Справа № 766/13018/16-а
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 р.м.ОдесаСправа № 766/13018/16-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Гаврилов Д.В.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Домусчі С.Д.,

- Кравець О.О.,

за участю: секретар судового засідання - Курманова І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 18 січня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні, в якому просила: визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні щодо відмови їй у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років, виходячи з 90% від середнього заробітку; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні здійснити їй перерахунок та виплату пенсії відповідно до довідки прокуратури Херсонської області № 18/310 вих. 16 від 02.08.2016 року відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», виходячи з розрахунку 90% від середнього заробітку, починаючи з 01 січня 2016 року, з урахуванням вже виплачених сум пенсії.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 18 січня 2017 року вказаний позов задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції з прийняттям по справі нового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог, наголошуючи, зокрема, на порушенні судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 02.10.2006 року позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в місті Херсоні та отримує пенсію за вислугу років за Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789.

28.08.2016 року позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні із заявою щодо проведення перерахунку пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про прокуратуру», у зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013.

Разом із наведеною заявою позивач подала довідку прокуратуру Херсонської області № 18/310 вих. 16 від 02.08.2016 року, в якій визначено заробітну плату за посадою прокурора відділу станом на 01.12.2015 року.

Листом від 28.09.2016 року № 334/Б-1 Управлінням Пенсійного фонду України в місті Херсоні позивачу відмовлено у проведенні перерахунку пенсії позивача, посилаючись на відсутність підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача відповідно до довідки, що відображає заробітну плату станом на 01.12.2015 року за відповідною посадою, на якій працювала позивач на час виходу на пенсію.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо відмови позивачу у проведенні перерахунку пенсії, остання звернулась до суду з даним позовом.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо відмови у проведені перерахунку пенсії позивача з огляду на викладене.

Так, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, позивач звернулась із заявою про проведення їй перерахунку пенсії за вислугу років, призначеної останній відповідно Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789, - 28.08.2016 року.

При цьому, позивач пов'язує своє право на проведення такого перерахунку з постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», якою було встановлені відповідні підвищення розмірів заробітної плати з 1 грудня 2015 року у штатному розписі посадових окладів, в тому числі, що й стосувалося безпосередньо посади позивача, яку вона займала.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що станом на наведений період правове регулювання питання пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури закріплено Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII.

Так, згідно ч. 20 ст. 86 наведеного Закону умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Проте, ані Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, ані постановою Кабінету Міністрів України, не визначено такої підстави для перерахунку пенсії працівникам прокуратури, як підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Тобто, як станом на 01.12.2015 року, так і на момент звернення позивача за перерахунком пенсії, не було передбачено ні можливості, ні механізму перерахунку пенсій працівникам прокуратури у зв'язку із змінами розміру заробітної плати.

Слід відзначити, що зазначені законодавчі зміни не були визнані неконституційними Конституційним Судом України.

Отже, колегія суддів вважає, що відповідачем обґрунтовано відмовлено в проведенні такого перерахунку, оскільки правові норми, які б передбачали перерахунок призначеної позивачеві пенсії за наведених позивачем обставин відсутні.

Посилання позивача та суду першої інстанції на положення ч. 17 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789, в редакції станом на час призначення позивачу пенсії, згідно якої призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані норми, як станом на 01.12.2015 року, так і на момент звернення позивача за перерахунком пенсії, втратили чинність, а тому не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Колегія суддів зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав здійснювати перерахунок пенсії позивачу на умовах та в порядку, закріплених нормою, що втратила чинність.

Також, колегія суддів не погоджується з доводами позивача, що відмова відповідача у перерахунку пенсії останньої є звуженням обсягу набутих нею прав та/або позбавленням її права на соціальний захист.

Так, колегія суддів зазначає, що статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу, жодні соціальні права не є абсолютними, вони можуть бути обмежені у визначеному Законом порядку. Так, як зазначалося вище, у відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За своєю правовою природою право на перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівників за відповідною посадою є разовою формою підвищення грошової винагороди (пенсії) особам, які звільнені зі служби на пенсію. Вона може бути здійснена з метою забезпечення відповідності розміру пенсії особи порівняно із заробітною платою працюючих на відповідних посадах осіб, з метою стимулювання до довгострокового виконання особами професійних обов'язків до виходу на пенсію. В свою чергу, право на перерахунок пенсії не належить до таких соціально-правових гарантій, як заробітна плата, спеціальні умови праці, пенсія, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення та не має постійного характеру, безпосередньо не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, з хворобою, інвалідністю, старістю та виникає лише після звільнення на пенсію.

У рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України встановив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Більш того, виключення законодавцем статті, що передбачала право на перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати не може бути розцінено, як звуження соціально-правових гарантій, порушення принципу передбачуваності Закону, та відповідно не створює обов'язку держави для здійснення перерахунку пенсії без правових на те підстав.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

При розв'язанні спірних правовідносин колегією суддів враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2014 року, в якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Також, Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача про визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку її пенсії та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Враховуючи викладене, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до її неправильного вирішення по суті, колегія суддів вважає, що судове рішення, відповідно до вимог ст. 202 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови про відмову у задоволенні заявлених вимог позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 18 січня 2017 року - задовольнити.

Постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 18 січня 2017 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.О. Кравець