Справа № 804/1945/13-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 року К/800/21539/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий суддя:Вербицька О.В.
Судді: Приходько І.В.
Цвіркун Ю.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 травня 2013 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2014 року

у справі № 804/1945/13-а

за позовом Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Криворіжгаз» (далі - позивач, ПАТ «Криворіжгаз») звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів (далі - відповідач, СДПІ з ОВП у м. Дніпропетровську МГУ Міндоходів) про скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 травня 2013 року позов задоволено частково. Визнано частково протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 02.10.2012 року № прийняте відповідачем - Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з підприємствами гірничо-металургійного комплексу у м. Кривому Розі Дніпропетровської області Державної податкової служби на підставі Акту від 18.09.2012 року № 65/08-23-427/3/03341397 у сумі 2 086 682,57 грн. В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2014 року постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 травня 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі СДПІ з ОВП у м. Дніпропетровську МГУ Міндоходів, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 травня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2014 року (в частині задоволених позовних вимог) та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку про наступне.

Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську Державної податкової служби (правонаступником якої є СДПІ з ОВП у м. Дніпропетровську МГУ Міндоходів) проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПАТ «Криворіжгаз» з питань своєчасності сплати узгодженого податкового зобов'язання з податку на додану вартість за період з 01.12.2008 року по 31.05.2012 року, податку на прибуток за період з 19.11.2007 року по 30.04.2012 року, збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ за період з 27.08.2009 року по 30.04.2012 року, за результатами якої складено акт № 65/08-23-427/3/03341397 від 18.09.2012 року.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем положень пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», зокрема порушення сплати позивачем узгодженого податкового зобов'язання з податку на прибуток згідно наступних податкових декларацій: № 72942 від 09.11.2007 року; № 76369 від 07.11.2008 року; № 85332 від 22.12.2008 року; № 23697 від 05.05.2009 року; № 72396 від 09.11.2009 року; № 23688 від 11.05.2010 року; № від 02.08.2010 року; № від 05.11.2010 року; № від 09.08.2011 року; № 63059 від 09.11.2011 року та податкового повідомлення-рішення № від 29.11.2010 року.

На підставі висновків, що викладені в акті перевірки, податковим органом прийнято податкове повідомлення форми «ш» від 02.10.2012 року № , яким нараховано позивачу штраф у розмірі 2 450 058,80 грн. з податку на прибуток.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем у даній справі оскаржуються лише рішення відповідача щодо нарахування позивачу штрафних санкцій з податку на прибуток згідно вказаних вище податкових декларацій та податкового повідомлення-рішення. Позивачем у даній справі не оскаржуються рішення відповідача про нарахування позивачу штрафних санкцій з податку на додану вартість та зі збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ.

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали необґрунтованими висновки податкового органу щодо нарахування штрафу у розмірі 2086682,57 грн. з податку на прибуток, з чим погоджується суд касаційної інстанції, з огляду на наступне.

Підпунктом 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» № 2181-ІІІ від 21.12.2000 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено обов'язок платника податків самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Згідно з пп. 5.4.1 п. 5.4 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Підпунктом 7.1.1 пункту 7.7 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» встановлено, що джерелами самостійної сплати податкових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти. Отже, грошовий платіж є єдиною формою сплати податкових зобов'язань і погашення податкового боргу.

Згідно з пунктом 6 статті 7 Закону України від 20.05.99 № 679-XIV «Про Національний банк України» Національний банк України визначає систему, порядок і форми платежів.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за № 377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції. При цьому згідно з пунктом 3.8 зазначеної Інструкції реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.

Із наведеного випливає, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику. Тому суми податкових зобов'язань або податкового боргу з урахуванням підпункту 16.5.2 пункту 16.5 статті 16 Закону слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобов'язань або податкового боргу, визначених платником податків.

Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який є спеціальним законом з питань оподаткування і установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Таким чином, у разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобов'язань, передбаченого пунктом 7.7 статті 7 Закону, податковий орган не наділений правом чи обов'язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

За таких обставин, самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобов'язань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, є неправомірним.

Відповідно до п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) -у рівних пропорціях.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем подано податкові декларації № 23697 від 05.05.2009 року; № 72396 від 09.11.2009 року; № 23688 від 11.05.2010 року; № від 02.08.2010 року; № від 05.11.2010 року.

Крім того, 19.11.2010 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 1/0, яким позивачу нараховано грошове зобов'язання за основним платежем на суму 116 667,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 35000,10 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у визначений Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» строк позивачем сплачено податкові зобов'язання, які вказані у даних податкових деклараціях у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями № 505 від 19.05.2009 року, № 133 від 18.11.2009 року, № 38 від 20.05.2010 року, № 1260 від 19.08.2010 року, № 902 від 12.11.2010 року, з призначенням платежу - сплата податкового зобов'язання за чітко визначений період, який не співпадає із періодом який вказаний у зазначених вище податкових деклараціях позивача.

Також позивачем у встановлений вищевказаним Законом строк сплачено податкове зобов'язання згідно податкового повідомлення-рішення від 19.11.2010 року № 1/0 згідно платіжних доручень № 990 від 19.11.2010 року та № 991 від 19.11.2010 року.

Проте, відповідач в порушення вимог Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» врахував суми платежів позивача у рахунок погашення податкового боргу останнього, що виник у попередніх податкових періодах.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що погашення позивачем податкового зобов'язання за декларацією з податку на прибуток № 72942 від 09.11.2007 року відбувалось згідно платіжних доручень: № 316 від 16.11.2009 року, № 323 від 17.11.2009 року, № 133 від 18.11.2009 року, № 40 від 20.05.2010 року, № 38 від 20.05.2010 року, № 164 від 10.08.2010 року, № 1260 від 19.08.2010 року, № 902 від 12.11.2010 року, № 906 від 12.11.2010 року, № 991 від 19.11.2010 року № 286 від 10.03.2011 року.

Однак, для погашення податкового боргу за декларацією з податку на прибуток № 72942 від 09.11.2007 року відповідач використав уточнюючий розрахунок позивача від 16.02.2010 року № та переплату, що виникла внаслідок проведення реструктуризації основного платежу за деклараціями минулих періодів.

Надання позивачем уточнюючого розрахунку не є сплатою податкового зобов'язання, а є способом коригування самостійно визначеного платником податку податкового зобов'язання у зв'язку із виявленням ним помилок у раніше наданих деклараціях, а тому не може бути підставою для застосування штрафних санкцій, пов'язаних із несвоєчасною сплатою податкових зобов'язань.

З 01.01.2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, у відповідності до п.87.9 ст. 87 якого у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зараховувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Таким чином, з 01.01.2011 року податковим органам надано право змінювати призначення платежу зазначене позивачем у платіжних дорученнях та спрямовувати кошти на погашення податкового боргу, який виник у попередніх податкових періодах.

У зв'язку з викладеним, суди попередніх інстанції дійшли вірного висновку про протиправність нарахування відповідачем штрафних санкцій за декларацією з податку на прибуток № 72942 від 09.11.2007 року згідно вищевказаних платіжних доручень за період з 16.11.2009 року по 28.12.2010 року, уточнюючого розрахунку позивача та рішення про проведення реструктуризації.

В частині відмови в задоволенні позову ПАТ «Криворіжгаз» сторонами рішення суду апеляційної інстанцій в касаційному порядку не оскаржувалось.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає відхиленню, а постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 травня 2013 року та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2014 року залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів відхилити.

2. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 травня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2014 року залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька

Судді І.В. Приходько

Ю.І. Цвіркун