Справа № 823/1884/16
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/1884/16 Головуючий у 1-й інстанції: Тимошенко В.П. Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

13 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 27 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Соснівського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування акту і зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року, ОСОБА_2 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Соснівського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області та просила:

- визнати протиправним та скасувати акт розслідування нещасного випадку форми Н-5* складений 10.10.2016 комісією Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області по факту отримання травми слідчим Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_2;

- визнати протиправним та скасувати акт про нещасний випадок невиробничого характеру форми НТ*, складений комісією Соснівського РВ ум. Черкаси УМВС України в Черкаській області по факту отримання травми слідчим Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_2, затверджений 12.10.2016 головою ліквідаційної комісії Соснівського РВ у м. Черкаси УМВС України в Черкаській області;

- зобов'язати Соснівський РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області провести розслідування нещасного випадку, що стався 07.05.2007 зі слідчим Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_2 у відповідності до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС, затвердженого наказом МВС України №1346 від 27.12.2002 - з врахуванням висновку службової перевірки за фактом отримання травми старшим слідчим Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_2 від 06.11.2008.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 18.01.2017 року залучено до участі у справі другим відповідачем ліквідаційну комісію управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області.

Позов мотивовано тим, що оскаржувані акти складені всупереч вимогам чинного законодавства, а їх висновки не відповідають дійсним обставинам, оскільки нещасний випадок з позивачкою стався під час виконання нею службових обов'язків, а саме під час повернення із службового відрядження. Тому просила задовольнити позов.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 27 січня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити повністю.

Відповідно ч.6 ст.12 КАС України, під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, однак в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Колегія суддів звертає увагу на надіслане на адресу Київського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_2 клопотання від 30 червня 2017 року про відкликання позовної заяви.

У поданому клопотання позивач просить скасувати постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 27 січня 2017 року та залишити позовну заяву без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.155 КАС України.

Перевіривши матеріали справи та подане клопотання позивача, колегія суддів вважає, що подане клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 КАС України, якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі.

У зв'язку із вище зазначеним, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання позивача задоволенню не підлягає, оскільки відсутні підстави для залишення позовної заяви без розгляду, а закрити провадження у справі вона не просить.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що згідно з висновками службової перевірки за фактом отримання травми старшим слідчим Соснівського РВ у м.Черкаси управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_2, затвердженого 06.11.2008 начальником Соснівського РВ С.І. Кулаковим, 07.05.2007 близько 08. год. 00 хв. на автодорозі Сміла-Черкаси автомобіль «Фольксваген Транспортер», пасажиром якого була позивачка, зіткнувся з автомобілем «Део Лаонс», внаслідок чого водії та пасажири отримали тілесні ушкодження різного характеру. Внаслідок травми, отриманої під час вищевказаної ДТП у позивачки різко погіршився стан здоров'я, у зв'язку з чим вона перебувала на лікуванні.

У зв'язку з надходженням заяви позивачки від 15.09.2016 наказом голови ліквідаційної комісії Соснівського РВ у м. Черкаси О.А. Вільганюка від 10.10.2016 створено комісію за фактом отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_2.

Згідно з актом розслідування вищезгаданого нещасного випадку від 10.10.2016 форми Н-5*, що стався 07.05.2007 о 08 год. 00 хв. на автодорозі Сміла-Черкаси з позивачкою, комісія дійшла висновку, що він стався в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків, оскілки стався за обставин, які не підлягають під дію п. 3.9, п. 3.10 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків професійних захворювань та аварій, що стались в органах та підрозділах системи МВС України».

Крім того комісія дійшла висновку скласти акт за формою НТ*.

Відповідно до затвердженого 12.10.2016 головою ліквідаційної комісії Соснівського РВ у м.Черкаси О.А. Вільганюком акту про нещасний випадок невиробничого характеру форми НТ* комісія з розслідування визнає, що нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Закон України «Про охорону праці» від 14.10.1992 №2694-XII (далі - Закон України №2694-XII) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров'я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці, регулює за участю відповідних органів державної влади відносини між роботодавцем і працівником з питань безпеки, гігієни праці та виробничого середовища і встановлює єдиний порядок організації охорони праці в Україні.

Статтею 1 Закону №2694-XII визначено поняття охорони праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров'я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.

Статтею 22 вказаного закону, передбачено, що роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов'язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов'язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

Підзаконним нормативно-правовим актом, що регулює порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України являється "Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України", затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27 грудня 2002 року №1346, який розроблено з метою врегулювання питань, пов'язаних з розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України (далі - Порядок №1346).

Пунктом 2.2 вказаного Порядку зазначено, що за результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обов'язків.

Відповідно до п.2.4. Порядку №1346, якщо за висновками роботи комісії з розслідування прийнято рішення, що про нещасний випадок не повинен складатися акт за формою Н-1*, тобто нещасний випадок не пов'язаний з виконанням службових обов'язків, про такий нещасний випадок складається акт за формою НТ* (додаток 2).

Згідно з п.3.8. Порядку №1346 комісія з розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) зобов'язана протягом трьох діб після утворення комісії: - обстежити місце події, опитати свідків і осіб, причетних до неї, і одержати пояснення потерпілого, якщо це можливо; - визначити відповідність умов служби (праці, навчання) вимогам нормативно-правових актів про охорону праці; - з'ясувати обставини і причини, що призвели до нещасного випадку (у тому числі поранення), визначити осіб, які припустилися порушення нормативно-правових актів, а також розробити заходи щодо запобігання подібним випадкам; - визначити, чи трапився нещасний випадок (у тому числі поранення) у період проходження служби при виконанні службових обов'язків (не пов'язаний з виконанням службових обов'язків) або в період проходження служби при виконанні службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю потерпілого в охороні громадського порядку, громадської безпеки або в боротьбі зі злочинністю; - скласти акт розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) за формою Н-5* у трьох примірниках, а також акт за формою Н-1* (НТ*) у п'яти примірниках і передати їх на затвердження керівнику підрозділу, який призначив комісію. У разі необхідності встановлений термін розслідування може бути продовжений керівником, який призначив комісію.

Пунктом 3.9. Порядку №1346, встановлено, що комісія з розслідування визнає, що «нещасний випадок трапився при виконанні службових обов'язків», якщо він трапився в період проходження служби під час:

припинення або запобігання злочинам або правопорушенням;

вчинення дій із забезпечення особистої безпеки громадян, захисту їх прав і свобод;

охорони і забезпечення громадського порядку;

несення постової чи патрульної служби;

виявлення і розкриття злочинів, розшуку осіб, що їх учинили;

забезпечення безпеки дорожнього руху;

участі в ліквідації наслідків аварії, пожежі, катастрофи, стихійного лиха та інших надзвичайних подій;

виконання потерпілим трудових (посадових, функціональних) обов'язків за режимом роботи підрозділу, у тому числі у відрядженні;

перебування на робочому місці, на території підрозділу або в іншому місці роботи чи служби з моменту прибуття потерпілого в підрозділ до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього розпорядку підрозділу, у тому числі протягом робочого та надурочного часу, або, за дорученням керівника, у неробочий час;

підготовки до роботи та приведення в порядок після закінчення роботи знарядь праці, засобів захисту, одягу, а також здійснення заходів щодо особистої гігієни, пересування по території підприємства перед початком роботи і після її закінчення;

проїзду на роботу чи з роботи на транспортному засобі, що належить підрозділу, або іншому транспортному засобі відповідно до укладеного договору;

проведення навчання, тренувань, обов'язкових фізичних занять у встановлений час, участі в спортивних змаганнях, професійних та кваліфікаційних конкурсах;

використання власного транспорту в інтересах підрозділу з дозволу або за письмовим дорученням керівника підрозділу;

провадження дій в інтересах підрозділу, у якому проходить службу (працює) потерпілий;

прямування працівника до об'єкта (між об'єктами) обслуговування за затвердженими маршрутами;

прямування потерпілого до місця чи з місця відрядження згідно з установленим завданням про відрядження.

Відповідно до п.3.11 Порядку №1346 комісія з розслідування визнає, що "нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов'язаний з виконанням службових обов'язків", якщо нещасний випадок (у тому числі поранення) стався:

за обставин, які не підпадають під дію пунктів 3.9, 3.10 цього розділу і не пов'язані з виконанням службових обов'язків;

унаслідок дій, учинених у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння, а також унаслідок дії алкоголю, наркотичних або інших отруйних речовин (асфіксія, інсульт, зупинка серця тощо) за наявності медичного висновку, якщо це не викликано застосуванням цих речовин із службовою метою або порушення вимог безпеки щодо їх зберігання і транспортування або якщо потерпілий, який перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння, був відсторонений від служби (роботи) згідно з установленим порядком;

під час скоєння злочинів або інших правопорушень, якщо ці дії підтверджені рішенням суду;

у разі природної смерті або самогубства, за винятком випадків, зазначених у пункті 3.10 цього розділу, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та органів досудового розслідування;

унаслідок порушення потерпілим службової (трудової) дисципліни.

П.3.19 Порядку №1346, передбачено, що нещасний випадок (у тому числі поранення), про який безпосереднього керівника потерпілого чи керівника підрозділу своєчасно не повідомили, або якщо втрата працездатності від нещасного випадку настала не одразу, незалежно від терміну, коли він стався, розслідується згідно з цим Порядком протягом місяця після одержання заяви потерпілого чи особи, яка представляє його інтереси. Питання про складання акта за формою Н-1* (НТ*) вирішується комісією з розслідування, а в разі незгоди потерпілого чи особи, яка представляє його інтереси, з рішенням комісії - в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Колегія суддів звертає увагу на те, що даним порядком чітко встановлені підстави винесення актів форми Н-1* (НТ*) та які наслідки повинні настати щоб вважати чи нещасний випадок трапився при виконанні службових обов'язків чи ні.

У розумінні положень статті 14 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть.

Окрім зазначеного вище колегія суддів звертає увагу на надані пояснення позивача у справі, що також підтверджується письмовими доказами у матеріалах справи 06.05.2007, що ОСОБА_2 отримала від керівника усне доручення доставити документи у психіатричну лікарню ім.Павлова в м.Сміла, що було нею виконано того ж дня та поставлено до відома керівництво про виконане завдання.

Наступного дня 07.05.2007 близько 07 год. 40 хв. позивачка прямувала на службу з м.Сміла, де вона залишилася на ніч у подруги після виконання вищевказаного завдання на автомобілі «Фольксваген Транспортер», що не належить до службового транспорту УМВС.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів ззвертає увгу на те, що нещасний випадок та отримання травм позивачкою, внаслідок ДТП не пов'язані з виконанням нею службових обов'язків.

А також, згідно з даними листка звільнення від службових обов'язків через тимчасову непрацездатність, виданого 23.05.2007 лікарнею УМВС України, в якій позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні у період з 08.05.2007 до 23.05.2007 з діагнозом струс головного мозку, нещасний випадок не пов'язаний з виконанням службових обов'язків.

Щодо доводів позивачки, про те, що нещасний випадок стався під час повернення з відрядження, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до п.1 розділу 1 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року №59, службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади, підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв'язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства).

На підставі п.1 розділу 2 наведеної інструкції направлення працівника підприємства у відрядження здійснюється керівником цього підприємства або його заступником і оформляється наказом (розпорядженням) із зазначенням: пункту призначення, найменування підприємства, куди відряджений працівник, строку й мети відрядження.

Разом з тим, жодних доказів відрядження позивачки до м.Сміла для виконання службових обов'язків не надано.

Відповідно до вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що обставини, за яких з позивачкою стався нещасний випадок, не підпадають під вимоги п.3.9. Порядку №1346, щоб вважати його пов'язаним з виконанням службових обов'язків.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 27 січня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 14 квітня 2017 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Твердохліб В.А.

Бужак Н.П.