Справа № 345/375/17, 2а-345/98/17
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року Справа № 876/3246/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Румянцевої О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Калуського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2017 року в адміністративній справі № 345/375/17 за позовом ОСОБА_2 до Калуського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

31 січня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області із вказаним позовом, у якому просив визнати протиправними дії Калуського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (далі Калуське ОУПФУ) щодо відмови здійснити йому перерахунок пенсії згідно поданої заяви та на підставі довідки прокуратури Івано-Франківської області від 27.07.2016 р. за № 18-396вих-16; зобовязати Калуське ОУПФУ здійснити перерахунок його пенсії згідно поданої заяви та на підставі довідки прокуратури Івано-Франківської області від 27.07.2016 р. за № 18-396вих-16, виходячи з розрахунку 80 відсотків від суми місячного заробітку, без обмеження граничного розміру пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 15.01.2014 р. йому призначено пенсію по інвалідності, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-XII (у редакції, чинній на час призначення пенсії) (далі Закон № 1789-XII), у розмірі 80 відсотків від чинної на той час заробітної плати на посаді старшого прокурора прокуратури Івано-Франківської області з питань нагляду за додержанням законів при виконанні інших заходів примусового характеру, повязаних з обмеженням особистої свободи громадян.

У звязку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слід-чих працівників, 08.12.2016 р. він звернувся до Калуського ОУПФУ для проведення перерахунку та виплати пенсії з урахуванням наданої довідки, проте відповідач відмовив йому в такому перерахунку, через відсутність норми, яка б його регулювала.

Також зазначив, що прийняття нового Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі Закон № 1697-VII) та Закону України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» суттєво обмежує реалізацію його законних прав та інтересів, які гарантувалися йому Законом № 1789-XII.

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2017 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеною постановою, її оскаржило Калуське ОУПФУ, яке вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Тому просило скасувати постанову суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що на час звернення позивача до управління із заявою про перерахунок пенсії норма статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ втратила чинність.

Відповідно до частини першої статті 41 КАС України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.

Як встановлено судом, з 15.01.2014 р. ОСОБА_2 призначено пенсію по інвалідності 2 групи відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-XII (у редакції, чинній на час призначення пенсії), в розмірі 80 відсотків від чинної на той час заробітної плати на посаді старшого прокурора прокуратури Івано-Франківської області з питань нагляду за додержанням законів при виконанні інших заходів примусового характеру, повязаних з обмеженням особистої свободи громадян.

08.12.2016 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії на підставі статті 50-1 Закону №1789-XII, надавши довідку прокуратури Івано-Франківської області про розмір заробітної плати від 27.07.2016 р. за № 18-396 вих-16.

Листом за № 512/Ш-15 від 12.12.2016 р. Калуське ОУПФУ відмовило ОСОБА_2 в проведенні зазначеного перерахунку пенсії.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що право на перерахунок пенсії надано позивачу з моменту призначення пенсії і на підставі діючого на той час законодавства, а тому не може бути обмежене чи скасоване при прийнятті нових законів чи інших нормативно-правових актів, оскільки це б суперечило статті 22 Конституції України, яка є нормою прямої дії.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з наступного.

Пенсійне забезпечення працівників прокуратури станом на момент призначення пенсії позивачу урегульовувалося статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ, відповідно до якої, обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Відповідно цієї ж статті призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у звязку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівниками виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Проте, положення статті 50-1 Закону № 1789, які визначали умови та порядок перерахунку пенсії працівникам прокуратури у звязку з підвищенням заробітної плати, втратили чинність з дня набрання чинності Законом № 1697, а саме з 15.07.2015 р. і на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії діяла норма закону, яка передбачала, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України (пункт 20 статті 86 Закону № 1697-VII).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 р. № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загально визначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції невірно вирішено питання дії закону в часі.

Щодо доводів позивача про те, що конституційні права та свободи людини не можуть бути обмежені, крім випадків передбачених Конституцією України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 р. № 20-рп/2011 передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Така позиція узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Крім того, враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в ухвалі «Великода проти України» від 03.06.2014 р., де Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність задоволення позовних вимог про визнання дій відповідача протиправними та зобовязання відповідача здійснити перерахунок пенсії відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-XII, оскільки станом на день звернення позивача із заявою про перерахунок Кабінетом Міністрів України не було визначено умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, а тому у відповідача була відсутня законодавча основа для здійснення такого перерахунку.

За таких обставин постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно зі статтею 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 ч.1 п.3, 202, 205 ч.2, 207, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Калуського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області задовольнити.

Постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2017 року в адміністративній справі № 345/375/17 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Калуського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Р.Й.Коваль

Судді В.В.Гуляк

ОСОБА_3

Постанова в повному обсязі складена 20 березня 2017 року.