Справа № 640/2652/17
Суддя: Зуб Г. А.
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 640/2652/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2017 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого судді Зуб Г.А.

при секретарі Коломойцеві М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до старшого інспектора Київського ВП НП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

21 лютого 2017 року позивач звернувся до Київського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом, в якому просить постанову №409003 від 16.02.2017 року про накладення на позивача адміністративного стягнення по ст. 121 ч.3 КУпАП в розмірі 340,00 грн. визнати незаконною та скасувати, а провадження по справі закрити у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. В обгрунтування вказаних підстав посилається на наступне. Постановою серії ПС2 №409003 у справі про адміністративне правопорушення складену відповідачем від 16.02.2017 року на позивача було накладено адміністративне стягнення по ст. 121 ч.3 КУпАП у розмірі 340 грн. Позивач 16.02.2017 року керував автомобілем НОМЕР_1, відповідач його зупинив та після перевірки документів вказав, що є порушенням ПДР, а саме п. 31.3б ПДР України, в якому зазначено, що «Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством: б) якщо вони не пройшли обовязковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю». Тобто відповідач вважає, що ГАЗель 33021 є саме тим автомобілем, який підлягає технічному контролю, не зважаючи на те, що позивач усіма можливими способами намагався Інспектору, що даний автомобіль не підпадає під це правопорушення тому що на підставі ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух» визначено типи автомобілі, які підлягають обовязковому технічному контролю. Аналізуючи норми діючого законодавства, на думку позивача, транспортний засіб позивача вагою до 3,5 тон і кількістю місць для сидіння не більше ніж 8 не враховуючи місце водія, є легковим автомобілем або його модифікацією для перевезення вантажу. Даний транспортний засіб не використовується для роботи в якості таксі або для перевезення вантажу з метою отримання прибутку, і він не підлягає обовязковому технічному контролю. Тому, позивач вважає дії відповідача неправомірними, постанову незаконною, а також такою, що підлягає скасуванню.

Позивач в судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на те, що оскаржувана постанова винесена ним без порушення норм діючого законодавства, та підстав для її скасування не має.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Так, по справі встановлено, що відносно позивача 16.02.2017 року була винесена постанова серії ПС2 №409003, відповідно до якої, 16.02.2017 року о 09 год. 20 хв. автодорогою Харків-Суми км 9, ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1 не пройшов обовязковий технічний контроль, чим порушив п. 31.3 б ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Досліджуючи наявні та надані сторонами в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд виходить з того, що при накладенні адміністративного стягнення не були допущені порушення діючого законодавства, що регулює порядок накладення адміністративного стягнення, а тому підстав для визнання незаконною постанови у суду не має.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі,

в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 31.3 б ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством: якщо вони не пройшли обов'язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Адміністративним правопорушенням за правилами частини 3 статті 121 КУпАП визнається керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов'язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

У пункті 31.4.2 Правил передбачені такі типи транспортних засобів, як: легкові автомобілі та вантажні автомобілі з дозволеною максимальною масою до 3,5 т; автобуси з дозволеною максимальною масою до 5 т; автобуси з дозволеною максимальною масою понад 5 т; вантажні автомобілі з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т; автомобілі і автобуси, зняті з виробництва.

Положеннями статті 35 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов'язковому технічному контролю відповідно до цієї статті (частина перша статті).

Згідно частини другої статті обов'язковому технічному контролю не підлягають, зокрема:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років;

3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України «Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України».

Обов'язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.

Порядок проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Періодичність проходження обов'язкового технічного контролю становить:

- для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки;

- для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку;

- для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік.

Технічний опис та зразок протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу затверджує Кабінет Міністрів України.

Згідно пункту 3 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 року №340, транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії, зокрема,

«B» - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми;

«C1» - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів).

Відповідно до пункту 3 цього Порядку періодичність проходження обов'язкового технічного контролю для вантажних автомобілів незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років становить - кожні два роки.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач керував автомобілем НОМЕР_1, тип «Бортовий малотонаж.-В», 2004 року випуску, повною масою 3500 кг, масою без навантаження 2000 кг.

Враховуючи вищевикладене, відсутні правові підстави для скасування постанови серії ПС2 № 409003 від 16.02.2017 року, оскільки вказаний автомобіль відповідно до наведених приписів ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», п. 3 Порядку проведення обов'язкового технічного контролю підлягає обов'язковому технічному контролю кожні два роки.

Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення від 16.02.2017 року відповідає вимогам статті 283 КпАП України, стягнення накладено у межах санкції відповідної статті.

Надані доводи позивача, стосовно необґрунтованості винесення постанови, а саме факту здійснення зазначеного правопорушення, спростовуються самими матеріалами справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП - доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Позивачем не надано будь-яких доказів, які б обгрунтовували його доводи.

Вина позивача у правопорушенні доведена зазначеними письмовими доказами. Поставити під сумнів обєктивність відповідача- субєкта владних повноважень, вважати зазначені дії неправомірними, у суду підстав немає.

Що стосується позовних вимог позивача у частині закриття справи, суд констатує наступне.

Відповідно до частин 1 та 2ст. 162 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення субєкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобовязання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Суд за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень може прийняти іншу постанову у випадках, встановлених законом.

Даний спір, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України, являється спором фізичної особи із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення (акту індивідуальної дії) та не є справою про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) виносить постанову про закриття справи.

Суд не наділений повноваженнями щодо закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вирішення спору із ухваленням судового рішення по суті позовних виключає можливість одночасного закриття провадження щодо тих самих вимог.

Таким чином, суд зазначає, що у відповідності до ст.ст.247,284 КУпАП вирішення питання про закриття справи про адміністративне правопорушення належить до дискреційних повноважень того органу, яким було порушено таку справу, тобто у даному випадку до компетенції відповідача, а отже, позовні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 158-160 КАС України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до старшого інспектора Київського ВП НП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання сторонами копії цієї постанови.

СУДДЯ