Справа № 805/3385/16-а
Суддя: Крилова М.М.
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 р. Справа № 805/3385/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м. Словянськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 12 год. 55 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Крилової М.М., суддів Козаченка А.В., Голошивця І.О., при секретарі судового засідання Смирновій Ю.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області, Головного управління МВС України в Донецькій області, Міністерства внутрішніх справ України про зобовязання вчинити певні дії, стягнення компенсації за невикористану у 2014 році відпустку та стягнення середньоденного заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) до Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області (далі за текстом - Краснолиманський МВ ГУМВС України в Донецькій області) (відповідач 1), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі за текстом Головне управління МВС України в Донецькій області) (відповідач 2), Міністерства внутрішніх справ України (далі за текстом МВС України) (відповідач 3), в якому просить:

- зобовязати МВС України прийняти рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги у разі отримання інвалідності та надіслати його до Краснолиманського МВ ГУМВС України в Донецькій області;

- зобовязати Краснолиманський МВ ГУМВС України в Донецькій області нарахувати у відповідності до вимог ст. 22 Закону України «Про міліцію» і Закону України «Про державний бюджет», та сплатити одноразову грошову допомогу у разі отримання інвалідності, що настала в період служби в органах внутрішніх справ;

- зобовязати Краснолиманський МВ ГУМВС України в Донецькій області перерахувати у відповідності до вимог Закону України «Про міліцію», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС і Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 та сплатити недоотриману компенсацію за невикористану у 2014 році відпустку;

- зобовязати Краснолиманський МВ ГУМВС України в Донецькій області нарахувати у відповідності до вимог ст.ст. 116-117 КЗпП України і Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 та сплатити середньоденний заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 04.07.2014 і по день рішення суду.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 2002 року проходив службу в органах внутрішніх справ України на різних посадах. 21.12.2013 з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, внаслідок чого отримав травму голови, за яким було проведено службове розслідування та складені відповідні акти. 12.06.2014 військово-лікарською комісією встановлено у ОСОБА_1 захворювання, яке повязане з проходженням служби в ОВС та те, що він непридатний до військової служби в мирний час та обмежено придатний у воєнний час. 03.07.2014 позивача звільнено з ОВС через хворобу. 31.07.2014 МСЕК встановлено 3ю групу інвалідності та визначено ступінь втрати професійної працездатності.

Посилаючись на ст. 22 Закону України «Про міліцію» позивач вважає, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції та компенсації заподіяння шкоди його майну. У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Краснолиманського МВ ГУМВС України у Донецькій області з заявою та надав документи передбачені п.5, п. 6 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції. Однак допомогу на теперішній час не сплачено. В останнє Краснолиманське МВ ГУМВС України в Донецькій області повернуло ОСОБА_1 документи у звязку з тим, що вони не відповідають вимогам Порядку, але яким самим не вказано.

Крім того, позивач вважає, що він має право на грошову компенсацію за невикористану в році звільнення відпустку за 20 діб в розмірі 2416,20 грн., однак фактично сплачено було 400 грн.

Разом із тим, позивач вважає, що у відповідності до ст.ст. 116, 117 ОСОБА_2 законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строку, зазначені в ст. 116 цього ОСОБА_2, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки до теперішнього часу є спір з приводу розміру виплаченої компенсації за невикористану відпустку, тому позивач вважає, що він має право на виплату середнього заробітку за час затримки по день винесення рішення по справі.

Позивач через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

Представник відповідача 1 у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. На адресу суду надіслав письмові заперечення, в обґрунтування яких зазначив, що позивач розраховує середню заробітну плату для розрахунку компенсації за невикористану відпустку з суми отриманого ним грошового забезпечення за 1 рік до звільнення згідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, проте працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичних час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Краснолиманським МВ було нараховано позивачу компенсацію за невикористану відпустку за 2014 рік в сумі 1731,60 грн. та сплачено позивачу 400 грн.

Стосовно стягнення грошового забезпечення з 04.07.2014 по момент винесення рішення по справі згідно зі ст. 117 КЗпП відповідач 1 зазначив, що спеціальним законодавством, яке розповсюджується на спірні правовідносини не передбачено право звільненого працівника міліції на середній заробіток за весь час затримки по день фактичної виплати грошових коштів при звільненні згідно зі ст. 117 КЗпП України.

Крім того, норма ст. 117 КЗпП повязує відповідальність за затримку розрахунку при звільненні з виною уповноваженого органу. Краснолиманським МВ не є головним розпорядником бюджетних коштів. Міськвідділом здійснювались всі необхідні дії щодо отримання необхідних коштів від МВС України для розрахунку з позивачем. З вказаних підстав просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача 2 у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. На адресу суду надіслав письмові заперечення, в обґрунтування яких зазначив, що позивача було звільнено з займаної посади 03.07.2014. У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Краснолиманського МВ ГУМВС України у Донецькій області з заявою та надав документи передбачені п.5, п. 6 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції. На виконання цих пунктів Порядку матеріали ОСОБА_1 були направлені Краснолиманським МВ ГУМВС України в Донецькій області на адресу ГУМВС України в Донецькій області. Надалі УФЗБО ГУМВС України в Донецькій області направило вищезазначені матеріали до Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС України. Листом від 08.04.2015 МВС України повернуло без затвердження матеріали на призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, через їх невідповідність вимогам постанови КМУ від 12.05.2007 № 707, а листом від 15.01.2016 ГУМВС України в Донецькій області повернуло матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 Таким чином, відповідач 2 вважає, що ГУМВС України в Донецькій області здійснило всі належні від неї заходи щодо направлення матеріалів на призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 до МВС України.

Разом із тим, відповідач 2 зазначив, що законодавством України не передбачено, що саме МВС України приймає рішення щодо виплат одноразової грошової допомоги у разі загибелі або інвалідності працівника міліції. І станом на сьогодні суд не має підстав для прийняття рішення щодо стягнення такої грошової допомоги за відсутності прийнятого МВС України рішення.

Стосовно стягнення грошового забезпечення з 04.07.2014 по момент винесення рішення по справі згідно зі ст. 117 КЗпП відповідач 2 заперечує з тих саме підстав, що і відповідач 1. З вказаних підстав просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача 3 у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. На адресу суду надіслав письмові заперечення, в обґрунтування яких зазначив, що статтею 23 Закону України «Про міліцію» та пп.2 п. 1 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті або інвалідності) працівника міліції передбачено, що одноразова грошова допомога виплачується у разі установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в ОВС, органів ДПС або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися під час виконання службових обовязків, повязаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю. Таким чином, посилання позивача на існування підстав для виплати йому одноразової грошової допомоги безпідставні та не ґрунтуються на законі.

У Департаменті фінансово-облікової політики МВС України було опрацьовано надіслані з УФЗБО ГУМВС України в Донецькій області матеріали щодо можливості призначення одноразової грошової допомоги колишньому працівнику міліції ОСОБА_1 та повернуто без затвердження через невідповідність матеріалів вимогам постанови КМУ від 12.05.2007 № 707. При цьому відповідач 3 зазначає, що оскільки службовим розслідуванням не встановлено звязку отримання травми працівником міліції ОСОБА_1 з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі зі злочинністю, законних підстав для виплати йому одноразової грошової допомоги, відповідно до Закону не має. З вказаних підстав просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується паспортом громадянина України серії ВТ 065641, виданого Краматорським МВ ГУМВС України в Донецькій області (а.с.33-34).

З 16.11.2002 по 03.07.2014 ОСОБА_1 проходив службу в ОВС, про що свідчить трудова книжка серії БТ-ІІ № 6864331 (а.с.13-15).

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 91 від 12.06.2014, військово-лікарська комісія за розпорядженням УКЗ ГУМВС України в Донецькій області здійснила медичний огляд ОСОБА_1 Військова комісія встановила, що наслідки перенесеної ЧМТ (21.12.2013): забію головного мозку, оперативного видалення підгострої епідуральної гематоми правої тімяної ділянки (08.01.2014) з неврологічної мікросимптоматикою, фалгією, аносмією. Міопія слабкого ступеню обох очей. Початкова катаракта правого ока. Ангіопатні сітківок обох очей. Викривлення носової перегородки без порушення функції дихання. Захворювання, так, повязане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Постанова військово-лікарської комісії про придатність до військової служби непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.

Наказом Головного управління МВС України в Донецькій області від 24.06.2014 №238 о/с «По особовому складу» капітана міліції ОСОБА_1 (М-223190) оперуповноваженого сектора карного розшуку Краснолиманського міського відділу звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановкою на військовий облік) за п. 64 «б» (через хворобу) з 03.07.2014.

Вислуга років на 03.07.2014 складає: у календарному обчисленні 16 років 00 місяців 01 день, у пільговому обчисленні 20 років 05 місяців 00 днів, для виплати грошової допомоги 16 років 00 місяців 01 день.

Відповідно до довідки обласної медико-соціальної експертної комісії № 3 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 10 ААА № 120242 від 31.07.2014, ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 у відсотках 60 % на 03.07.2014, захворювання, так, повязано з проходженням служби в ОВС.

Згідно виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 10 ААВ № 496292 від 31.07.2014, ОСОБА_1 встановлена ІІІ група інвалідності, захворювання, так, повязане з проходженням служби в ОВС.

27.02.2015 заступником начальника Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області підполковником міліції ОСОБА_3 розглянувши матеріали перевірки за фактом нещасного випадку, який стався з старшим оперуповноваженим СДСБЕЗ Краматорського МВ ГУМВС області капітаном ОСОБА_1 складено висновок. Відповідно до цього висновку, встановлено, що нещасний випадок зі старшим оперуповноваженим СДСБЕЗ Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області капітаном міліції ОСОБА_1 стався в період проходження служби в органах внутрішніх справ і не при виконанні службових обовязків.

Актом № 2 розслідування нещасного випадку, що стався 21.12.2013, приблизно о 18 годині з старшим оперуповноваженим СДСБЕЗ Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області капітаном міліції ОСОБА_1 формою Н-5 від 27.02.2015 встановлено, що нещасний випадок зі старшим оперуповноваженим СДСБЕЗ Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області капітаном міліції ОСОБА_1 стався в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обовязків.

Відповідно до акту № 1 про нещасний випадок невиробничого характеру форми НТ, комісія дійшла висновку, що нещасний випадок зі старшим оперуповноваженим СДСБЕЗ Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області капітаном міліції ОСОБА_1 стався внаслідок не задовільного технічного стану сходинок, в період проходження служби не при виконанні службових обовязків.

Як зазначив позивач, вперше він звертався до відповідача з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у звязку з отриманням інвалідності у період проходження служби не при виконанні службових обовязків у серпні 2014 року.

23.03.2015 листом управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління МВС України в Донецькій області № 14/51 управління направлено ДФЗБО МВС України матеріали для призначення одноразової грошової допомоги, відповідно до постанови КМУ від 12.05.2007 № 707 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції» колишньому міліції ОСОБА_1 (а.с.204).

08.04.2015 Департаментом фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС України повернуті без затвердження матеріали на призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 через їх невідповідність вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 № 707 (а.с.218).

Відповідно до листа ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» від 10.07.2015 № 08-03-17/10113, ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» розглянувши запит Краснолиманського МВ ГУМВС України в Донецькій області на №6874 від 20.05.2015 повідомив, що ОСОБА_1 в базі даних з державного обовязкового особистого страхування не зареєстрований. Одночасно повідомлено, що з 01.01.2007 обовязкове державне особисте страхування замінено на виплату одноразової грошової допомоги, яку безпосередньо проводить МВС України.

10.08.2015 ОСОБА_1 звернувся до начальника УФЗБО ГУМВС України в Донецькій області з заявою про проведення виплати одноразової грошової допомоги у звязку з тим, що встановлена 3 група інвалідності (захворювання повязане з проходженням служби в ОВС) втрата працездатності на 60% на 03.07.2014. До заяви додав наступні документи: копія паспорта, копія ІПН, довідка про грошове утримання, довідка НАСК «Оранта», копія свідоцтва про хворобу, довідка МСЕК, довідка по місту реєстрації, довідка Ощадбанк, довідка про вислугу років, довідка ПФУ.

10.06.2016 ОСОБА_1 звернувся до начальника УФЗБО ГУМВС України в Донецькій області з заявою про надання пакету документів необхідних для призначення виплати одноразової грошової допомоги у звязку з отримання 3 групи інвалідності.

29.06.2016 Лиманське відділення поліції Словянського відділу поліції Головного управління національної поліції в Донецькій області листом № У-1л/н/302/05-2016 направило ОСОБА_1 через невідповідність вимогам постанови КМУ від 12.05.2007 №707 матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги (а.с.61).

У звязку з неотриманням одноразової грошової допомоги в звязку з інвалідності, неотриманням компенсацію за невикористану у 2014 році відпустки в повному обсязі та зобовязанням нарахувати та сплатити середньоденний заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з даним позовом в межах строку передбаченого ст. 99 КАС України.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суду перевіряються, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 статті 22 Закону України «Про міліцію», держава гарантує працівникам міліції соціальний захист.

Частиною 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» (в редакції, що діяла на момент встановлення інвалідності позивачу) передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 805 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Пунктом 2 цієї постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Законом України від 13.02.2015 № 208-VIII «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 № 707.

Відповідно до п. 3 Порядку, днем виникнення права на отримання грошової допомоги є у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Судом встановлено, що довідкою обласної медико-соціальної експертної комісії № 3 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 31.07.2017 серії 10 ААА № 120242 встановлено ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 у відсотках 60 % на 03.07.2014, захворювання, так, повязано з проходженням служби в ОВС.

Згідно виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 10 ААВ № 496292, ОСОБА_1 встановлена ІІІ група інвалідності, захворювання, так, повязане з проходженням служби в ОВС 31.07.2014.

Оскільки позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності 31.07.2014, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК від 31.07.2014 серії 10 ААВ № 496292 та довідкою обласної медико-соціальної експертної комісії № 3 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 10 ААА № 120242 від 31.07.2017, тому одноразова грошова допомога, допомога призначається і виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 № 707 (далі за текстом Порядок № 707).

Відповідно до пп. 2 п. 1 Порядку № 707 одноразова грошова допомога (далі грошова допомога) виплачується у разі, установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися: під час виконання службових обовязків, повязаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі: пятирічного грошового забезпечення інвалідам І групи; чотирирічного грошового забезпечення інвалідам ІІ групи; трирічного грошового забезпечення інвалідам ІІІ групи; у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією.

Згідно з п. 3 Порядку № 707 розмір грошової допомоги визначається відповідно до грошового забезпечення за останньою посадою, яку особа рядового або начальницького складу займала на день загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва), установлення інвалідності.

До грошового забезпечення, виходячи з якого здійснюється розрахунок грошової допомоги працівнику міліції, включається посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, відсоткова надбавка за вислугу років та щомісячна на щомісячна надбавка в розмірі 100 відсотків грошового забезпечення (окладів грошового забезпечення та надбавки за вислугу років) згідно із законодавством.

Пунктом 5 Порядку № 707 встановлено, що для виплати грошової допомоги в разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи установлення групи інвалідності працівник міліції, податкової міліції подає органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби за місцем проходження служби: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги згідно з додатком; довідку медико-соціальної експертної комісії щодо визначення ступеня втрати працездатності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) та (або) установлення групи інвалідності; довідку про грошове забезпечення; копію сторінок паспорта з даними про прізвище, імя та по батькові, видачу документа та місце реєстрації (довідку органу реєстрації або відповідного житлово-експлуатаційного підприємства, організації чи органу місцевого самоврядування про місце реєстрації або місце перебування заявника); копію ідентифікаційного номера.

Пунктом 6 Порядку № 707 передбачено, що для виплати грошової допомоги обовязково подається довідка від Національної акціонерної стразової компанії «ОРАНТА» про проведену або не проведену раніше виплату.

Отже, пунктами 5, 6 Порядку № 707 визначений вичерпний перелік документів, які подаються до органу в якому проходив службу працівник міліції, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення чи в разі настання інвалідності.

Згідно з ч. 7 Порядку № 707 орган внутрішніх справ, орган державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, подає МВС та ДПА у семиденний строк з дня реєстрації документів висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними у пунктах 4 і 5 цього Порядку, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) такого працівника, установлення групи інвалідності чи загибелі (смерті).

МВС та ДПА у десятиденний строк приймає рішення про призначення виплати і надсилає його разом із документами, зазначеними у пунктах 4 і 5, органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, для проведення виплати.

Виплата грошової допомоги працівнику міліції, податкової міліції проводиться шляхом перерахування суми виплати на рахунок, відкритий заявником в установі банку, або через касу органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у разі його загибелі (смерті) членам його сім'ї, а в разі їх відсутності -

його батькам та утриманцям.

Грошова допомога виплачується не пізніше двох місяців з дня прийняття відповідного рішення у межах коштів, передбачених у державному бюджеті на такі цілі.

Працівник міліції, податкової міліції, у разі його загибелі (смерті) члени його сім'ї, а в разі їх відсутності - його батьки та утриманці можуть пред'явити МВС та ДПА вимоги щодо виплати грошової допомоги протягом трьох років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги.

Відповідно до п. 8 Порядку № 707 грошова допомога не виплачується, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво) або інвалідність настали: у зв'язку із засудженням працівника міліції, податкової міліції за вчинення умисного кримінального правопорушення за рішенням суду, що набрало законної сили, чи адміністративного

правопорушення або учиненням дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння; унаслідок вчинення самогубства чи умисного заподіяння працівником міліції, податкової міліції собі тілесного ушкодження; унаслідок шкоди, яку працівник міліції, податкової міліції заподіяв собі джерелом підвищеної небезпеки у разі, коли він особисто на відповідній правовій підставі або без неї (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володів транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом з порушенням правил їх використання, зберігання або утримання.

Як вбачається з матеріалів справи та листа Лиманського відділення поліції Словянського відділу поліції Головного управління НП в Донецькій області від 29.06.2016, до заяви про призначення та виплату одноразової грошової допомоги були надані такі документи, як: довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках (оригінал); копія виписки медичного огляду медико-соціальною комісією; копія свідоцтва про хворобу; довідка розслідування нещасного випадку (оригінал); висновок за фактом нещасного випадку (оригінал); висновок службового розслідування за фактом не проведення у строк службового розслідування щодо отримання ОСОБА_1 травми (оригінал); копія акту № 1 про нещасний випадок невиробничого характеру (форма НТ); копія акту № 2 розслідування нещасного випадку (форма Н-5); довідка про грошове забезпечення для виплати одноразової грошової допомоги (оригінал); довідка щодо вислуги років (оригінал); довідка про місце реєстрації ОСОБА_1 (оригінал); довідка ГУПФУ в Донецькій області щодо перебування на обліку (оригінал); довідка НАСК «Оранта» щодо не реєстрації в базі даних (оригінал); довідка АТ «Ощадбанк» щодо відкриття поточного рахунку (оригінал); копія паспорта, ІПН ОСОБА_1

Як вже зазначалось судом, листом Департамента фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку від 08.04.2015 № 15/5-1964 повернуті УФЗБО ГУМВС України в Донецькій області без затвердження матеріали на призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 через їх невідповідність вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 № 707.

Суд не приймає посилання представника МВС України в своїх запереченнях на пп. 2 п. 1 Порядку №707 стосовно того, що одноразова грошова допомога виплачується лише у разі установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися під час виконання службових обовязків, повязаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, оскільки така одноразова грошова допомога виплачується і у разі установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися у період проходження служби.

Крім того, суд не погоджується з поверненням без затвердження матеріалів на призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 через їх невідповідність вимогам постанови КМУ від 12.05.2007 № 707, викладеним листом Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС України від 08.04.2015 №15/5-1964, оскільки дослідивши перелік доданих до заяви ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги документів суд вважає, що вони повністю відповідають вимогам п.п. 5, 6 Порядку № 707. При цьому, в зазначеному листі Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС України від 08.04.2015 №15/5-1964 не зазначено, у звязку з якою невідповідністю вимогам Порядку №707 матеріали на призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 підлягають поверненню.

Згідно з ч. 7 Порядку № 707 орган внутрішніх справ, орган державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, подає МВС та ДПА у семиденний строк з дня реєстрації документів висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними у пунктах 4 і 5 цього Порядку, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) такого працівника, установлення групи інвалідності чи загибелі (смерті).

МВС та ДПА у десятиденний строк приймає рішення про призначення виплати і надсилає його разом із документами, зазначеними у пунктах 4 і 5, органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, для проведення виплати.

Виплата грошової допомоги працівнику міліції, податкової міліції проводиться шляхом перерахування суми виплати на рахунок, відкритий заявником в установі банку, або через касу органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у разі його загибелі (смерті) членам його сім'ї, а в разі їх відсутності -

його батькам та утриманцям.

Грошова допомога виплачується не пізніше двох місяців з дня прийняття відповідного рішення у межах коштів, передбачених у державному бюджеті на такі цілі.

Працівник міліції, податкової міліції, у разі його загибелі (смерті) члени його сім'ї, а в разі їх відсутності - його батьки та утриманці можуть пред'явити МВС та ДПА вимоги щодо виплати грошової допомоги протягом трьох років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги.

Відповідно до п. 8 Порядку № 707 грошова допомога не виплачується, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво) або інвалідність настали: у зв'язку із засудженням працівника міліції, податкової міліції за вчинення умисного кримінального правопорушення за рішенням суду, що набрало законної сили, чи адміністративного

правопорушення або учиненням дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння; унаслідок вчинення самогубства чи умисного заподіяння працівником міліції, податкової міліції собі тілесного ушкодження; унаслідок шкоди, яку працівник міліції, податкової міліції заподіяв собі джерелом підвищеної небезпеки у разі, коли він особисто на відповідній правовій підставі або без неї (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володів транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом з порушенням правил їх використання, зберігання або утримання.

Таким чином, підставою для призначення виплати одноразової грошової допомоги або для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги є рішення суб'єкта владних повноважень, прийняте з цього питання.

Оскільки заяву позивача про виплату одноразової грошової допомоги МВС України не розглянув, відповідного рішення не прийняв, та так як адміністративний суд не має право підміняти орган, на який покладено вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги, тому суд вважає, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 11 КАС України, вийти за межі позовних вимог та зобов'язати МВС України розглянути заяву згідно з вимогами чинного законодавства України.

Приймаючи до уваги, що рішення МВС України про призначення ОСОБА_1 виплати грошової одноразової у разі отримання інвалідності ще не прийнято, тому суд приходить до висновку про передчасність позовних вимог про зобовязання Краснолиманського МВ ГУМВС України в Донецькій області нарахувати у відповідності до вимог ст. 22 Закону України «Про міліцію» і Закону України «Про державний бюджет» та сплатити на користь позивача одноразову грошову допомогу у разі отримання інвалідності, що настала в період служби в органах внутрішніх справ.

Стосовно позовних вимог про зобовязання Краснолиманського МВ ГУМВС України в Донецькій області перерахувати, у відповідності до вимог Закону України «Про міліцію», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС і Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100 та сплатити на його користь недоотриману компенсацію за невикористану у 2014 році відпустку суд зазначає наступне.

Відповідно до довідки Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області від 11.11.2016 № 178лк/302/05-2016, довідки Лиманського міського відділу Головного управління НП в Донецькій області від 26.01.2017 №1706/302/05-2017, ОСОБА_1 у щорічній черговій оплачуваній відпустці за 2014 рік не перебував. Невикористана відпустка за фактично відпрацьований час ОСОБА_1 у 2014 році становить 20 діб (а.с.123, 202).

Згідно з довідкою Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області від 14.09.2016 № 146лк/302/05-2016, грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.02.2014 по 03.07.2014 складає: лютий 2014 року 2667,60 грн., березень 2014 року 2667,60 грн., квітень 2014 року 2527,20 грн., травень 2014 року 2667,60 грн., червень 2014 року 2613,60 грн., липень 2014 року 1921,70 грн., в тому числі компенсація за невикористану відпустку за 2014 рік складає 400 грн. (а.с.235).

Відповідно до Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області від 13.10.2016 № 162лк/302/05-2016, Краснолиманським міським відділом Головного управління МВС України в Донецькій області є державною установою, яка фінансується з державного бюджету. Вихідна допомога при звільненні перерахована на картковий рахунок ОСОБА_1 в грудні 2014 року згідно платіжного доручення від 17.12.2014 при отриманні фінансування Краснолиманським МВ ГУМВС України в Донецькій області з державного бюджету (а.с.47).

Не погоджуючись із сумою компенсації за невикористану відпустку за 2014 рік у розмірі 400 грн., позивач просить зобовязати Краснолиманський МВ ГУМВС України в Донецькій області перерахувати, у відповідності до вимог Закону України «Про міліцію», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС і Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100 та сплатити на його користь недоотриману компенсацію за невикористану у 2014 році відпустку.

Пунктом 52 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114 (далі за текстом - Положення № 114) встановлено, що чергова відпустка надається особі рядового або начальницького складу, як правило, до кінця робочого року.

Згідно абз. 2 п. 56 Положення № 114 особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Як вже зазначалось раніше, у відповідності до абз. 1, 2, 3 п. 2 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Пунктом 7 вказаного Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Відповідно до довідки Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області від 16.11.2016 № 180лк/302/05-16, середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 складає: 2667,60 грн. (травень 2014 року) + 2613,60 грн. (червень 2014 року) : 61 = 86,58 грн. Компенсація за невикористану відпустку за 2014 рік складає 86,68х20=1731,60 грн. (а.с.122).

Разом із тим, згідно з довідкою Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області від 14.09.2016 № 146лк/302/05-2016, грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.02.2014 по 03.07.2014 складає: лютий 2014 року 2667,60 грн., березень 2014 року 2667,60 грн., квітень 2014 року 2527,20 грн., травень 2014 року 2667,60 грн., червень 2014 року 2613,60 грн., липень 2014 року 1921,70 грн., в тому числі компенсація за невикористану відпустку за 2014 рік складає 400 грн. (а.с.235).

Зазначену компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 400 грн. ОСОБА_1 виплачено в липні 2014 року, що підтверджується довідкою відповідача 1 (а.с.82).

Суд зазначає, що розрахунок зазначеної компенсації у відповідності до норм чинного законодавства ОСОБА_1 повинен здійснюватись виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку, оскільки позивач пропрацював в Краснолиманському МВ ГУМВС України в Донецькій області менше року.

Враховуючи те, що фактично відпрацьованим та таким, що передував звільненню позивача є період лютий 2014 року - липень 2014 року та розрахунок компенсації за невикористану відпустку здійснюватиметься виходячи з виплат в зазначений період.

З наданої відповідачем довідки Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області від 14.09.2016 № 146лк/302/05-2016, ОСОБА_1 у період з лютого 2014 року по липень 2014 року отримав грошове забезпечення в розмірі 14 665,30 грн., без врахування виплаченої компенсації за невикористану відпустку в 2014 році в розмірі 400 грн.

Таким чином, розмір компенсації за невикористані 20 днів відпустки, що підлягає стягненню на користь позивача, становить 1609 грн. (з розрахунку 14 665,30 грн. : 146 календарних дня х 20 днів = (2009 грн.) 400 (сплачена відповідачем компенсація).

З урахуванням викладеного, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 11 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за невикористану відпустку у кількості 20 днів у розмірі 1609 грн.

Щодо позовних вимог про зобовязання Краснолиманський МВ ГУМВС України в Донецькій області нарахувати у відповідності до вимог ст.ст. 116-117 КЗпП України і Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 та сплатити середньоденний заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 04.07.2014 і по день рішення суду суд вважає зазначити таке.

ОСОБА_2 законів про працю України регулюють трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Разом із цим частиною 1 ст. 19 Закону України «Про міліцію» передбачено, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», а також наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.11.2007 № 499, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за №205/14896 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» та Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ № 114.

Зазначені норми є нормами спеціального законодавства і підлягають до застосування при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та у випадку виникнення спорів з цього приводу.

Наведений висновок суду узгоджується і з положеннями, що містяться у п. 2 ч. 2 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику застосування судами законодавства про працю» від 24 грудня 1999 року № 13, якими визначено, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ, тощо).

Але при цьому суд зазначає, що непоширення норм КЗпП України на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст.ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу; при цьому основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках гарантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до п. 3 наказу МВС України від 31.12.2007 № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що нерозповсюдження на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ норм КЗпП України стосується саме норм, якими врегульований порядок здійснення оплати праці (виплати грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення (зокрема, спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати).

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, за затримку виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, що не є складовою заробітної плати (грошового забезпечення)) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, яке регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

За правилами ст. 9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Враховуючи, що перебування особи на державній службі є однією із форм реалізації, закріпленого у ст. 43 Конституції України права на працю (постанова Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі № 21-389а13), суд вважає за необхідне застосувати до даних правовідносин норми ОСОБА_2 законів про працю України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього ОСОБА_2, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21.11.2011 у справі №6-60цс11, встановивши, що працівникові в день звільнення не були сплачені всі належні від підприємства суми, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї вини.

Якщо розмір сум належних працівнику при звільненні був визначений лише за результатами судового розгляду справи, відповідно до положень статті 117 КЗпП України розмір відшкодування за час звільнення необхідно визначити з урахуванням істотності суми заборгованості у порівнянні з середнім заробітком та тієї обставини, що позивач тривалий час не звертався до суду за вирішенням спору про стягнення заборгованості із заробітної плати.

Оскільки судом встановлено, що позивачу не було проведено повного розрахунку при звільненні та не здійснено виплату всіх належних сум, тому суд вважає, що часом затримки розрахунку при звільненні є період з 04.07.2014 по день прийняття рішення по справі, що в даному випадку становить 699 робочих днів.

Частиною 8 цього Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Беручи до уваги довідки Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області від 14.09.2016 № 146лк/302/05-2016, середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 складає: у травні 2014 року - 2667,60 грн., у червні 2014 року - 2613,60 грн.

Таким чином, середньомісячне грошове забезпечення позивача за ці два місяця складало 2640,60 грн. ((2667,60 грн. + 2613,60 грн.)/2).

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 04 вересня 2013 року № 9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» кількість робочих днів у травні 2014 року становило 19 та у червні 2014 року 19 днів.

Так, середньоденне грошове забезпечення складає: 2667,60 грн. (травень 2014 року ) + 2613,60 грн. (червень 2014 року) : 38 робочих дні за два місяці (19 робочих днів у травні 2014 року та 19 робочих днів у червні 2014 року) = 138 грн. 98 коп.

Беручи до уваги розраховане середньоденне грошове забезпечення позивача відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, яка становить 138 грн. 98 коп. та кількість днів за період затримки 699 робочих дня, то до виплати належало б 97147,02 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку (138,98 грн. х кількість днів).

Дослідивши надані сторонами доказами, суд встановив, що загальна сума розрахунку при звільненні позивача складалась з вихідної допомоги при звільненні в розмірі 21340,90 грн. (довідка відповідача 1 від 14.09.2016 № 145лк/302/05-16), та сумою виплаченої позивачу при звільненні у липні 2014 року в розмірі 1921,70 грн., у тому числі компенсація за невикористану відпустку за 2014 рік в розмірі 400 грн. (довідка відповідача 1 від 14.09.2016 №146лк/302/05-16), та визначена судом вище недоплачена компенсація за невикористану відпустку за 2014 рік в розмірі 1609 грн., що ставить 24 871,60 грн.

Оскільки позивачу при звільненні сплачено 23 262,60, а всього підлягало до виплати при звільненні 24 871,60 грн., сума недоплати на теперішній час складає 1609 грн., що становить 6,47 % від загальної суми розрахунку.

Отже, з врахуванням принципу пропорційності невиплаченої частини заробітку відносно виплаченої, з відповідача 1 на користь позивача підлягає стягненню 6,47 % від всієї суми за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.07.2014 по 11.04.2017, що в даному випадку становить 6285,41 грн.

Зазначені висновки суду узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду України викладеній у постанові від 27.04.2016 по справі №6-113цс16 та Вищого адміністративного суду України викладеній в ухвалі від 13.04.2016 № К/800/32823/15.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього ОСОБА_2.

Згідно з ч. 6 ст. 61 КАС України якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Краснолиманського міського відділу Головного управління МВС України в Донецькій області, Головного управління МВС України в Донецькій області, Міністерства внутрішніх справ України про зобовязання вчинити певні дії, стягнення компенсації за невикористану у 2014 році відпустку та стягнення середньоденного заробітку за час затримки розрахунку.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 8-11, 94, 99, 158-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття у встановлений законодавством строк рішення про виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1.

Зобовязати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення з питання виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1.

Стягнути з Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані 20 діб відпустки у в розмірі 1609 грн. 00 коп.

Стягнути з Краснолиманського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 6285,41 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова прийнята в нарадчій кімнаті, вступна та резолютивна частини ухвалені в судовому засіданні 11.04.2017. Повний текст постанови буде виготовлений у відповідності до ст. 160 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ОСОБА_2, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено ОСОБА_2 адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим ОСОБА_2, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Крилова М.М.

Судді Козаченко А.В.

ОСОБА_4