанцію про сплату державного мита; талон зняття з реєстрації місяця проживання в Україні; оригінал будинкової книги; договір найму житла, акт прийому передачі та додаткову угоду; копія паспорта власника, свій військовий квиток, завірений з оригіналу посадовою особою ЦНАПу свідоцтва про право власності та витяг на житло АДРЕСА_3 (а.с. 18 ).

Однак за результатами розгляду вказаної заяви начальником відділу ведення Реєстру територіальної громади ОСОБА_6 міської ради ОСОБА_2 08.06.2016 р. йому було відмовлено у реєстрації місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3. Підставами для відмови стала: відсутність власника та наймодавця жила ОСОБА_8 під час подання заяви ОСОБА_5 на реєстрацію його місяця проживання у належному їй житлі (квартира № 54 в будинку № 44В на вул. Франка) не надано документів або записів, що підтверджують засвідчують підпис ОСОБА_8 на договорі найму житла, а тому на думку відповідача в зазначеному договорі містяться недостовірні відомості щодо підпису ОСОБА_8 (а.с. 17 ).

Дану відмову суд вважає протиправною з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 811 ЦК України, договір найму житла укладається у письмовій формі. Жодних інших застережень щодо форми договору чи порядку його реєстрації цивільне законодавство не передбачає. Також не передбачає і державної реєстрації такого виду правочинів. Дана правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 21 листопада 2011 року у справі № 6-53цс11.

Відповідно до ч. 1 ст. 795 ЦК України, передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, договір найму житла від 04.06.2016 р. укладений між наймодавцем ОСОБА_8 та наймачем ОСОБА_5 про тимчасове платне короткострокове користування квартирою № 54 в будинку № 44В по вул. Івана Франка в м. Луцьку строком на три місяці (а.с.19 20 ), акт прийому передачі в найм даної квартири від 04.06.2016 р. та додаткова угода до договору найму житла від 04.06.2016 р. від 06.06.2016 р. містять достовірні відомості щодо підпису ОСОБА_8 та можуть бути подані до відділу Реєстру територіальної громади ОСОБА_6 міської ради для реєстрації місця проживання позивача ОСОБА_5

Крім того суд звертає увагу сторін на той факт, що позивачем відповідачу було надано оригінал свідоцтва про право власності та оригінал будинкової книги квартири АДРЕСА_4, що також вказує на реальність вчиненого договору від 04.06.2016 р. укладений між наймодавцем ОСОБА_8 та наймачем ОСОБА_5

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.2 «Свобода пересування» Протоколу №4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

В силу ч. 1 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місцяпроживання в Україні" від 11.12.2003 року (надалі - Закон), громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно ст. 3 зазначеного Закону: свобода пересування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом; вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; особа - фізична особа; реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Чинною редакцією вказаної статті встановлено, що реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

Відповідно до ст. 6 зазначеного Закону реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Для реєстрації особа подає письмову заяву, документ до якого вносяться відомості про місце проживання, квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати, талон зняття з реєстрації, документи, що підтверджують право на проживання в житлі.

Вказаним Законом визначено вичерпний перелік необхідних документів для реєстрації місця проживання та заборонено вимагати для реєстрації подання особою інших документів.

Згідно п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року № 207 « Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» (далі Правил) для реєстрації місця проживання особа або її представник подає: 1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6,7 або 8; 2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; 3) квитанцію про сплату адміністративного збору; 4) документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сімї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників); 6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно здодатком 11(у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

Пунктом 11 згаданих Правил визначено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років.

Згідно з ч.1, 2, 6 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин суд вважає, що відповідач не довів правомірність своїх дій щодо підстав відмови у проведенні реєстрації місця проживання позивача, у звязку із чимслід визнати протиправним рішення начальника відділу ведення Реєстру територіальної громади ОСОБА_6 міської ради ОСОБА_2 від 08.06.2016 року про відмову у реєстрації місця проживання ОСОБА_9 А тому позов позивача в цій частині підлягає до задоволення.

Крім того, не підлягає до задоволення вимога позивача про зобовязання відповідача відшкодувати завдану позивачу моральну шкоду у спосіб принесення публічного вибачення шляхом публікації в місцевих друкованих виданнях на вибір відповідача: обласній незалежній громадсько-політичній газеті «ОСОБА_1 - нова» або газеті «Віче - інформ» повідомлення наступного змісту: «Я, начальник відділу ведення Реєстру територіальної громади ОСОБА_6 міської ради ОСОБА_2 публічно вибачаюсь перед ОСОБА_5 за завдану моральну шкоду при прийнятті 30.05.2016 р. та 08.06.2016 р. неправомірних рішень про відмову у реєстрації місця проживання», оскільки, враховуючи, що позивач на час розгляду прави зареєстрував місце своєї реєстрації, достатньою сатисфакцією в цьому випадку є саме визнання судом протиправним рішення посадової особи.

Тому, в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Крім того відповідно до задоволеної частини вимог відповідно до ст.. 94 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - ОСОБА_6 міської ради на користь позивача підлягає до стягнення витрати на оплату судового збору в сумі 551 грн. 20 коп

Враховуючи вище наведене, керуючись ст.ст.2, 7, 9, 10, 71, 94, 158, 160, 161-163 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення начальника відділу ведення Реєстру територіальної громади ОСОБА_6 міської ради ОСОБА_2 від 08.06.2016 року про відмову у реєстрації місця проживання ОСОБА_9.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - ОСОБА_6 міської ради на користь ОСОБА_5 витрати на оплату судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя: А.О. Подзіров