Справа № 802/2307/16-а
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

802/2307/16-а

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

УХВАЛА

Суддя Вищого адміністративного суду України Маринчак Н.Є., перевіривши відповідність вимогам статті 213 КАС України матеріали касаційної скарги Жмеринської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 13 січня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року у справі №802/2307/16-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Жмеринський елеватор» до Жмеринської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

встановив :

Підставою для прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення став висновок контролюючого органу, викладений в акті перевірки від 29 листопада 2016 року №935/12/38328468, щодо порушення позивачем пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України з огляду на несвоєчасну реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних від 22 червня 2016 року №2, від 26 липня 2016 року №22, від 11 жовтня 2016 року №5.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку-продавець товарів/послуг зобов’язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відсутність факту реєстрації платником податку-продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов’язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов’язань за відповідний звітний період.

За правилами пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям-платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених статтею 201 цього Кодексу, тягнуть за собою накладення на платників податку на додану вартість, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов’язок щодо такої реєстрації, штрафу, зокрема, в розмірі 10 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, – у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів.

Однак, як з’ясовано судами при вирішенні спору, податкову накладну від 11 жовтня 2016 року №5 виписано позивачем на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Курланд» помилково. Господарська операція з очистки та сушки соняшника для виробництва олеїнової кислоти між цим суб’єктом господарювання та ТОВ «Жмеринський елеватор», за якою виписано розглядувану податкову накладну на суму 901092,99 грн., не відбувалась, у зв’язку з чим позивачем 23 листопада 2016 року здійснено коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної від 11 жовтня 2016 року №5.

Натомість зазначені кошти отримано ТОВ «Жмеринський елеватор» від ТОВ «Курланд» як поворотну фінансову допомогу згідно з договором від 07 жовтня 2016 року №728/10-16 ФД, які в подальшому повернуто контрагенту за платіжним дорученням від 23 листопада 2016 року №760.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Жмеринська ОДПІ звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, рішення суду апеляційної інстанції та прийняття нового, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 213 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає порушення норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини п’ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

З наведених законодавчих приписів випливає, що касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішення справи та/або порушення судами норм процесуального права із зазначенням того, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення спору.

Однак зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень не вбачається допущеного судами невірного правозастосування в частині задоволення позовних вимог, а доводи касаційної скарги не викликають необхідності перевірки матеріалів справи. Висновки судів у частині задоволення позовних вимог, покладені в основу прийняття оскаржуваних рішень, ґрунтуються на правильному тлумаченні та застосуванні правових норм.

Отже, враховуючи те, що зміст оскаржуваних судових рішень у частині задоволення позовних вимог не дає підстави для висновку про те, що судами попередніх інстанцій допущено порушення норм процесуального права чи неправильно застосовано норми матеріального права, обґрунтування касаційної скарги, її зміст й доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки застосування судами норм права відповідає усталеній практиці Вищого адміністративного суду України, тому слід відмовити у відкриті касаційного провадження.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення судових інстанцій особами, які беруть участь у справі, не оскаржуються, а тому відсутні підстави для надання правового аналізу відповідним висновкам судів у рамках даного касаційного провадження.

Згідно з частиною шостою статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України копія ухвали про повернення касаційної скарги або про відмову у відкритті касаційного провадження разом з доданими до скарги матеріалами направляються особі, яка подавала касаційну скаргу, а касаційна скарга залишається у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Жмеринської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 13 січня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року у справі №802/2307/16-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Жмеринський елеватор» до Жмеринської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлених статтями 237- 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Маринчак