Справа № 205/8204/16-а(2а/205/2/17)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2017-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 березня 2017 рокусправа № 205/8204/16-а(2а/205/2/17)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Мельника В.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Правобережного обєднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2017 року

у адміністративній справі № 205/8204/16-а(2а/205/2/17) за позовом ОСОБА_1 до Правобережного обєднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2017 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1, визнано дії Правобережного обєднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську щодо обмеження ОСОБА_1 виплати максимальним розміром пенсії, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, та зобовязано Правобережне обєднане Управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську здійснювати ОСОБА_1 з 01.03.2016 року виплату пенсії за вислугу років згідно зі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» без обмеження максимальним розміром пенсії та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з 01.03.2016 року, а також стягнуто з Правобережного обєднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську за рахунок їх бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1102,40 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2017 року за заявою ОСОБА_1 про виправлення описки в постанові Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2017 року, було вирішено вправити допущену в мотивувальній та резолютивній частині зазначеної постанови помилку, і викласти: абзац другий третій мотивувальної частини постанови замість «постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2016 року, яка була залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2016 року» вірно «постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2015 року, яка була залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2015 року»; а абзац другий резолютивної частини викласти в наступній редакції: «Визнати дії Правобережного обєднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську щодо обмеження виплати максимальним розміром пенсії, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, протиправними».

В апеляційному порядку відповідачем по справі оскаржена лише постанова Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2017 року з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права, та неврахування доводів пенсійного органу про те, що згідно ч.3 ст.27 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, і відповідно, тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн., тому загальний розмір пенсії позивачки до виплати з 01.03.2016 року має становить 10740 грн. За наведених обставин, відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні вимог позивачки по цій справі в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала вимоги апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні, акцентуючи увагу на тому, що з моменту призначення та до 01.03.2016 року пенсія позивачці виплачувалася згідно чинного законодавства.

Позивачка заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги пенсійного органу вказувала на надуманість доводів відповідача, та на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, яке просить залишити без змін.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали апеляційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів звертає увагу на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачці ОСОБА_1 пенсію за вислугу років як працівнику прокуратури було призначено з 25.05.2010 року відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», і з цього часу вона перебуває на обліку в Правобережному обєднаному Управлінні Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську, яким на підставі постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2016 року, позивачці було проведено перерахунок пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» виходячи з розрахунку 90 % від середнього заробітку.

18.10.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпропетровську з заявою про надання інформації щодо перерахунку її пенсії, з повідомленням підстав обмеження виплати їй пенсії максимальним розміром, і усунення порушення її пенсійних прав (а.с.9), на що Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську листом від 27.10.2016 року № Д-96/16ос (а.с.10-11) повідомив позивачку про те, що в результаті перерахунку загальний розмір її пенсії станом на 01.03.2016 року становить 14024,18 грн., але згідно ст.27 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, згідно якої максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, тому тимчасово у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10740 грн., і відповідно до чинного законодавства загальний розмір пенсії позивачки до виплати з 01.03.2016 року становить 10740 грн. За вказаних обставин пенсійний орган зазначив, що виплата пенсії позивачці не обмежувалася і відповідно підстав для її донарахування немає.

Вважаючи вказану відповідь відповідача протиправною, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, і суд першої інстанції задовольняючи вимоги позивачки, виходив з протиправності дій Правобережного обєднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську щодо обмеження ОСОБА_1 виплати пенсії з 01.03.2016 року відповідно положень ст.27 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, тобто, розміром пенсії, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Наведені висновки суд першої інстанції мотивував тим, що згідно ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

При цьому, суд першої інстанції акцентував увагу на тому, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Оскільки у зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей, і це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення, суд першої інстанції виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Судова колегія погоджується з рішенням суду першої інстанції у цій справі, оскільки Закон України Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи № 3668-VІ від 08.07.2011 року (далі Закон № 3668-VІ), яким введено нову норму про максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії індексації та інших доплат до пенсії), який не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність (ч.1 ст.2), із змінами, внесеними згідно із Законами № 911-VIII від 24.12.2015 р., № 1774-VIII від 06.12.2016 р. відповідно яких: тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень набирав чинності з 1 жовтня 2011 року, тобто, після призначення позивачці по цій справі пенсії за вислугу років з 25.05.2010 року відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що абзацом першим пункту другого Прикінцевих та перехідних положень Закон № 3668-VІ чітко визначено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

В даному випадку судова колегія не вважає за можливе приймати до уваги положення абзацу другого пункту другого Прикінцевих та перехідних положень Закон № 3668-VІ, оскільки перерахунок пенсії позивачки вже було проведено раніше, і предметом спору у цій справі є лише питання виплати позивачці по справі замість нарахованої суми пенсії в розмірі 14024,18 грн., обмеженої відповідно до ч.3 ст.27 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування суми пенсії в розмірі 10740,00 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів як підставу для скасування постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2017 року з урахуванням виправлень, внесених до цієї постанови ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2017 року.

За наведених вище обставин, судова колегія визнає за необхідне залишити без задоволення апеляційну скаргу Правобережного обєднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську, а постанову суду першої інстанції у цій справі залишити без змін

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, судова колегія -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Правобережного об"єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2017 року у справі № 205/8204/16-а(2а/205/2/17) - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.В. Мельник

Суддя: Д.В. Чепурнов