Справа № 816/106/17
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 р.Справа № 816/106/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Катунова В.В.

Суддів: Бенедик А.П. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання Ружинської К.О

в присутності:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Кременчуцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 02.02.2017р. по справі № 816/106/17

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Кременчуцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги, рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ФОП ОСОБА_3, звернувся до суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення від 16.11.2016 № /1809, яким збільшено грошове зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 18 843,76 грн, в тому числі за податковим зобов'язаннями в сумі 15 075,01 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 3 768,75 грн., вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.11.2016 № Ф-/22, якою нараховано недоїмку зі сплати єдиного внеску в сумі 33 564,33 грн., рішення від 16.11.2016 № /1808 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, в сумі 3 356,43 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.02.2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, а саме: п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, що призвело до неправильного вирішення справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) зареєстрований як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Комсомольської міської ради Полтавської області 18.04.2005 (а.с.9), перебуває на податковому обліку в Комсомольському відділенні Кременчуцької ОДПІ на загальній системі оподаткування.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, видами діяльності ФОП ОСОБА_3 за КВЕД є: 23.61 Виготовлення виробів із бетону для будівництва, 43.39 Інші роботи із завершення будівництва, 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, 46.76 Оптова торгівля іншими проміжними продуктами, 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, 47.52 роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (а.с. 69-70).

В період з 26.09.2016 по 17.10.2016 на підставі наказу від 12.09.2016 № 743, термін проведення перевірки було продовжено наказом від 07.10.2016 № 784, працівниками Кременчуцької ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1, по питанню повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, законодавства про збір та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 по 31.12.2015.

За результатами перевірки складено акт від 24.10.2016 № 555/16-03-13-05-07/НОМЕР_1 (а.с. 12-27), яким зафіксовано, зокрема, порушення позивачем вимог:

- п. 177.4 ст. 177, п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на доходи з фізичних осіб за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 в розмірі 15074,01 грн;

- п. 2 ст. 7, п. 11 ст. 8, п. 2 ст. 9 р. ІІІ Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого занижено суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 33 564,33 грн, у тому числі за 2015 рік на суму 33 564,33 грн.

За висновками перевірки, платником податків до складу валових витрат зайво віднесено суму оплати послуг охорони ТОВ "Явір-2000" в розмірі 7 166,69 грн без ПДВ згідно актів наданих послуг № 854 від 31.01.2015 в сумі 500,00 грн, № 3359 від 28.12.2015 у сумі 500,00 грн, № 7440 від 31.03.2015 в сумі 500,00 грн, № 8490 від 30.04.2015 в сумі 500,00 грн, № 10022 від 31.05.2015 у сумі 500,00 грн, № 11194 від 30.06.2015 в сумі 666,67 грн, № 13005 від 31.07.2015 на суму 666,67 грн, № 13996 від 31.08.2015 на суму 666,67 грн, № 15168 від 30.09.2015 на суму 666,67 грн, № 16369 від 31.10.2015 на суму 666,67 грн, № 17668 від 30.11.2015 у сумі 250,00 грн, № 19010 від 31.12.2015 у сумі 666,67 грн. Згідно п.п. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України вартість оплачених послуг з охорони приміщень не включаються до складу витрат фізичної особи - підприємця, яка застосовує загальну систему оподаткування у 2015 році.

Крім того, платником податків до складу валових витрат віднесено суму закупки матеріалів в розмірі 93 333,33 грн. від ТОВ "Поліпласт Україна", що не були використані в господарській діяльності, оскільки знаходилися в складі залишків товарно-матеріальних цінностей станом на 31.12.2015 підтверджується інвентаризаційним описом ТМЦ станом на 01.01.2016 наданим на перевірку, накладними та рахунками на оплату.

Таким чином, платником податку неправомірно включено до складу витрат закупку товару в розмірі 93 333,33 грн, що жодним чином не вплинуло на формування одержавного валового доходу у 2015 році, тобто не було задіяно в операціях з оподаткування, а отже відсутній зв'язок використання даних послуг з фінансово-господарською діяльністю платника податку, чим порушено п.п. 177.4.1 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України "...До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, як можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Перевіркою правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу, відображеного в додатку 5 до податкової декларації, встановлено заниження задекларованої суми чистого оподатковуваного доходу в періоді з 01.01.2015 по 31.12.2015 в розмірі 100 500,02 грн,в тому числі за 2015 рік в розмірі 100 500,02 грн.

Також перевіркою встановлено, що вищевказане порушення мало вплив на заниження позивачем у перевіряємому періоді суми єдиного соціального внеску в розмірі 33 564,33 грн, як різниця між даними перевірки 38 858,21 грн та даними звітів позивача в сумі 5293,88 грн, або суми єдиного внеску, нарахованого з чистого оподаткованого доходу у розмірі 34,7 %.

На підставі акту перевірки від 24.10.2016 № 555/16-03-13-05-07/НОМЕР_1 Кременчуцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Полтавській області було винесене податкове повідомлення - рішення від 16.11.2016 № /1809, яким збільшено грошове зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 18 843,76 грн, в тому числі за податковим зобов'язаннями в сумі 15 075,01 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 3 768,75 грн., вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.11.2016 № Ф-/22, якою нараховано недоїмку зі сплати єдиного внеску в сумі 33 564,33 грн., рішення від 16.11.2016 № /1808 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, в сумі 3 356,43 грн.

Позивач, не погоджуючись з винесеними щодо нього рішеннями, оскаржив їх в адміністративному порядку до ГУ ДФС у Полтавській області, за результатами розгляду скарг оскаржувані рішення залишено без змін

Позивач заперечуючи законність вказаних податкового повідомлення - рішення, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій, звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності в діях позивача порушень положень Податкового кодексу України та, відповідно, відсутності факту заниження суми податкового зобовязання з податку на додану вартість за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 в розмірі 15074,01 грн., та заниження суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 33 564,33 грн., у тому числі за 2015 рік на суму 33 564,33 грн. Висновки відповідача викладені в акті перевірки позивача не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, не підтверджені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки вони ґрунтуються на фактичних обставинах справи та відповідають приписам чинного законодавства, з огляду на наступне.

За висновками податкового органу, позивач зайво відніс до складу валових витрат суму оплати послуг охорони ТОВ «Явір-2000» в загальному розмірі 7 166,69 грн, які відповідно до п.п. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат фізичної особи підприємця, яка застосовує загальну систему оподаткування.

Судовим розглядом встановлено, що облік доходів і витрат ФОП ОСОБА_3 ведеться касовим методом з документальним підтвердженням всіх операцій.

Одним з видів діяльності ФОП ОСОБА_3 є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (а.с. 10).

Позивач володіє на праві приватної власності нежитловим приміщенням за адресою: Полтавська область, м. Горішні Плавні, вул. Героїв Дніпра (раніше Леніна), 78 загальною площею 219,8 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу від 03.07.2013,посвідченого приватним нотаріусом Комсомольського нотаріального округу ОСОБА_4 за р. № 2619. На підтвердження даного факту до матеріалів справи надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.07.2013, індексний номер 5648420 (а.с. 53).

В межах власної господарської діяльності позивач надавав частину вказаного приміщення площею 190 кв.м. в оренду ФОП ОСОБА_5 на підставі договору оренди від 01.11.2011 № 1/11 строком до 01.11.2014, який було продовжено (а.с. 54-55).

16.10.2013 між ТОВ «Явір-2000» (Виконавець) та ОСОБА_3 (Замовник) укладено договір № ЯКМ/1488-Т про центральну охорону (а.с. 49-52), згідно предмету якого Замовник передає, а Виконавець приймає під охорону обєкти та майно, що знаходиться на цих обєктах, згідно переліку наведеного в Дислокації (Додаток № 1 до Договору), а саме: магазин «Мрія» за адресою: м. Комсомольськ, вул. Леніна, 78. За охорону обєкта Замовник виплачує Виконавцю грошові кошти, згідно виставлених рахунків.

На підтвердження реальності понесених витрат на оплату охорони в 2015 році позивачем надано рахунки за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 на оплату послуг охорони згідно договору від 16.10.2013 № ЯКМ/144-Т з ТОВ "Явір-2000", акти надання послуг (а.с. 101-112) та платіжні доручення на оплату послуг охорони (а.с. 113-128).

Правила оподаткування фізичних осіб - підприємців у перевіряємому періоді визначалися Податковим кодексом України (в редакції чинній на момент вчинення господарських операцій).

Пунктом 177.2 статті 172 вказаного Кодексу визначено, що обєктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, повязаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця.

Відповідно до п.п. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Приймаючи до уваги той факт, що витрати на охоронну сигналізацію власного нежитлового приміщення позивача спрямовані на забезпечення його експлуатації, яке використовується в межах господарської діяльності щодо надання в оренду приміщень, то витрати є такими, що безпосередньо повязані з отриманням доходів.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що вартість оплачених послуг з охорони приміщень , у тому числі тих, які здаються в оренду, не включаються до складу витрат фізичної особи - підприємця, яка застосовує загальну систему оподаткування не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про правомірність включення до складу витрат позивача витрати в сумі 7 166,69 грн за отримані послуги охорони від ТОВ "Явір-2000".

Також податковим органом в акті перевірки встановлено завищення валових витрат на суму закупки матеріалів в розмірі 93 333,33 грн від ТОВ «Поліпласт Україна», що не були використані в господарській діяльності, оскільки знаходились в складі залишків товарно-матеріальних цінностей станом на 31.12.2015, що підтверджується інвентаризаційним описом ТМЦ станом на 01.01.2016 наданим на перевірку, накладними та рахунками на оплату.

На думку відповідача, понесення вищевказаних витрат жодним чином не вплинуло на формування одержаного валового доходу у 2015 році, а отже відсутній обовязок використання даних послуг з фінансово-господарською діяльністю платника податку, чим порушено п.п. 177.4.1 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України.

З пояснень представника позивача, наданих під час розгляду справи встановлено, що одним із видів діяльності ФОП ОСОБА_3 є виготовлення виробів із бетону для будівництва. В 2015 році ФОП ОСОБА_3 започаткував діяльність із виробництва плиток для будівництва, уклавши з цією метою низку договорів.

Так, 21.05.2015 між позивачем (Покупець) та ФОП ОСОБА_6 (Продавець) укладено договір купівлі-продажу № 7 (а.с. 71-74), за умовами якого Продавець зобовязався передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити обладнання і матеріали в асортименті, кількості, якості та в строки згідно зі Специфікацією № 1 (Додаток № 1 до Договору). Відповідно до вказаної специфікації, ФОП ОСОБА_3 придбавав у ФОП ОСОБА_6 форми із поліфасада, пластифікатор, бетонозмішувач, вібростол в кількості та по ціні цієї специфікації.

23.06.2015 ФОП ОСОБА_6 поставив ФОП ОСОБА_3 продукцію (обладнання для виробництва) на суму 61 650,00 грн згідно накладної № 44 від 03.06.2015 (а.с. 76).

01.06.2015 між ФОП ОСОБА_3 як орендарем та ФОП ОСОБА_7 як орендодавцем укладено договір оренди № 25 (а.с. 77) згідно якого орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду для підприємницької діяльності приміщення столярної майстерні площею 61,4 кв.м. за адресою: Полтавська область, м. Комсомольськ, вул. Будівельників, 73. Відповідно до п. 2.1 договору оренди, строк його дії встановлено з 01.06.2015 по 30.04.2016.

Також, протягом 2015 року ФОП ОСОБА_3 здійснив купівлю таких товарів у ТОВ Поліпласт-Україна» згідно накладних (а.с. 78-85):

№ 755 від 27.07.2015, поліпласт на суму 23 000,00 грн, в т.ч. ПДВ 3 833,33 грн (рахунок № 792 від 24.07.2015);

№ 805 від 04.08.2015, поліпласт на суму 22 000,00 грн, в т.ч. ПДВ 3 666,66 грн (рахунок № 833 від 31.07.2015);

№ 991 від 14.09.2015, реламікс на суму 22 000,00 грн, в т.ч. ПДВ 3 666,67 грн (рахунок № 1029 від 14.09.2015);

№ 1104 від 05.10.2015, реламікс, поліпласт на суму 45 000,00 грн, в т.ч. ПДВ 7 500,00 грн (рахунок № 1129 від 01.10.2015).

Саме залишки цих товарів на складі станом на 31.12.2015, що підтверджується інвентаризаційним описом ТМЦ на суму в 93 333,33 грн контролюючий орган вважає зайво понесеними витрати (а.с. 99).

Також судовим розглядом встановлено, що наприкінці 2015 року ФОП ОСОБА_3 почав виробництво виробів із закуплених матеріалів (плитки, бордюри тощо) та в 2016 році частково реалізував їх, що підтверджується, зокрема:

- видатковою накладною № 44 від 24.05.2016 (а.с. 87), згідно якої ФОП ОСОБА_3 поставив ТОВ «Монтажник» термопанелі на пінопласті на суму 12 936,00 грн, рахунок-фактура № 44 від 05.05.2016 (а.с.86) на оплату ТОВ «Монтажник» суми 12 963,00 грн; платіжні доручення ТОВ «Монтажник» № 92 від 05.05.2016 та № 107 від 24.05.2016 на суму 5000,00 грн та 7936,00 грн відповідно (а.с. 96-97);

- видатковою накладною № 34 від 07.04.2016 (а.с. 89), згідно якої ФОП ОСОБА_3 поставив ТОВ «БФ Хімзахист» плиту поліфасадну на суму 2691,00 грн; рахунок-фактура № 34 від 06.05.2016 (а.с. 88) на оплату ТОВ «БФ Хімзахист» суми 2691,00 грн; платіжне доручення ТОВ «БФ «Хімзахист» № 1620 від 06.05.2016 на суму 2691,00 грн (а.с. 98);

- видатковою накладною № 81 від 07.09.2016 (а.с. 91), згідно якої ФОП ОСОБА_3 поставив ТОВ «Наше тепло» бордюр на суму 1800,00 грн; рахунок-фактура № 81 від 02.09.2016 (а.с. 90) на оплату ТОВ «Наше тепло» суми 1800,00 грн; платіжне доручення № 185 від 02.09.2016 на суму 1800,00 грн (а.с. 94);

- видатковою накладною № 80 від 07.09.2016 (а.с. 93), згідно якої ФОП ОСОБА_3 поставив ТОВ «Наше тепло» бордюр на суму 1920,00 грн; рахунок-фактура № 81 від 01.09.2016 (а.с. 92) на оплату ТОВ «Наше тепло» суми 1920,00 грн; платіжне доручення № 182 від 01.09.2016 на суму 1920,00 грн (а.с. 95).

Таким чином, позивач за касовим методом відніс витрати в сумі 93 333,33 грн до складу витрат 2015 року за фактом придбання товарів, а доходи за наслідками господарської діяльності з виготовлення виробів з бетону частково отримав в 2016 році.

До 01.01.2015 пункт 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України мав відсилання до розділу ІІІ цього Кодексу («Податок на прибуток підприємств») та вказував, що до переліку витрат фізичних осіб підприємців, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно розділу ІІІ Податкового кодексу. В свою чергу, пункт 138.4 статті 138 Податкового кодексу України (розділ ІІІ Податкового кодексу України) визначав, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Однак, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, що набули чинності з 01.01.2015, пункт 177.4 статті 177 Податкового кодексу України визначає, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Станом на момент формування позивачем спірних витрат в податковому законодавстві була відсутня привязка до пункту 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України щодо обовязковості визнання витрат саме того періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів. Визначальним же моментом залишається повязаність цих витрат з господарською діяльністю фізичної особи підприємця відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України.

Оскільки, позивачем доведено, що зазначені витрати понесені в зв'язку із здійсненням ним господарської діяльності, відтак, витрати на суми закупки матеріалів підлягають включенню до складу валових витрат позивача, а тому колегія суддів підтверджує висновки суду про відсутність підстав для донарахування податковим органом позивачеві грошового зобовязання по податку з доходів фізичних осіб за 2015 рік.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У відповідності до ч. 11 ст. 8 вищевказаного Закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) єдиний внесок для зазначених вище платників встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (тобто, суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб).

Відповідно до положень п. 6 ст. 1, ч.3 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені законом, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Так, згідно з ч. 11 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно з пп. 3) п. 2 розділу VІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Мінфіну від 20.04.2015 № 449 (далі по тексту - Інструкція), за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску до 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми, а після 01 січня 2015 року - 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску. При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за формою згідно з додатком 13 до цієї Інструкції. Підставою для прийняття відповідного рішення є акт перевірки платника єдиного внеску.

Однак, доводи відповідача про заниження позивачем суми чистого оподатковуваного доходу не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а відтак, відсутні підстави для висновку про заниження позивачем суми єдиного внеску, що підлягає сплаті ФОП ОСОБА_3 за 2015 рік.

Слід відмітити, що висновок відповідача про заниження належної до сплати суми єдиного внеску ґрунтується лише на твердженні про заниження чистого оподатковуваного доходу. Інших зауважень з приводу обчислення грошового зобовязання з єдиного внеску в акті перевірки не викладено.

Отже, аналізуючи фактичні обставини справи та наведені вище норми, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставне донарахування позивачеві зобовязання зі сплати єдиного внеску за 2015 рік в сумі 33 564,33 грн та застосування штрафних санкцій за донарахування в сумі 3 356,43 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів підтверджує висновки суду першої інстанції про наявність достатніх підстав та належних доказів на підтвердження правомірності заявлених позовних вимог.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 02.02.2017 року по справі № 816/106/17 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони повністю ідентичні доводам заперечення на адміністративний позов, яким судом першої інстанції, з урахуванням матеріалів та обставин справи, було надано належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 02.02.2017р. по справі № 816/106/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_8
Судді ОСОБА_9 ОСОБА_10
Повний текст ухвали виготовлений 10.04.2017 р.