Справа № 425/3537/16-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Овчаренко О.Л.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року справа №425/3537/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів Компанієць І.Д., Сухарька М.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апелзяційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області на постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 17 лютого 2017 року у справі № 425/3537/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ

У листопаді 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області, з урахуванням уточнених позовних вимог, про визнання незаконною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області в призначенні пенсії за вислугу років з 16.09.2016 згідно п. «е» ст.. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; скасування розпорядження Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області № 40 від 17.10.2016 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років з 16.09.2016 згідно п. «е» ст.. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобоаязання відповідача зарахувати до стажу роботи за вислугу років, як медичному працівнику у закладі освіти, за період роботи з 14 квітня 1999 року по 09 вересня 2016, який мав декілька назв: з 01.09.1998 по 01.01.2007 «Рубіжанський навчально-реабілітаційний багатопрофільний Центр», з 02.01.2007 по 07.09.2014 «Рубіжанський обласний навчально-реабілітаційний Центр», з 08.09.2014 «Рубіжанська обласна загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-Ш ступенів»; зобовязання відповідача призначити та виплатити пенсію за вислугу років з 16.09.2016 згідно ст.. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Постановою Рубіжанського міського суду Луганської області від 17 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області №40 від 17.10.2016 р. про відмову ОСОБА_2 в призначенні пенсії за вислугу років згідно п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;.

З обов'язано Управління Пенсійного фонду України в м.Рубіжному Луганської області зарахувати ОСОБА_2 до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років,періоди роботи: з 14 квітня 1999 року по 30 квітня 2000 року на посаді медичної сестри та з 01 травня 2000 року по 02 січня 2007 року на посаді інструктора ЛФК у «Рубіжанському навчально-реабілітаційному Центрі»; з 03 січня 2007 року по 03 січня 2014 року на посаді інструктора ЛФК та з 04 січня 2014 року по 31 січня 2014 року на посаді медичної сестри у «Рубіжанському обласному навчально-реабілітаційному Центрі»; з 01 лютого 2014 року по 09 вересня 2016 року на посаді медичної сестри у Комунальному закладі «Рубіжанська обласна загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів».

Зобов'язано Управління пенсійного фонду України в м.Рубіжному Луганської області призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугу років з 16 вересня 2016 року згідно пункту "е" ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 (двадцять) копійок.

З постановою суду першої інстанції не погодився відповідач та зазначив, що суд порушив норми матеріального права. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що Переліком закладів та установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вилугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2002 № 1436 та наказом Міністерства охорони здоровя України від 28.10.2002 № 258 «Про затвердження переліків закладів охорони здоровя, лікарських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоровя», не передбачено навчально-реабілітаційний Центр, тому позивач, як особа, яка займає посаду медсестри в навчально-реабілітаційному Центрі не має права за вислугу років. Просив суд скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні позову повністю.

Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, тому, відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів встановила наступне.

Судом першої інстанції та під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_2 16 вересня 2016 року звернулася до УПФУ в м. Рубіжне Луганської області із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років, згідно п. «е» ст.. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до якої додалапакет документів.

Розпорядженням УПФУ в м. Рубіжне Луганської області № 40 від 17.10.2016 року їй було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років згідно п. «е» СТ. 55 Закону України «про пенсійне забезпечення» в зв'язку з тим, що стаж роботи за вислугою років менше ніж 25 років 6 місяців.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами.

Відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон) передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01 квітня 2015 року не менше 25 років та після цієї дати з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців, з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року не менше 26 років.

До досягнення 55-річного віку, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоровя та соціального забезпечення, які в період до 01 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше 25 років 6 місяців.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. № 909 (далі - Постанова), відповідно до якої Пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров'я і соціального захисту призначаються після досягнення 55 років за наявності спеціального стажу роботи станом на 1 квітня 2015 р. не менше 25 років і після цієї дати:з 1 квітня 2015 р. по 31 березня 2016 р. - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 р. по 31 березня 2017 р. - не менше 26 років.

Згідно з розділом 1 Освіта (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) до закладів і установ освіти відносяться, зокрема, Загальноосвітні навчальні заклади, військові загальноосвітні навчальні заклади, музичні і художні школи.

Відповідно до Примітки 1-1 зазначеної Постанови, лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), які працюють у навчальних закладах і установах, перелічених у розділі "1. Освіта", відносяться до числа осіб, що мають право на пенсію за вислугу років.

При призначенні пенсії за вислугу років зазначеним у цьому переліку особам допускається підсумовування стажу за періоди їх роботи у закладах і установах освіти, охорони здоров'я та соціального захисту (п. 4 Примітки).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачу до спеціального стажу за вислугою років як медичному працівнику охорони здоров'я зараховано період роботи з 05.08.1983 року по 21.03.1989 року у Рубіжанській міській лікарні на посаді медсестри (5 років 7 місяців 12 днів) та період роботи з 03.04.1989 року по 01.07.1993 року у РХЗ «Зоря» на посаді старшої медсестри (4 років 2 місяців 29 днів).До стажу роботи за вислугою років не було зараховано наступні періоди роботи: з 14 квітня 1999 року по 30 квітня 2000 року на посаді медичної сестри та з 01 травня 2000 року по 02 січня 2007 року на посаді інструктора ЛФК у «Рубіжанському навчально-реабілітаційному Центрі»; з 03 січня 2007 року по 03 січня 2014 року на посаді інструктора ЛФК та з 04 січня 2014 року по 31 січня 2014 року на посаді медичної сестри у «Рубіжанському обласному навчально-реабілітаційному Центрі»; з 01 лютого 2014 року по 09 вересня 2016 року на посаді медичної сестри у Комунальному закладі «Рубіжанська обласна загальноосвітня санаторна школа -інтернат І-ІІІ ступенів».

Із матеріалів справи вбачаться, що позивач працювала з 14 квітня 1999 року по 30 квітня 2000 року на посаді медичної сестри та з 01 травня 2000 року по 02 січня 2007 року на посаді інструктора ЛФК у «Рубіжанському навчально-реабілітаційному Центрі»; з 03 січня 2007 року по 03 січня 2014 року на посаді інструктора ЛФК та з 04 січня 2014 року по 31 січня 2014 року на посаді медичної сестри у «Рубіжанському обласному навчально-реабілітаційному Центрі»; з 01 лютого 2014 року по 09 вересня 2016 року на посаді медичної сестри у Комунальному закладі «Рубіжанська обласна загальноосвітня санаторна школа -інтернат І-ІІІ ступенів», 09.09.2016 року була звільнена за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.9-10).

Поняття загальноосвітній навчальний заклад надає ст.. 8 Закону України «Про загальну середню освіту», згідно до якої загальноосвітній навчальний заклад - навчальний заклад, що забезпечує реалізацію права громадян на загальну середню освіту.

Загальноосвітній навчальний заклад, заснований на приватній формі власності, здійснює свою діяльність за наявності ліцензії, виданої в установленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст.. 9 зазначеного Закону до загальноосвітніх навчальних закладів належать школа I - III ступенів; спеціалізована школа (школа-інтернат) I - III ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів; гімназія (гімназія-інтернат) - навчальний заклад II - III ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів відповідно до профілю; колегіум (колегіум-інтернат) - навчальний заклад II - III ступенів філологічно-філософського та (або) культурно-естетичного профілю; ліцей (ліцей-інтернат) - навчальний заклад III ступеня з профільним навчанням та допрофесійною підготовкою (може надавати освітні послуги II ступеня, починаючи з 8 класу); школа-інтернат I - III ступенів - навчальний заклад з частковим або повним утриманням за рахунок держави дітей, які потребують соціальної допомоги; спеціальна школа (школа-інтернат) I - III ступенів - навчальний заклад для дітей, які потребують корекції фізичного та (або) розумового розвитку; санаторна школа (школа-інтернат) I - III ступенів - навчальний заклад з відповідним профілем для дітей, які потребують тривалого лікування; школа соціальної реабілітації - навчальний заклад для дітей, які потребують особливих умов виховання (створюється окремо для хлопців і дівчат); вечірня (змінна) школа II - III ступенів - навчальний заклад для громадян, які не мають можливості навчатися у школах з денною формою навчання; навчально-реабілітаційний центр - навчальний заклад для дітей з особливими освітніми потребами, зумовленими складними вадами розвитку.

Згідно довідки Комунального закладу «Рубіжанської обласної загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІІ ступенів» №204 від 25.05.2016 року, з 01.09.1998 року Рубіжанський навчально-реабілітаційний багатопрофільний Центр є правонаступником Рубіжанської санаторної школи-інтернату (розпорядження Луганської обласної державної адміністрації і Луганської обласної ради № 672 від 16.07.1998 року).

На підставі рішення Луганської обласної ради №22/36 від 23.12.2005 року і наказу по закладу № 1 від 02.01.2007 року Рубіжанський навчально-реабілітаційний багатопрофільний Центр перейменовано у Рубіжанський обласний навчально-реабілітаційний Центр.

На підставі рішення Луганської обласної ради №22/17 від 31.01.2014 року і наказу по закладу № 59 від 08.09.2014 року Рубіжанський обласний навчально-реабілітаційний Центр перейменовано в комунальний заклад «Рубіжанська обласна загальноосвітня санаторна школа-інтернат» І-ІІІ ступенів.

Згідно копії статуту Рубіжанського навчально-реабілітаційного багатопрофільного Центру (далі Центр) зазначений заклад є правонаступником Рубіжанської санаторної школи-інтернату та є закладом освіти, який забезпечує умови для відновлення здоров`я, соціальної адаптації, професійної орієнтації дітей, що мають вади у фізичному розвитку, органічні та функціональні захворювання внутрішніх органів та систем. Метою Центру є здійснення комплексної медичної, психологічної, педагогічної реабілітації хворої дитини. Одним із основних завдань Центру є забезпечення умов для отримання вихованцями якісної освіти певного рівня. (а.с.140-159.)

Згідно копії статуту Рубіжанського обласного навчально-реабілітаційного Центру (далі Центр) зазначений заклад є правонаступником Рубіжанського навчально-реабілітаційного багатопрофільного Центру, здійснює свою діяльність згідно з типовим Положенням про навчально -реабілітаційний Центр та має у своєму складі середню загальноосвітню школу І-ІІ ступенів. Метою діяльності Центру є здійснення комплексної медичної, психологічної, педагогічної та фізичної реабілітації хворої дитини тощо. Одним із головних завдань Центру є забезпечення умов для отримання вихованцями якісної освіти певного рівня. (110-118)

22.12.1998 року Рубіжанським навчально-реабілітаційним багатопрофільним Центром було отримано ліцензію №130269, якою засвідчено право провадження освітньої діяльності за рівнем неповна загальна середня освіта І-ІІ ступеня. Строк дії ліцензії до 22.12.2003 року (а.с.130)

Згідно копії свідоцтва про атестацію, виданого Управлінням освіти і науки Луганської облдержадміністрації, від 18.04.2011 року Рубіжанський обласний навчально-реабілітаційний Центрвизнано атестованим за освітнім рівнем базова загальна середня освіта. Строк дії свідоцтва - 12.04.2011 р. по 11.04.2021 р. (а.с. 131)

Згідно копії статуту Комунального закладу «Рубіжанської обласної загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІІ ступенів» (далі школа-інтернат) зазначений заклад є правонаступником Рубіжанського обласного навчально-реабілітаційного Центру. Школа-інтернат є комунальним загальноосвітнім санаторним навчальним закладом І-ІІІ ступенів з медичним профілем для дітей, хворих на сколіоз, метою діяльності якого є забезпечення реалізації права дітей, які потребують тривалого лікування та реабілітації, на загальну середню освіту. (110-118)

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на навчально-реабілітаційний центр та загальноосвітня школа-інтернат є загальноосвітніми навчальними закладами та відносяться до Переліку закладів та установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що Переліком, навчально-реабілітаційний Центр не передбачений як заклад освіти, що є посилковим, оскільки, як зазначалося вище, та зазначає сам апелянт, відповідно до розділу 1. Освіта Переліку відносяться заклади, а саме, зокрема, загальноосвітні навчальні заклади, до яких саме і належить навчально-реабілітаційний Центр.

Щодо доводів апелянта відсутності підтвердження права для здійснення освітньої діяльності Центру як закладу освіти за період з 23.12.2003 по 12.04.2011, колегія суддів зазначає наступне.

22.12.1998 року Рубіжанським навчально-реабілітаційним багатопрофільним Центром було отримано ліцензію зі строком дії до 22.12.2003 року, якою засвідчено право провадження освітньої діяльності за рівнем неповна загальна середня освіта І-ІІ ступеня. 18.04.2011 року Рубіжанський обласний навчально-реабілітаційний Центр визнано атестованим за освітнім рівнем базова загальна середня освіта, про що було видано відповідне свідоцтво строком дії з 12.04.2011 р. по 11.04.2021року.

Згідно інформації Комунального закладу «Рубіжанської обласної загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІІ ступенів», згідно з п.7.17 «Порядку державної атестації загальноосвітніх, дошкільних та позашкільних навчальних закладів», затвердженого наказом МОН України від 24.07.2001 року № 554 (у редакції, що затверджена наказом Міністерства освіти і науки від 16.08.2004 року № 658) та на підставі рішення Луганської регіональної експертної ради з питань ліцензування та атестації навчальних закладів від 08.10.2009 року протокол № 65 атестація Рубіжанського обласного навчально-реабілітаційного Центру проводилась у термін з 24.01.2011 року по 07.02.2011 року згідно плану графіку проведення атестації загальноосвітніх навчальних закладів (а.с. 136).

Як вірно зазначив суд першої інстанції, зі статутів вбачається, що Рубіжанський навчально-реабілітаційний багатопрофільний Центр та Рубіжанський обласний навчально-реабілітаційний Центр, а також Комунальний заклад «Рубіжанська обласна загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів» є комунальними закладами, а з прийняттям Закону України «Про загальну середню освіту» від 13.05.1999 року отримання ліцензії для здійснення діяльності передбачено для загальноосвітніх навчальних закладів, заснованих саме на приватній формі власності.

Відповідно до ч.3 ст.8 Закону України «Про загальну середню освіту» від 13.05.1999 року основною формою державного контролю за діяльністю загальноосвітніх навчальних закладів усіх типів і форм власності є державна атестація закладу, яка проводиться не рідше одного разу на 10 років у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері освіти.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що після закінчення строку дії ліцензії виданої Рубіжанському навчально-реабілітаційному багатопрофільному Центру - 22.12.2003 року, його правонаступник Рубіжанський обласний навчально-реабілітаційний Центр в строк передбачений законом, тобто в десятирічний строк пройшов атестацію і 18.04.2011 року отримав відповідне свідоцтво.

Стосовно отримання позивачем надбавки за вислугу років, апелянт посилається на Акт зустрічної перевірки, яким встановлено, що за період роботи з 14.04.1999 по 31.12.2009 надбавка за вислугу років не нараховувалась.

За змістом п.п.1,2 Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2009 року №1418, дія цього Порядку поширюється на медичних та фармацевтичних працівників, які працюють на зазначених у пункті 3 цього Порядку посадах у будь-яких державних та комунальних установах, закладах, організаціях незалежно від підпорядкування і умови оплати праці яких визначаються відповідно до умов оплати праці працівників державних та комунальних закладів охорони здоровя, крім посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби України. Надбавка за вислугу років установлюється медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я залежно від стажу роботи в такому розмірі: стаж роботи понад 3 роки розмір щомісячної надбавки до посадового окладу -10%; стаж роботи понад 10 років розмір щомісячної надбавки до посадового окладу -20%; стаж роботи понад 20 років розмір щомісячної надбавки до посадового окладу -30%.

Пунктом 3 зазначеного Порядку надбавка за вислугу років виплачується керівникам закладів охорони здоровя, їх заступникам з числа лікарів, заступникам головного лікаря з медсестринства, керівникам структурних підрозділів з числа лікарів, головним медичним сестрам, лікарям усіх спеціальностей, професіоналам з вищою немедичною освітою, що допущені до медичної діяльності в закладах охорони здоровя, керівникам фармацевтичних (аптечних) закладів, їх заступникам, керівникам структурних підрозділів з числа провізорів і фармацевтів, провізорам усіх спеціальностей, фахівцям з базовою вищою та неповною вищою медичною і фармацевтичною освітою усіх спеціальностей та помічникам ентомолога.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із акту УПФУ в м.Рубіжному № 539 від 02.12.2016 року зустрічної перевірки Комунального закладу «Рубіжанської обласної загальноосвітньої санаторної школи-інтернат І-ІІІ ступенів», перевіркою розрахунково платіжних відомостей встановлено, що позивач за період з 14.04.1999 року по 31.12.2009 року надбавка за вислугу років не нараховувалась. За період з 01.01.2010 року по 09.09.2016 року ОСОБА_2 щомісячно нараховувалась надбавка за вислугу років у розмірі 30% від посадового окладу при наявності медичного стажу понад 20 років відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.2009 року №1418 «Про затвердження Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я».

Згідно протоколу засідання комісії з визначення медичного стажу від 04.01.2010 року медичний стаж ОСОБА_2 на 01.01.2010 року складає 20 років 7 місяців 1 день. (а.с.87)

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно зазначив, що виплата надбавки медичним працівникам до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.2009 року №1418 «Про затвердження Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я» не була передбачена чинним законодавством, тому надбавка за вислугу років в розмірі 30% нараховувалась ОСОБА_2 саме з 01.01.2010 року

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не може ставитись в вину позивачу як працівнику та не є підставою для відмови в зарахуванні стажу роботи в цій установі до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років те, що Рубіжанський навчально-реабілітаційний центр та комунальний заклад Рубіжанський обласний загальноосвітній санаторій школа-інтернат І-Ш ступенів не звітувало в облік стажу як працівнику який відноситься до окремим категоріям осіб відповідно до законодавства .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідно до положення пункту «е» ст.. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у позивач наявні два невідємних критеріїв для призначення пенсії за вислугу років, а саме: наявність спеціального стажу роботи від 25 до 30 років; посада та заклад, що дає право на призначення пенсії зазначено у переліку, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області - залишити без задоволення.

Постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 17 лютого 2017 року у справі № 425/3537/16-а - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: Л.В. Ястребова

Судді: І.Д. Компанієць

ОСОБА_3