Справа № 642/7358/16-а
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2017 р.Справа № 642/7358/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді - Мельнікової Л.В.
суддів - Бенедик А.П. , Донець Л.О.
за участю секретаря судового засідання - Дорошенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерство оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и л а:
21.11.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у неподанні у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати йому одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України від 20.12.1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» (далі Закон № 2011-XII в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) та постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Порядок № 975 в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин);

- зобов`язати відповідача подати розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати йому одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом № 2011-XII та Порядком № 975.

Також позивач просить зобов`язати відповідача подати протягом 30 днів з дня набрання постановою законної сили звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначає, що він проходив військову службу в лавах Збройних сил СРСР, є учасником бойових дій в Демократичній Республіці Афганістан. У період проходження служби отримав поранення, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні Афганістан, де велись бойові дії. Внаслідок поранення в подальшому отримав інвалідність - III групи інваліда війни.

У відповідь на звернення з приводу виплати одноразової грошової допомоги згідно положень ст. 16 Закону № 2011-XII відповідач листом № 1835/ВСЗ від 17.12.2015 року повідомив його про відсутність правових підстав для здійснення виплати зазначеної допомоги Міністерством оборони України та порекомендував звернутися до Державної прикордонної служби.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 13.12.2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Так, судовим рішенням визнана противоправною бездіяльність відповідача, що виразилася у неподанні у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом № 2011-XII і Порядком № 975.

Відповідач зобов`язаний подати розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом № 2011-XII і Порядком № 975.

В задоволені позовних вимог в іншій частині відмовлено.

Судом проведений розподіл судових витрат, - стягнуто з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань ХОВК на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Рішення суду вмотивовано висновком суду про безпідставність посилання відповідача відносно того, що позивачу необхідно звернутися до Державної прикордонної служби України для вирішення питання по-суті.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі ХОВК, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, просить скасувати постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 13.12.2016 року та прийняти нове судове рішення по відмову в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Скаржник зазначає про порушення позивачем строку звернення до адміністративного суду, визначеного ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) та відсутністю підстав для визначення причин його пропуску поважними.

Також скаржник зазначає, що позивач проходив строкову військову службу у прикордонних військах колишнього СРСР. Пунктом 1 ч. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 21.03.1989 року № 10224-XI «Про виведення із складу Збройних Сил СРСР прикордонних, внутрішніх і залізничних військ» прикордонні війська виведені із складу ЗС СРСР, а абз. 2 п. 3 ч. 1 цього Указу визначено, що за прикордонними військами збережено існуючий порядок матеріально-технічного і фінансового забезпечення.

Скаржник зазначає, що приписи ст. 16 Закону № 2011-XII і п. 17 Порядку № 975 вказують на те, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги позивачу повинна здійснюватися органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення позивача з військової служби, а саме, належним правонаступником військових формувань колишнього СРСР Державною прикордонною службою України.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, до судового засідання не прибули. Фіксування судового засідання технічними засобами не відбувалось згідно положень ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 , як військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , у період 1981-1982 років перебував на території Республіки Афганістан. За повідомленням федеральної державної казенної установи «Центральний прикордонний архів федеральної служби безпеки Російської Федерації» військова частина НОМЕР_1 входить до переліку військових частин і підрозділів прикордонних військ КДБ СРСР, направлених для надання військової допомоги Республіці Афганістан (а.с. 8).

Згідно Довідки до акту первинного огляду позивача Харківською обласною медико-соціальною експортною комісією № 3 від 05.08.2015 року серії 12ААА № 106272, з 28.07.2015 року позивачу на строк до 01.08.2017 року встановлена Ш група інвалідності та встановлена причина інвалідності захворювання, пов`язане з виконанням обов`язку військової служби під час перебування у країнах де велись бойові дії (а.с. 7).

03.09.2015 року УПСЗН Чугуївської міської ради Харківської області позивачу видане посвідчення серії НОМЕР_2 , що посвідчує право позивача на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни (а.с. 13).

Колегія суддів зазначає, що правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ст. 41 цього Закону, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (ст. 1 Закону № 2011-XII).

За змістом частини 2 ст. 16 Закону № 2011-XII у разі інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності військовослужбовцю виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Частиною дев`ятою статті 16-3 вказаного Закону передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, визначений Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, тобто Порядком № 975.

Пунктом 13 Порядку № 975 передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів (тобто заяви разом з доданими до неї документами) розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Судом установлено, що відповідачем у якості підстав відмови у задоволені заяви позивача ОСОБА_1 від 10.12.2015 року щодо виплати одноразової грошової допомоги не визначені ті обставини, що в порушення вимог пункту 11 Порядку № 975 та пункту 4.7 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 року № 530, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.10.2014 року за № 1294/26071, до поданої заяви ОСОБА_1 наданий неповний пакет документів (а.с. 9).

Підставою для відмови у задоволені заяви позивача ОСОБА_1 з рекомендацією звернення за вирішенням такого питання до Державної прикордонної служби, відповідач визначив положення п. 17 Порядку № 975, а саме, - особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.

Колегія суддів зазначає, що військовий обов`язок в СРСР визначався ст. 132 Конституції СРСР як почесний обов`язок радянських громадян із зброєю в руках захищати соціалістичну Вітчизну і нести військову службу в рядах Збройних Сил СРСР. Порядок виконання цього обов`язку регулювався Законом СРСР «Про загальний військовий обов`язок» від 12.10.1967 року. Відповідно до цього закону всі чоловіки - громадяни СРСР - незалежно від расової і національної приналежності віросповідання, освіти, осідлості, соціального і майнового положення зобов`язані проходіть дійсну військову службу в рядах Збройних Сил СРСР.

Положення Про охорону державного кордону СРСР було затверджено Указом Президії Верховної Ради СРСР від 05.08.1960 року. Правове становище особового складу прикордонних військ регламентувалося Законом СРСР Про загальний військовий обов`язок, положеннями про проходження військової служби, статутами і настановами.

31.07.1989 року головою ВР СРСР підписаний Закон СРСР N 304-I «Про затвердження Указів Президії Верховної Ради СРСР про внесення змін і доповнень до законодавчих актів СРСР», яким затверджений Указ Президії Верховної Ради СРСР від 21.03.1989 року «Про виведення із складу Збройних Сил СРСР прикордонних, внутрішніх і залізничних військ» і з цього часу до системи КДБ СРСР входили прикордонні війська СРСР. 03.12.1991 року КДБ СРСР був ліквідований на підставі Закону Президента СРСР № 124-Н «Про реорганізацію органів державної безпеки».

Таким чином, прикордонні війська колишнього СРСР у період часу з серпня 1960 року по березень 1989 року були складовою частиною Збройних Сил СРСР.

З урахуванням наведеного та встановленого факту проходження позивачем ОСОБА_1 у період з 03.09.1981 року по 06.04.1982 року (з перервами) військової служби у складі військової частини Збройних Сил СРСР, колегія суддів погоджується з загальним висновком суду першої інстанції щодо протиправності відмови відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 (викладена у листі від 17.12.2015 року за № 1835/ВСЗ) скласти на підставі заяви ОСОБА_1 висновок щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги з направленням цього висновку на розгляд Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби з підстав необхідності звернення ОСОБА_1 з такою заявою до Державної прикордонної служби України.

Доводи апеляційної скарги зазначені висновки колегії суддів не спростовують.

Частинами 1 та 2 ст. 99 КАС України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (ч. 1 ст. 99).

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 99).

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи (ч. 2 ст. 100 КАС України).

Колегія суддів зазначає, що позивач фактично оспорює бездіяльність відповідача пенсійного органу щодо не вчинення останніми дій, які б (у випадку їх вчинення) послугували підставою для перерахунку його пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» в розмірі, який обчислений з грошового забезпечення з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової допомоги при звільненні.

Сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.

Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим.

Відтак, початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів зазначає, що обраний позивачем ОСОБА_1 спосіб захисту порушеного права визнання протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень не відповідає установленим судом фактичним обставинам справи і суті причин, які вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом, а саме, - 17.12.2015 року відповідач ХОВК, розглянувши звернення позивача від 10.12.2015 року, відмовив у складанні висновку щодо виплати позивачу ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з мотивів звернення позивача з цією заявою до органу, який не має компетенції вирішувати питання виплати одноразової грошової допомоги колишнім військовослужбовцям прикордонних військ КДБ СРСР.

Отже, суттю звернення позивача ОСОБА_1 до адміністративного суду є незгода з відмовою ХОВК у складанні висновку щодо виплати йому одноразової грошової допомоги, що викладена у листі відповідача від 17.12.2015 року, а не бездіяльність відповідача щодо розгляду його заяви.

За захистом свого порушеного права до адміністративного суду, а протиправність відмови відповідача ХОВК у складанні висновку щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги судами установлена, позивач звернувся лише 21.11.2016 року.

Із позовної заяви ОСОБА_1 та доданих до неї матеріалів не вбачається підстав для визнання причин пропуску звернення до адміністративного суду поважними.

Зазначені обставини залишені судом поза увагою та цим обставинам судом не надана належна правова оцінка.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції позивач та його представник не надали жодних пояснень з приводу наявності або відсутності об`єктивних/поважних причин, що обумовили звернення позивача до адміністративного суду поза межами строку, встановленого ст. 99 КАС України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для визнання причин пропуску позивачем строку звернення до суду поважними.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 155 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з порушенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Таким чином, колегія суддів частково задовольняючи апеляційну скаргу ХОВК, скасовує постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 13.12.2016 року та приймає нове рішення по залишення адміністративного позову ОСОБА_1 без розгляду.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 7, 13, 41, п. 9 ч. 1 ст. 155, ст.ст. 184, 185, 195, 196, п. 4 ч. 1 ст. 198, ч. 1 ст. 203, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2016 року скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерство оборони України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Мельнікова Л.В.
Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П. Донець Л.О.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 10 квітня 2017 року.