Справа № 815/662/17
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/662/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Балан Я.В. розглянувши у порядку письмового провадження за наявними матеріалами справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення від 24.01.2017 року про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у відповідача були відсутні законні підстави для обмеження у перетині державного кордону та выдповыдно рішення від 24.01.2017 року про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 порушує конституційні права позивача щодо свободи пересування та права вільно залишити територію України.

Позивач у судове засідання, призначене на 30.03.2017 року, не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження за його відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні, яке відбулось 30.03.2017 року, не заперечував проти розгляду справи в порядку письмового провадження. Надав письмові заперечення, в яких зазначив, що 24.01.2017 року, на момент спроби перетину Державного кордону України громадянином ОСОБА_2, інформація у базі даних Державної прикордонної служби України про зняття з нього тимчасового обмеження у праві виїзду з України була відсутня. При спробі перетину Державного кордону України 24 січня 2017 року гр. ОСОБА_1 не надавав посадовим особам Державної прикордонної служби України копію ухвали суду про скасування заходів забезпечення позову у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду з України.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи відсутність потреби заслухати свідка або експерта, та можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів, суд вважає за доцільне розглянути справу у порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини якими обґрунтовуються вимоги позивача, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що Ленінським районним судом м. Миколаєва 21.02.2011 року винесено ухвалу по справі №2-1559/2011 за позовом ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначеною ухвалою обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобовязання по кредитному договору №014/2292/73/05354 від 08 жовтня 2007 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.01.2015 року у справі №2зз/489/2015 скасовано заходи забезпечення позову у вигляді обмеження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІНН НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 права виїзду за межі України по справі №2-1559/2011 за позовом ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. (а.с. 11)

Рішенням від 24.01.2017 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовлено у перетинанні державного кордону, у звязку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей щодо наявності рішення уповноваженого державного органу про заборону виїзду з України. (а.с. 12)

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон. Зі змісту цієї статті, серед іншого, вбачається, що громадянинові України може бути тимчасово обмежено у праві виїзду з України за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань;

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

Згідно п. 8 ст.19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань серед іншого покладається обов'язок щодо запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в'їзду - виїзду осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів.

Відповідно до пункту 3 частини 5 статтею 2 Закону України «Про прикордонний контроль» прикордонний контроль забезпечується шляхом створення і використання баз даних про осіб, які перетнули державний кордон, вчинили правопорушення, яким не дозволяється в'їзд в Україну або яким тимчасово обмежено право виїзду з України, про недійсні, викрадені і втрачені паспортні документи, а також інших передбачених законом баз даних.

Спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства внутрішніх справ України № 288/5/102 від 07.01.2014 затверджено Порядок взаємодії органів державної виконавчої служби та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження (далі - Порядок).

Пунктом 3 розділу І Порядку вказано, що у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням іншого органу (посадової особи) (далі - рішення), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню, державний виконавець має право звернутися до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням (далі - боржник).

Відповідно до пункту 1 розділу III Порядку засвідчена судом копія судового рішення про тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України направляється державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після її надходження до нього для виконання на поштову адресу Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (далі - ГЦОСІ).

ГЦОСІ після надходження зазначеного судового рішення приймає його до виконання та вносить інформацію до бази даних, про що повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби протягом трьох днів.

Таким чином Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України здійснюється внесення до відповідних баз даних Державної прикордонної служби України та зняття з контролю інформації про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду з України.

24.01.2017 року, на момент спроби перетину Державного кордону України громадянином ОСОБА_2, інформація у базі даних Державної прикордонної служби України про зняття з нього тимчасового обмеження у праві виїзду з України була відсутня. (а.с. 30-32)

Пунктом 1 розділу IV Порядку визначено, що у разі якщо особа, інформація про тимчасове обмеження якої у виїзді з України внесена до бази даних, для проходження прикордонного контролю безпосередньо в пункті пропуску через державний кордон додатково до документів на право перетинання державного кордону подає постанову державного виконавця, винесену відповідно до пункту 4 розділу III цього Порядку, або засвідчену судом копію судового рішення, зазначеного в пункті 3 розділу III цього Порядку, і погоджується залишити постанову державного виконавця або копію судового рішення в пункті пропуску, прикордонний контроль цієї особи здійснюється з урахуванням того, що обмеження скасовано уповноваженим державним виконавцем або судом.

Відповідно до п. 3 розділу IV Порядку старший прикордонних нарядів у пункті пропуску особисто вивчає постанову державного виконавця або копію судового рішення шляхом:

-перевірки наявності підписів, «мокрої» гербової печатки;

-перевірки відповідності номерів та дат у судових рішеннях, якими було встановлено тимчасове обмеження для особи у праві виїзду за межі України, тим, що зазначені в рішеннях про їх скасування;

-перевірки збігу номерів та дат судових рішень, що встановлювали тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України, з тими, що зазначені в базах даних;

-перевірки за базами даних відсутності інших рішень або доручень уповноважених державних органів про встановлення тимчасового обмеження особи у праві виїзду з України.

На підставі викладеного, враховуючи, що інформація у базі даних Державної прикордонної служби України про зняття з ОСОБА_2 тимчасового обмеження у праві виїзду з України була відсутня, а позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що ним, під час перетину державного кордону, надавалась копія ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.01.2015 року у справі №2зз/489/2015 про скасування заходів забезпечення позову, у вигляді обмеження права виїзду за межі України, суд дійшов висновку, що у відповідача були підстави для відмови у перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянину України ОСОБА_1.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст.71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до приписів ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення від 24.01.2017 року про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 слід відмовити.

В процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 94, 159 - 163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення від 24.01.2017 року про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, винесеного молодшим інспектором прикордонної служби впс «Кучурган», Білгород-Дністровського загону ОСОБА_4 відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Я.В. Балан