Справа № 803/368/17
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року Справа № 803/368/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого, судді Мачульський В.В.,

при секретарі судового засідання Сметані Т.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Ковельське лісове господарство» до Ковельської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Ковельське лісове господарство (далі позивач, ДП «Ковельське лісове господарство») звернулося в суд з адміністративним позовом до Ковельської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі відповідач, Ковельська ОДПІ, інспекція) про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень віл 11 листопада 2016 року №, від 21 грудня 2016 року №, від 21 грудня 2016 року №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що працівниками Ковельської ОДПІ у період з 28 вересня 2016 року по 19 жовтня 2016 року була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2016 року по 15 серпня 2016 року, за результатом якої складений акт від 26 жовтня 2016 року №1199/03-06-14-00991536.

У резолютивній частині акту зазначено про порушення ДП «Ковельське лісове господарство»:

1) вимог підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в загальному розмірі 43 440,00 грн;

2) пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємства та їх обєднаннями, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року №138, в результаті чого занижено відрахування частини чистого прибутку всього на суму 181 00,00 грн.;

3) пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 80 186,00 грн.

Вказані висновки обґрунтовані тим, що господарські операції позивача з ПП «Голіаф-2009» та ФГ «Агро-Плюс» не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності необхідних трудових ресурсів, транспортних засобів та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення такої діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів і транспортних засобів.

Зокрема, висновок щодо ПП «Голіаф-2009», яке надавало послуги по охороні транспортного цеху ДП «Ковельське лісове господарство» мотивовані недоліками у складених первинних документах (відмінне місто на печатці підприємства, неповна назва контрагента), недостатньою кількістю працівників у виконавця договору та відсутністю основних засобів та запасів.

Стосовно ФГ «Агро-Плюс» податковий орган зауважив, що у вказаного контрагента на підставі цивільно-правових угод працювали та виконували роботи з лісозаготівлі фізичні особи, які одночасно працювали за цивільно-правовими угодами з власне ДП «Ковельське лісове господарство». Тому, з врахуванням вищевикладеного інспекція дійшла про нереальність послуг ФГ «Агро-Плюс», оскільки їх фактично надавали фізичні особи, за цивільно-правовими угодами.

На підставі вищевикладених висновків, Ковельською ОДПІ були прийняті податкові повідомлення-рішення №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 від 11 листопада 2016 року.

За результатом адміністративного оскарження, рішенням ГУ ДФС у Волинській області від 14 грудня 2016 року №6312/10/03-03-20-10-03-06 були спростовані висновки Ковельської ОДПІ щодо нереальності господарських операцій з ПП «Голіаф-2009», а податкові повідомлення-рішення №№ НОМЕР_2, НОМЕР_3 від 11 листопада 2016 року в цій частині скасовані. Однак в частині висновків про нереальність операцій з ФГ «Агро-Плюс» рішення залишені без змін.

Рішенням ДФС від 23 лютого 2017 року №3781/6/99-99-11-01-02-25, рішення ГУ ДФС у Волинській області від 14 грудня 2016 року №6312/10/03-03-20-10-03-06 залишено без змін.

З врахуванням вищевикладеного та результатів адміністративного оскарження наразі чинними є податкові повідомлення-рішення Ковельської ОДПІ:

1) № від 11 листопада 2016 року про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість на 80 186,00 грн за основним платежем та на 40 093,00 грн за штрафними санкціями;

2) № від 21 грудня 2016 року про збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток підприємства на 34 707,00 грн за основним платежем та на 17 353,50 грн за штрафними санкціям;

3) № від 21 грудня 2016 року про збільшення суми грошового зобовязання з частини чистого прибутку державних унітарних підприємств на 144 612,25 грн за основним платежем та на 72 306,12 грн. за штрафними санкціями.

Позивач з такими податковими повідомленнями-рішеннями не погоджується з тих підстав, що господарські операції з ФГ «Агро-Плюс» носять реальний характер, що підтверджується відповідними первинними документами.

Просить суд визнати нечинними та скасувати податкові повідомлень-рішень віл 11 листопада 2016 року №, від 21 грудня 2016 року №, від 21 грудня 2016 року № (т.1 а.с.13).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Додатково пояснив, що податковий органів не надав суду переконливих доказів нереальності господарських операцій з ФГ «Агро-Плюс», не здійснив зустрічну звірку з цим контрагентом.

Відповідач у письмових запереченнях від 27 березня 2017 року та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні з підстав, які зводяться до висновків акту перевірки від 26 жовтня 2016 року №1199/03-06-14-00991536 (т.1 а.с.150-152).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що працівниками Ковельської ОДПІ у період з 28 вересня 2016 року по 19 жовтня 2016 року була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2016 року по 15 серпня 2016 року, за результатом якої складений акт від 26 жовтня 2016 року №1199/03-06-14-00991536 (т.1 а.с.14-94).

У резолютивній частині акту зазначено про порушення ДП «Ковельське лісове господарство»:

1) вимог підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в загальному розмірі 43 440,00 грн.;

2) пункту 1 Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємства та їх обєднаннями, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року №138, в результаті чого занижено відрахування частини чистого прибутку всього на суму 181 00,00 грн.;

3) пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 80 186,00 грн. (т.1 а.с.92-93).

Вказані висновки обґрунтовані тим, що господарські операції позивача з ПП «Голіаф-2009» та ФГ «Агро-Плюс» не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності необхідних трудових ресурсів, транспортних засобів та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення такої діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів і транспортних засобів.

Зокрема, висновок щодо ПП «Голіаф-2009», яке надавало послуги по охороні транспортного цеху ДП «Ковельське лісове господарство» мотивовані недоліками у складених первинних документах (відмінне місто на печатці підприємства, неповна назва контрагента), недостатньою кількістю працівників у виконавця договору та відсутністю основних засобів та запасів (т.1 а.с.20-23).

Стосовно ФГ «Агро-Плюс» податковий орган зауважив, що у вказаного контрагента на підставі цивільно-правових угод працювали та виконували роботи з лісозаготівлі фізичні особи, які одночасно працювали за цивільно-правовими угодами з власне ДП «Ковельське лісове господарство». Тому, з врахуванням вищевикладеного інспекція дійшла про нереальність послуг ФГ «Агро-Плюс», оскільки їх фактично надавали фізичні особи, за цивільно-правовими угодами (т.1 а.с.24-33).

На підставі вищевикладених висновків, Ковельською ОДПІ були прийняті податкові повідомлення-рішення №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 від 11 листопада 2016 року.

За результатом адміністративного оскарження, рішенням ГУ ДФС у Волинській області від 14 грудня 2016 року №6312/10/03-03-20-10-03-06 були спростовані висновки Ковельської ОДПІ щодо нереальності господарських операцій з ПП «Голіаф-2009», а податкові повідомлення-рішення №№ НОМЕР_2, НОМЕР_3 від 11 листопада 2016 року в цій частині скасовані. Однак в частині висновків про нереальність операцій з ФГ «Агро-Плюс» рішення залишені без змін (т.1 а.с.104-112).

Рішенням ДФС від 23 лютого 2017 року №3781/6/99-99-11-01-02-25, рішення ГУ ДФС у Волинській області від 14 грудня 2016 року №6312/10/03-03-20-10-03-06 залишено без змін (т.1 а.с.117-122).

З врахуванням вищевикладеного та результатів адміністративного оскарження наразі чинними є податкові повідомлення-рішення Ковельської ОДПІ:

1) № від 11 листопада 2016 року про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість на 80 186,00 грн за основним платежем та на 40 093,00 грн за штрафними санкціями;

2) № від 21 грудня 2016 року про збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток підприємства на 34 707,00 грн. за основним платежем та на 17 353,50 грн. за штрафними санкціям;

3) № від 21 грудня 2016 року про збільшення суми грошового зобовязання з частини чистого прибутку державних унітарних підприємств на 144 612,25 грн. за основним платежем та на 72 306,12 грн. за штрафними санкціями (т.1 а.с.95-97).

Зі змісту позову та заперечень податкового органу слідує, що сторони під час судового розгляду продовжують посилатися на обставини нереальності господарських операцій з послуги охорони, які надані ПП «Голіаф-2009», хоча вказані висновки Ковельської ОДПІ вже спростовані рішенням ГУ ДФС у Волинській області від 14 грудня 2016 року №6312/10/03-03-20-10-03-06, податкові повідомлення-рішення від 11 листопада 2016 року скасовані в цій частині та винесені нові від 21 грудня 2016 року, які власне є предметом оскарження.

На підставі вищевикладеного, в судовому засіданні зясовано та визнано представниками обох сторін, що господарські операції по ПП «Голіаф-2009» не є предметом судового розгляду та включені до обґрунтовані позовної заяви та заперечень помилково.

Наразі оскаржувані податкові повідомлення-рішення стосуються лише господарських операцій з ФГ «Агро-Плюс».

Надаючи правову оцінку вищенаведеним податковим повідомленням-рішенням та господарським операціям Державного підприємства «Ковельське лісове господарство» з Фермерським господарство «Агро-Плюс», суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що між Державним підприємством «Ковельське лісове господарство» (замовник) та Фермерським господарством «Агро-Плюс» (виконавець) 01 липня 2016 року у місті Ковелі був укладений договір №147/2016 про виконання робіт та надання послуг, повязаних з лісівництвом (т.1 а.с.125-126).

За умовами цього договору, виконавець має право та зобовязувався на власний ризик, власними силами і силами найманих працівників, засобами та матеріалами надати послуги повязані з лісівництвом (код 02.40 за ДК016-2010) (п.1.1); склад, види та обсяги послуг, що надаються за цим договором, а також строки надання послуг визначаються сторонами у додатках, які є невідємною частиною цього договору (п.1.2); документальний супровід надання/прийняття сторонами послуг здійснюється за встановленими формами у додатках, які є невідємною частиною даного договору:

- карта технологічного процесу розроблення лісосіки (т. 1 а.с.127-128);

- акт приймання-передачі лісосіки для розробки (т.1 а.с.129);

- технічне завдання (т.1 а.с.130);

- кошторис на послуги, які надаються за договором (т.1 а.с.131);

- протокол погодження вартості послуг, які надаються за договором (т.1 а.с.132-134);

- акт приймання-передачі виконаних робіт (т.2 а.с.70-159).

- акт огляду місць використання лісових ресурсів.

Крім того, як слідує зі змісту акту перевірки від 26 жовтня 2016 року №1199/03-06-14-00991536, між Державним підприємством «Ковельське лісове господарство» та Фермерським господарством «Агро-Плюс» був заключний ще аналогічний договір від 01 червня 2016 року (т.1 а.с.24). Копія цього договору позивачем суду не надана, хоча були надані акти приймання-передачі виконаних робіт за ним (т.2 а.с.2-69).

Факт оплати вказаних договорів підтверджується платіжними дорученнями, які надані позивачем (т.2 а.с.160-177).

Однак суд погоджується з висновками податкового органу щодо нереальності вказаних операцій, з наступних підстав.

У постанові Верховного суду України від 06 грудня 2016 року №21-1440а16, яка в силу вимог статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України повинна враховуватися судом при прийняття судового рішення, зроблений наступний правовий висновок.

Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту у платника податку виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання товарів та послуг.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобовязаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум ПДВ до податкового кредиту та не звільняє продавця від обовязку включення суми ПДВ, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобовязань за відповідний звітний період.

Виявлення розбіжностей даних податкової накладної та Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у звязку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон № 996-XIV), що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви зі скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для зясування достовірності та повноти нарахування ним зобовязань з податку за такою операцією.

Отже, платник податку може включити до складу податкового кредиту суму ПДВ на підставі податкової накладної за умови реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі податкових накладних. У разі ж порушення постачальником порядку реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі покупець товарів/послуг має право додати до податкової декларації заяву зі скаргою на такого постачальника в тому звітному періоді, в якому суму ПДВ на підставі відповідної податкової накладної включено до складу податкового кредиту.

Разом з тим вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК. Так, згідно з пунктом 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон № 996-XIV.

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням має дві обовязкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до наведеного вище визначення господарська операція повязана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обовязкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК витрати, які враховуються для визначення обєкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

У звязку з наведеним колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України погоджується з позицією апеляційного суду про те, що недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у звязку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений звязком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Встановивши, що ТОВ «Джетрок» не мало поставок сільськогосподарських товарів і не співпрацювало із іншими субєктами господарювання, а також відсутність у нього земельних угідь, придатних до вирощування культур, найманих працівників, техніки, складських приміщень, що є необхідним для здійснення поставки позивачу обумовленого договором від 19 грудня 2014 року № 0119С-14 товару (соняшника врожаю 2015 року) в майбутньому, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виконання вказаної господарської операції контрагентом і, відповідно, відсутність у позивача підстав для формування податкового кредиту.

На думку суду, в розглядуваній справі склалася аналогічна ситуація, як і в справі, яка була предметом перегляду у постанові Верховного суду України від 06 грудня 2016 року №21-1440а16.

Так, як слідує з акту перевірки (т.1 а.с.26-29) та не спростовано представником підприємства, у І кварталі 2016 року у контрагента позивача (ФГ «Агро-Плюс») працював всього 1 чоловік. У 2 кварталі 2016 року на підприємстві працювало 4 працівника, з них 1 за цивільно-правовим договором.

У червні 2016 року згідно відомості про нарахування заробітної плати підприємство відобразило нарахування доходу 3 фізичним особам. А згідно уточнюючого розрахунку за червень 2016 року (вх.№ від 25 липня 2016 року) додатково відображено ще 14 фізичних осіб.

При цьому вказані 14 фізичних осіб одночасно працювали за цивільно-правовим угодами у ДП «Ковельське лісове господарство», копії яких надано позивачем, та здійснювали по своїй суті ті самі роботи - різноробочих у лісництвах (т.2 а.с.188-198).

З зазначеного слідує, що ФГ «Агро-Плюс» фактично жодних робіт та послуг не здійснювало, а натомість, послуги надавалися фізичними особами, які вже працювали на ДП «Ковельське лісове господарство» за цивільно-правовими угодами.

При цьому суд не бере до уваги доводи представника позивача, що контрагент позивача мав необхідні ресурси та основні засоби для здійснення господарських операцій, оскільки зазначене не спростовує факту відсутності у контрагента належних трудових ресурсів для виконання робіт.

Не приймає суд до уваги акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), які підписані між ДП «Ковельське лісове господарство» та деякими фізичними особами, оскільки вони навпаки підтверджують, що фізичні особи працювали не у ФГ «Агро-Плюс», а саме у позивача.

Також суд не бере до уваги доводи представник позивача, що у контрагента підприємства не проводилася зустрічна звірка стосовно перевірки реальності цих господарських операцій, оскільки Податковий кодекс України не містить обовязку контролюючого органу перевіряти контрагентів позивача.

Беручи до уваги зібрані під час проведення податкової перевірки докази, а також надані сторонами матеріали, суд дійшов висновку, що господарські операції між Державним підприємством «Ковельське лісове господарство» та Фермерським господарством «Агро-плюс» носять нереальний характер у звязку з відсутністю у контрагента позивача достатніх трудових ресурсів для надання послуг. З цих міркувань суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Державного підприємства «Ковельське лісове господарство» до Ковельської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11 листопада 2016 року №, від 21 грудня 2016 року №, від 21 грудня 2016 року № - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлений до 14 квітня 2017 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський