Справа № 802/29/17-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2017-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/29/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Вільчинський О.В.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

10 квітня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Граб Л.С. ,

секретар судового засідання: Шевчук А. В.,

за участю:

представника позивача (апелянта): ОСОБА_2

представника відповідача: Охрімовського Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до суду з адміністративним позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

05 квітня 2017 року до суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу (вх.№ 5925/17) від відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 є власником транспортного засобу марки Audi Q7, реєстраційний номер НОМЕР_1, з об'ємом двигуна 2967 куб см., тип палива - дизель, з автоматичною коробкою передач, 2014 року випуску.

29.06.2016 Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області прийнято податкове повідомлення-рішення за №134499-13, яким ОСОБА_4 визначено податкове зобов'язання з транспортного податку за 2016 рік в розмірі 25000 грн. та направлено на адресу позивача. Проте протягом 60 днів з дня вручення (повернення поштового відправлення за закінченням терміну зберігання) податкового повідомлення-рішення сума нарахованого зобов'язання позивачем не сплачена.

14.12.2016 Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області сформовано податкову вимогу № 19112-17 щодо сплати транспортного податку за 2016 рік в розмірі 25000 грн, яку направлено на адресу позивача.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням та податковою вимогою, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанці виходив з того, що відповідач правомірно виніс оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2012 № 71-VІІІ, який набрав чинності з 1 січня 2015 року до ПК внесені зміни, зокрема ст. 267 викладено в новій редакції "Транспортний податок", тобто фактично запроваджено цей податок.

Згідно з пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Підпунктом 267.2.1, даного Кодексу встановлено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відповідно до п. 267.4 зазначеної статті ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті, а до пункту 267.5 - базовий податковий (звітний) період як елемент транспортного податку дорівнює календарному року.

За приписами п. 267.6.1, абз. 1 та 2 пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 цього Кодексу платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Підпунктом 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК встановлено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно, зокрема визначити суму грошових зобов'язань, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, в тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Статтею 4 ПК встановлено основні засади податкового законодавства України. Згідно з підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 цієї статті податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі стабільності. Цей принцип законодавцем закріплено в двох аспектах: перший - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки; другий - податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. Транспортний податок, як зазначено вище, запроваджено з 1 січня 2015 року, тобто з початку нового бюджетного року, що дає підстави для правової оцінки запровадження транспортного податку як такого, що не порушує принцип стабільності. Крім того, при співвідношенні норми-принципу, якою є норма пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК, та норм ст. 267 ПК, які є конкретними нормами (регулюють відносини з приводу транспортного податку), слід виходити з того, що норма-принцип є загальною нормою, тоді як конкретна норма - спеціальна норма, яка і підлягає застосуванню для юридичної оцінки обставин у справі.

Встановлюючи перелік місцевих податків і зборів та визначаючи повноваження місцевих рад щодо їх запровадження, ст. 10 ПК розрізняє місцеві податки (збори) на обов'язкові і необов'язкові для встановлення. В залежності від цього визначається правовий режим місцевого податку (збору), який теж різний.

Так, п. 10.2 цієї статті закріплено, що місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Імперативу цієї норми відповідає норма пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК, якою цей імператив підсилюється. Згідно з останньою у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю (в редакції Закону України від 24.12.2014р. № 71-VІІІ).

Поряд з нормою пп. 12.3.5 діє норма пп. 12.3.4 ст. 12 ПК, якою передбачено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

При вирішенні питання про співвідношення цих норм в правовому регулюванні місцевих податків, які є обов'язковими згідно з ПК, норма підпункту 12.3.5 є спеціальною. У зв'язку з цим транспортний податок, як обов'язковий місцевий податок, підлягає сплаті, виходячи з норм ст. 267 ПК, починаючи з 1 січня 2016 року, незалежно від прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому підпунктом 12.3.4 пункту 12.3.4 ст. 12 ПК.

Разом з цим, відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Положенями п. 267.6.10 ст. 267 ПК України передбачено, що фізичні особи - платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем своєї реєстрації для проведення звірки даних щодо: а) об'єктів оподаткування, що перебувають у власності платника податку; б) розміру ставки податку; в) нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів (зокрема документів, що підтверджують право власності на об'єкт оподаткування, перехід права власності на об'єкт оподаткування, документів, що впливають на середньоринкову вартість легкового автомобіля), контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року № 66 затверджено Методику визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - Методика № 66) та внесення змін у додатки 1 і 2 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів.

Згідно з п. 2 Методики № 66 середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року №403, де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Відповідно до п. 4 Методики № 66, інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством "Держзовнішінформ" до Мінекономрозвитку.

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики № 66 розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (п. 13 Методики).

Пунктом 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року № 403 встановлено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Відповідно до п. 11 Методики № 66 коефіцієнт коригування ринкової ціни автомобілів залежно від строку експлуатації визначається як середнє значення співвідношення ціни автомобілів, що були у використанні, до ціни аналогічних нових автомобілів.

Положеннями п. 12 Методики № 66 визначено, що коефіцієнт коригування ринкової ціни автомобілів залежно від пробігу визначається з урахуванням фактичного та нормативного середньорічного пробігу автомобілів.

При цьому, у разі коли фактичний середньорічний пробіг автомобілів є вищим, ніж їх нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість зменшується, а у разі, коли фактичний середньорічний пробіг є нижчим, ніж нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість збільшується.

Отже, для визначення об'єкта оподаткування транспортним податком відповідно до ст. 267 ПК України, органи Державної фіскальної служби виходять з вартості легкового автомобіля, розрахованої згідно затвердженої Кабінетом Міністрів України Методики та станом на 01 січня податкового (звітного) періоду.

Оцінюючи доводи апелянта стосовно того, що вартість належного ОСОБА_4 транспортного засобу не перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, колегія суддів враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб, що належить позивачу зареєстрований 11.09.2014, а відтак коефіцієнт за строком експлуатації відповідно до додатку 1 Методики № 66 становить 62 (з 11.09.2014 до 01.01.2016).

Разом з цим, в матеріалах справи відсутні відомості щодо пробігу автомобіля марки Audi Q7, реєстраційний номер НОМЕР_1, з об'ємом двигуна 2967 куб см. станом на 01.01.2016, проте згідно з актом виконаних робіт від 08.09.2016, пробіг автомобіля станом на 08.09.2016 складав 101167 км.

Таким чином, середньомісячний пробіг складає 101167/24 = 4215 км.

Станом на 01.01.2016 автомобіль експлуатувався повних 15 місяців, відтак на дату 01.01.2016 пробіг автомобіля складав 4215 х 15 = 63225 км.

В додатку 2 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року № 403 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів від 18.02.2016 № 66) визначено, що коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу з урахуванням різниці між фактичним та нормативним середньорічним пробігом транспортного засобу понад 22 тисячі кілометрів, при фактичному середньорічному пробігу понад 27 тисяч кілометрів, становить 7,5.

Тобто, при визначенні вартості автомобіля належному позивача повинен застосовуватись коефіцієнт коригування ринкової ціни автомобіля залежно від пробігу - 7,5.

Відповідно до наданих відповідачем розрахунків середньоринкової вартості транспортного засобу, вартість автомобіля належного позивачу станом на 01.01.2016 становила 1139705,08 грн (1987280 грн (Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні згідно інформації з офіційного сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України) х (62 (Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1)/100) х (1- (7,5 (Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2)/100), що перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (1033500 грн).

В той же час, не приймаються апеляційним судом до уваги доводи апелянта щодо того, що при визначенні середньоринкової вартості автомобіля, який належить позивачу, необхідно застосовувати показник ціни нового транспортного засобу, який вказаний в договорі купівлі-продажу автомобіля від 09.09.2014 № АФ 14156, тобто 845508 грн, а не показник ціни нового транспортного в Україні згідно інформації з офіційного сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, оскільки дане твердження прямо суперечить положенням Методики № 66.

При цьому колегія суддів зауважує, що відповідач визначив вартість вказаного транспортного засобу, виключно на підставі формул та розрахунків, які наведені в Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів (в редакції Постанови Кабінету Міністрів від 18.02.2016 № 66) та в Методиці № 66 та не наділений повноваженнями відступати від показників, які визначені даними актами.

При цьому суд критично оцінює посилання представника позивача на розрахунки середньоринкової вартості належного позивачу автомобіля, здійсненого за допомогою сервісу розміщеного на інтернет-сторінці Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, оскільки відповідні розрахунки проведені станом на 27.01.2017 та 20.02.2017, а не на початок звітного податкового періоду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції щодо правомірності визначення податковим органом середньоринкової вартості автомобіля, який належить позивачу та підпадає під критерії об'єкту оподаткування транспортними податком.

Оцінюючи доводи апелянта щодо неправомірного застовування відповідачем рішення органу місцевого самоврядування, яким заверджено транспортний податок, суд апеляційної інстанції враховує такі обставини справи.

Рішенням Вінницької міської ради від 29.01.2016 № 90 "Про внесення змін до рішення міської ради від 23.01.2015 № 1984 "Про встановлення місцевих податків і зборів та затвердження Порядків їх справляння" затверджено в новій редакції Порядок справляння податку відповідно до ПК України, Закону №909-VIII.

При цьому, судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції, що у 2016 році не встановлювався новий податок (транспортний податок діяв і в 2015 році) та не змінювалась його ставка (25000,00 грн), а лише змінювались вимоги до об'єкта оподаткування транспортним податком.

Таким чином, Вінницька міська рада запровадила механізм справляння та порядок сплати транспортного податку в м. Вінниці в порядку та на умовах, як це передбачено нормами ПК України.

Також колегія суддів враховує ту обставину, що транспортний податок є обов'язковим місцевим податком та підлягає сплаті, виходячи з норм ст. 267 ПК, починаючи з 1 січня 2016 року, незалежно від прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому підпунктом 12.3.4 пункту 12.3.4 ст. 12 ПК.

З врахування наведеного вище, доводи апелянта стосовно застосування вказаного вище рішення, яким затверджено транспортний податок, не раніше 2017 року ґрунтуються на помилковому трактуванні норм матеріального права, у зв'язку із чим не приймаються судом до уваги як безпідставні.

Таким чином, відповідач в повній мірі довів правомірність прийнятого оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, у зв'язку із чим колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, судова колегія вважає, що суд першої інстанції виніс оскаржуване рішення за повного з'ясування усіх обставин, що мають значення для справи при дотримані норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 18 квітня 2017 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Граб Л.С.