Справа № 810/3226/16
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2017-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2017 року № 810/3226/16
Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лапія С.М.,

при секретарі Пшику Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом Військового прокурора Київського гарнізону Центрального регіону України в інтересах Держави в особі: Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 до Віта-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання нечинним та скасування рішення,-

в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся Військовий прокурор Київського гарнізону Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 з позовом до Віта-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання нечинним та скасування п. 3 рішення Віта-Поштової сільської ради Києво-Святошинської району Київської області від 30.06.2016 № 8-98.

Позовні вимоги обґрунтовуються наступним. Так, Рішенням Віта-Пошщтової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 4 сесії 5 скликання від 10 жовтня 2006 року затверджено матеріали інвентаризації земельної ділянки площею 31,99 га, що знаходиться на території військової частини НОМЕР_1 , яка розташована в с. Віта-Поштова по вул. Боярській та відповідно до п. 2 надано вищезазначеній частині дозвіл на збір технічної документації по оформленню права постійного користування на дану земельну ділянку.

Рішенням Віта-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 30 червня 2016 року №8-98 внесено зміни до Рішення Віта-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 4 сесії 5 скликання «Про затвердження документації на оформлення права постійного користування землею військової частини НОМЕР_1 », зокрема, п. 3 Рішення №8-98 Віта-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області надано дозвіл військовій частині НОМЕР_1 на збір технічної документації по оформленню права постійного користування землею площею 12,2044 га під розміщення військової частини, яка розташована в с. Віта-Поштова, по вул.. Боярській, чим фактично зменшено площу зазначеної земельної ділянки з 31,99 га на 12 га.

Позивач вважає, що прийняття такого рішення Віта-Поштовою сільською радою Києво-Святошинського району Київської області здійснено поза межами компетенції сільської ради та прийняте з порушенням вимог закону, а тому є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки спірна земельна ділянка відноситься до земель оборони, яка може перебувати лише у державній власності.

Військовий прокурор Київського гарнізону Центрального регіону України у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представники позивачів у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з мотивів, викладених у письмових поясненнях та просив у задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено, що Рішенням від 10 жовтня 2006 року Віта-Поштової сільської ради 4 сесії 5 скликання «Про затвердження матеріалів інвентаризації та надання дозволу на збір технічної документації по оформленню права постійного користування землею в/ч А-0799» вирішено:

-Затвердити матеріали інвентаризації земельної ділянки площею 31,9862 га під розміщення військової частини, яка розташована в с. Віта-Поштова, по вул. Боярській, виконаного ТОВ «Київський регіональний інститут земельних реформ».

-Надати дозвіл в/ч НОМЕР_1 на збір технічної документації по оформленню права постійного користування землею площею 31,9862 га під розміщення військової частини, яка розташована в с. Віта-Поштова, по вул. Боярській.

-Зобов`язати в/ч НОМЕР_1 оформити технічну документацію згідно чинного законодавства.

Віто-Поштовою сільською радою 30 червня 2016 року прийнято рішення №8-98 «Про прийняття на баланс Віто-Поштової сільської ради території військового містечка №254 військової частини НОМЕР_1 ».

У пункті 3 цього рішення зазначено:

«Внести зміни в рішення Віто-Поштової сільської ради від 10 жовтня 2006 року 4 сесії 5 скликання «Про затвердження матеріалів інвентаризації та надання дозволу на збір технічної документації по оформленню права постійного користування землею в/ч А-0799» та викласти п.п.2.3 даного рішення в наступній редакції:

« 2. Надати дозвіл в/ч НОМЕР_1 на збір технічної документації по оформленню права постійного користування землею площею 12,2044 га під розміщення військової частини, яка розташована в

АДРЕСА_1 . Зобов`язати в/ч НОМЕР_1 оформити технічну документацію та акт постійного користування згідно чинного законодавства».

Прокурор, обгрунтовуючи позовні вимоги, послався на лист Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області №01-21, у якому зазначено, що відповідно до державної статистичної звітності форма 6-зем станом на 01.01.2015 року в межах Києво-Святошинського району за Міністерством оборони обліковується - Віто-Поштова сільська рада - 32,0 га., та на акт інвентаризації земель Міністерства оборони України на території Віта-Поштової сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області 1998 року, відповідно до якого, на думку прокурора, надано право на користування спірною земельною ділянкою військовій частині НОМЕР_1 , підтверджуючим правом на спірну земельну ділянку згідно акту інвентаризації є рішення РМ УРСР від 06.06.1955 №665-027 рс.

Земельний кодекс Української РСР, ВР УРСР від 08.07.1970 втратив чинність з 15.03.1991.

Статтею 20 Земельного кодексу Української РСР встановлено, що відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі.

Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу Української РСР від 08.07.1970 видача державних актів на право користування землею, а також актів на право довгострокового тимчасового користування землею провадиться виконавчими комітетами районних (міських) Рад народних депутатів.

Згідно ст. 22 Земельного кодексу Української РСР від 08.07.1970 приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється.

Отже, Земельним кодексом Української РСР, ВР УРСР від 08.07.1970 було визначено документи, що встановлюють право землекористування та порядок видачі документів на право користування землею. Отже розпорядження Ради Міністрів УРСР у відповідності до даного кодексу не є документом, який посвідчує право користування землею.

Земельний кодекс України ВР УРСР від 18.12.1990 №561-XII, втратив чинність згідно із Земельним кодексом України від 25 жовтня 2001 року №2768-III.

Так, статтею 22 Земельного кодексу України ВР УРСР було встановлено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Відповідно до ст. 23 Земельного кодексу України ВР УРСР право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Знову ж таки, у відповідності до ст. ст. 22, 23 Земельного кодексу України ВР УРСР чітко визначено підстави виникнення права постійного користування земельною ділянкою та документи, які посвідчують право на земельну ділянку, при цьому, акт інвентаризації земель у відповідності до даного кодексу не є документом, який посвідчує право постійного користування землею.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття рішення від 10.10.2006) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 Земельного кодексу України визначено перелік документів, що посвідчують право на земельну ділянку, відповідно до яких право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Форми державних актів на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 126 Земельного кодексу України (в редакції з 01 січня 2013 року) право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" регулює відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 19 даного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом.

Наказом Державного комітету статистики України від 05.11.1998 №377 «Про затвердження форм державної статистичної звітності з земельних ресурсів та інструкції з заповнення» затверджено та введено в дію, починаючи зі звіту за 1998 рік, Форму державної статистичної звітності №6-зем «Звіт про наявність земель та розподіл їх за власниками землі, землекористувачами, угіддями та видами економічної діяльності».

Звіт за Формою 6-зем складався на 01 січня кожного року.

Даний наказ втратив чинність на підставі Наказу Державної служби статистики України від 19.08.2015 №190 «Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Державного комітету статистики України від 05 листопада 1998 року № 377 "Про затвердження форм державної статистичної звітності з земельних ресурсів та Інструкції з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель (форми №№ 6-зем, 6а-зем, 6б-зем, 2-зем)"».

З втратою чинності наказу від 05.11.1998 №377, 19 серпня 2015 року втратила чинність і Форма державної статистичної звітності №6-зем.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051 затверджено Порядок ведення Державного земельного кадастру відповідно до частини 3 ст. 5 Закону України «Про державний земельний кадастр».

Статтею 16 ЗУ «Про державний земельний кадастр» встановлено, що кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про державний земельний кадастр» пошук відомостей щодо об`єктів Державного земельного кадастру, зареєстрованих земельних ділянок проводиться виключно за кадастровими номерами.

Відповідно до листа Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області від 28.10.2016 №18-1012-99.5-18822-16 в Управлінні правовстановлюючі документи та документація із землеустрою на спірну земельну ділянку в архіві управління не виявлена та у зв`язку з тим, що пошук об`єктів Державного земельного кадастру, зареєстрованих земельних ділянок проводиться виключно за кадастровими номерами, управління не має можливості за адресою ділянки ідентифікувати спірну земельну ділянку (а.с. 48).

Як слідує з листа Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області від 27.01.2017 №9-1012-99.5-213/2-17, у 2006 році було проведено інвентаризацію земель Міністерства оборони України на території Віта-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

На підставі доручення Прем`єр Міністра України від 11.10.2011 №48661/1/1-11 та наказу Держкомзему від 14.10.2011 №576 (із змінами та доповненнями, внесеними наказом Держкомзему від 18.10.2011 №578), для забезпечення збереження та перевезення документації і товарно-матеріальних цінностей Управління було проведено їх інвентаризацію.

За результатами інвентаризації документація із землеустрою на земельну ділянку військового містечка № НОМЕР_2 в архіві Управління не виявлена. Державна реєстрація даної земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номеру у відповідності до вимог чинного законодавства не здійснювалось. Інформації про припинення права постійного користування вищевказаними землями до Управління не надходило.

Отже, суд приходить до висновку, що право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 31,9862 га, яка розташована в с. Віта-Поштова, по вул. Боярській не було оформлено за в/ч А-0799, тобто, за державою не було зареєстровано спірну земельну ділянку.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах села Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області.

Пунктом 7 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06 вересня 2012 року №5245-VI (надалі - Закон) встановлено, що з дня набрання чинності цим Законом землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Даний Закон набув чинності 01 січня 2013 року.

Відповідно до пунктів 3 та 4 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються:

а) земельні ділянки; на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громад, які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;

б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.

У державній власності залишаються:

а) розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності; які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони;

б) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

в) землі зон відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті «а» пункту 3 цього розділу.

Статтями 125 та 126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Пунктами 5 та 6 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону встановлено, що державна реєстрація права держави чи територіальної громади на земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, здійснюється на підставі заяви органів, які згідно із статтею 122 Земельного кодексу України передають земельні ділянки у власність або у користування, до якої додається витяг з Державного земельного кадастру про відповідну земельну ділянку.

У разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються: у межах населених пунктів сільськими, селищними, міськими радами; за межами населених пунктів органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками.

Пунктом 12 Розділу II Закону зобов`язано, Кабінет Міністрів України протягом шести місяців з дня опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідності із цим Законом.

Отже, судом встановлено, що станом на 30 червня 2016 року за державою не було зареєстровано спірну земельну ділянку в порядку, визначеному Законом, право надання дозволу військовій частині НОМЕР_1 на збір технічної документації по оформленню права постійного користування землею площею 12,2044 під розміщення військової частини, яка розташована в с. Віта-Поштова, по вул. Боярській належало Віта-Поштовій сільській раді, а не Києво-Святошинській районній державній адміністрації, оскільки спірна земельна ділянка не була внесена до Державного реєстру земель.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляють спільні інтереси територіальної громади сіл, селищ та міст, приймають нормативні і ненормативні акти. До нормативних актів належать акти, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Відповідно до висновку пункту 4 мотивувальної частини рішення №7-рп/2009 Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Отже, з моменту прийняття сільською радою рішення від 10 жовтня 2006 року про надання дозволу в/ч НОМЕР_1 на збір технічної документації по оформленню права постійного користування землею площею 31,9862 га під розміщення військової частини, яка розташована в АДРЕСА_1 , до моменту прийняття пункту 3 рішення сільською радою 30 червня 2016 року про внесення змін пройшло майже 10 років, за які військовою частиною НОМЕР_1 не було розроблено технічну документацію із землеустрою, не було оформлено право постійного користування землею відповідно до закону, не було отримано військовою частиною А 0799 державний акт на право постійного користування землею спірною земельною ділянкою, що є підставою вважати рішення Віта-Поштової сільської ради від 10 жовтня 2006 року ради не реалізований, тому відповідно до закону лише сільська рада мала та має право вносити зміни в рішення від 10 жовтня 2006 року.

Також суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У матеріалах справи знаходиться лист від 18 квітня 2016 року №1/16 Громадської організації «Об`єднання громадян «Зв`язківець», яке об`єднує в собі всіх мешканців військового містечка № НОМЕР_2 , що знаходиться в с. Віта-Поштова при військовій частині НОМЕР_1 , що розташоване на площі 30 га на території Віта-Поштової сільської ради.

Даним листом проінформовано Віта-Поштову сільську раду про те, що технічний стан будинків та умови проживання в них (санітарні, житлові, екологічні) не відповідають встановленим нормам; системи електро- та водопостачання знаходяться в занедбаному стані та постійно виходять з ладу, що призводить до постійних аварій; системи каналізаційних стоків постійно руйнуються, що призводить до постійного підтоплення будинків фекальними водами; відсутні очисні споруди, каналізаційні стоки зливаються на рельєф; адміністративна територія відгороджена від житлової зони умовно, а з лівого боку взагалі відсутні огорожа, в наслідок чого є можливість вільного безперешкодного доступу на територію сторонніх осіб та безпритульних тварин; територія яка не використовується за прямим призначенням військовою частиною захаращена, вкрита чагарниками, та просили раду здійснити перевірку цільового використання земельної ділянки , на якій розташоване військове містечко та військова частина, з метою виявлення можливих частин територій, які можна було б в майбутньому використати для покращення житлово-побутових умов жителів військового містечка.

Сільською радою обстежено спірну земельну ділянку, про що 17 травня 2016 року складено Акт земельної комісії Віта-Поштової сільської ради у складі: Голови земельної комісії Місячного Т.С., членів земельної комісії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за участю Командира батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 .

Під час огляду земельної ділянки було виявлено наступне: частина земельної ділянки, що прилягає по вулиці Вересневій за вимірами 250 метрів вздовж вулиці Боярській частково огороджена, має вільний доступ, територія пороща бур`янами, кущами. кущовими деревами та іншими зеленими насадженнями. Стан зарощення території не дає змоги вільно пересуватися. На зазначеній частині земельної ділянки комісією не було виявлено будь якого військового майна.

На частині земельної ділянки згідно плану схеми розташовано житловий двоповерховий будинок, в якому проживають військовослужбовці зі своїми сім`ями. Поряд розташована трансформаторна підстанція. На території були зафіксовані безпритульні собаки, які переміщаються територією зграєю. Виявлено сміттєзвалище. Будь яких інших будівель, споруд, облаштованих майданчиків на вказаній території земельної ділянки комісією виявлено не було.

Комісією було оглянуто територію земельної ділянки зі сторони вулиці Ярослава Мудрого та зафіксовано наступне: на даній частині земельної ділянки розташований спортивних комплекс у складі футбольного поля з трибунами, площадками для міні футболу, баскетболу, волейболу, площадками для великого тенісу, дитячого майданчику та площадкою з тренажерами.

Також на даній частині земельної ділянки знаходяться 4 (чотири) двоповерхових житлових будинки та господарські споруди військового містечка № НОМЕР_2 . Також комісією виявлено розміщення на наданій частині території приватних гаражів, які використовуються жителями військового містечка.

Комісією виявлено та оглянуто на даній частині земельної ділянки вигрібну яму, самовільно вириту, що наповнюється та зі слів мешканців використовується для стічних вод (відходів) військового містечка у зв`язку з відсутністю очисних вод військового містечка. Виявлено сміттєзвалище. Частина даної земельної ділянки практично використовується невідомими особами під огородництво.

На іншій частині оглянутої частини земельної ділянки комісією не було виявлено майна, військового майна, споруд, майданчиків або будь якого іншого спеціального військового обладнання.

Дана територія знаходиться в захаращеному стані, поросла бур`янами, кущами та іншими зеленими насадженнями. Вказана територія не огороджена та має вільний доступ.

Інша частина земельної ділянки є огороджена, має обмежений доступ. Має контрольно-пропускний пункт, на ній розташовані військові казарми, адміністративні будівлі, господарські споруди, військові машини та устаткування, облаштовані спеціальні майданчики для військової підготовки.

Також в матеріалах справи знаходяться копії фотографій території військового містечка № НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 , які підтверджують факт відсутності потреби у використанні більшої частини вказаної спірної земельної ділянки та факт відсутності розміщення та постійної діяльності військової частини НОМЕР_1 на спірній земельній ділянці, оскільки на фотографіях зображені зламані, похилені антени та стовпи з обірваними дротами, які валяються за землі та підтверджують, що дана територія військовою частиною вже давно не використовуються за призначенням.

Законом України «Про використання земель оборони» визначається правові засади та порядок використання земель оборони.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Земельного кодексу України, ст. 1 ЗУ «Про використання земель оборони» встановлено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до Законів України (надалі військові частини).

Відповідно до ч. 4 ст. Земельного кодексу України встановлено, що порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про використання земель оборони» встановлено, що розміри земельних ділянок, необхідних для розміщення військових частин та проведення ними постійної діяльності, визначаються згідно із потребами на підставі затвердженої в установленому порядку проектно-технічної документації. Військові частини зобов`язані використовувати надані їм земельні ділянки відповідно до вимог земельного і природоохоронного законодавства та з дотриманням вимог щодо забезпечення безпеки населення у процесі проведення ними постійної діяльності.

Отже, аналізуючи докази у справі: лист від 18 квітня 2016 року ГО «Об`єднання громадян «Зв`язківець» та Акт земельної комісії Віта-Поштової сільської ради від 17 травня 2016 року, суд приходить до висновку, що частина земельної ділянки орієнтованою площею 31 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , на якій дислокується військова частина НОМЕР_1 та військове містечко № НОМЕР_2 , не використовується за призначенням, оскільки на більший частині вказаної земельної ділянки не розміщується військова частина НОМЕР_1 та не здійснюється нею постійна діяльність, що свідчить про те, що військовою частиною не використовується більша частина вказаної земельної ділянки.

Також суд при розгляді даної справи звертає увагу на наступне.

Як слідує з пояснень представника відповідача, оскаржуване рішення Віта-Поштової сільської ради приймалось у зв`язку з прийняттям на баланс Віто-Поштової сільської ради території військового містечка № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 .

Пунктом 1 даного рішення було надано попередню згоду на прийняття до комунальної власності території громади села Віта-Поштова нерухомого майна військового містечка № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 .

Військове містечко майновий комплекс будівель, споруд, іншого нерухомого військового майна разом із житловим фондом, об`єктами соціальної та інженерної інфраструктури, які використовуються для його обслуговування, розміщені на відокремленій земельній ділянці.

Отже, сільською радою неможливо буде виконати пункт 1 даного рішення від 20 червня 2016 року, оскільки не можливо буде прийняти до комунальної власності території громади села військове містечко №254 без зміни п.п. 2.3 рішення сільської ради від 10 жовтня 2006 року щодо надання дозволу в/ч НОМЕР_1 на збір технічної документації по оформленню права постійного користування землею площею 12,2044 га під розміщення військової частини, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи прокурора та позивачів є необґрунтованими, відповідно, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Військовою прокуратурою Київського гарнізону Центрального регіону України до суду подано клопотання про повернення помилково сплаченого судового збору згідно платіжного доручення від 13.09.2016 № 709 у сумі 1378 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 У «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно ст. 98 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

Судом встановлено, що Військовою прокуратурою Київського гарнізону Центрального регіону України помилково сплачено судовий збір, згідно платіжного доручення від 13.09.2016 № 709 у сумі 1378 грн. 00 коп., тому даний судовий збір підлягає поверненню з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 11, 14, 69, 70, 71, 94, 98, 158-163, 167, 254, 257 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Повернути Військовій прокуратурі Центрального регіону України (код ЄДРПОУ 38347014) з Державного бюджету України помилково сплачений судовий збір, згідно платіжного доручення від 13.09.2016 № 709 у сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лапій С.М.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 03 березня 2017 р.