Справа № 326/1764/16-а(2-а/326/9/2017)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 квітня 2017 рокусправа № 326/1764/16-а провадження №2-а/326/9/2017

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізької області

на постанову Приморського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року по справі №326/1764/16-а(провадження №2-а/326/9/2017) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізької області про визнання протиправною діяльність суб`єкту владних повноважень щодо відмови поновити виплату пенсії та зобов`язання поновити виплату пенсії,-

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила:

1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у відновленні виплати раніше призначеної пенсії за вислугу років, передбаченої ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

2) зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити позивачу виплату раніше призначеної довічно пенсії за вислугу років з 01.04.2015р.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що з 2011 року вона перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримувала пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 08.06.2012 року вона призначена на посаду завідувача Приморського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, та з цього часу безперервно працює на цій посаді та перебуває на державній службі. З 01.04.2015 виплата пенсії була припинена. На звернення позивачки про поновлення виплати пенсії та надання розяснень підстав припинення її виплати, відповідач повідомив про те, що виплату призначеної пенсії було припинено з тих підстав, що з 01.04.2015р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213 VІІІ, яким, зокрема, внесено зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Такі дії відповідача щодо відмови у поновленні виплати їй пенсії позивачка вважає протиправними та такими, що порушують її конституційні права.

Ухвалою Приморського районного суду Запорізької області від 29 грудня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 в частині вимог за період з 01.04.2015 року по 27.06.2016 року залишено без розгляду та відкрито провадження у справі в частині позовних вимог за період з 28.06.2016 року.

Постановою Приморського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено частково, а саме:

визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у відновленні виплати раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, передбаченої ст.12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з

військової служби, та деяких інших осіб» за період з 28 червня 2016 року по 19 грудня 2016 року;

зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за вислугу років, призначеної у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за період з 28 червня 2016 року по 19 грудня 2016 року.

У іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Постанова суду, в частині задоволених позовних вимог, мотивована тим, що право на отримання пенсії надано позивачці з моменту призначення пенсії і на підставі діючого на той час законодавства, а тому не може бути обмежене чи скасоване при прийнятті нових законів чи інших нормативно-правових актів, зокрема, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 24.12.2015 №911-VIII, оскільки це б суперечило ст.22 Конституції України, яка є нормою прямої дії.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для виплати позивачу пенсії у вказаний період. Заявник апеляційної скарги вказує на те, що у вказаний період існували законодавчі обмеження щодо виплати пенсій, у тому числі призначених на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», особам, які працюють, зокрема, на посадах та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 з 01.01.2011 року перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримувала пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно з наказом Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області №26-к від 08.06.2012 року ОСОБА_1 призначено на посаду завідувача Приморського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, яка віднесена до посади державного службовця, та з цього часу безперервно працює на цій посаді.

З 01.04.2015 Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Запорізької області припинено виплату позивачці пенсії за вислугу років.

На письмове звернення ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії та надання розяснень підстав припинення її виплати, ГУ ПФУ в Запорізькій області Листом від 26.10.2016 за вих. №900-Д-9 повідомило позивачку про те, що оскільки вона перебуває на державній службі, пенсія їй з 01.04.2015 тимчасово не виплачується на підставі прийнятих Верховною Радою України Законів «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 № 213-VIII та від 24.12.2015 № 911-VIII, якими внесено зміни до ст.54 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а саме передбачено, що тимчасово у період з 01.04.2015 по 31.12.2016 особам (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст.10 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачується.

Згідно з довідкою ГУ ПФУ в Запорізькій області від 17.02.2017 ОСОБА_1 з 01.01.2011 перебуває на обліку в головному управлінні як одержувач пенсії за вислугу років на умовах ЗУ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Виплата пенсії протягом 2016 року не проводилася згідно з Законом України від 24.12.2015 №911-VIII. На виконання рішення Конституційного суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 виплата пенсії ОСОБА_1 поновлена з 20.12.2016. Доплата за період з 20.12.2016 до 31.12.2016 проведена 12.01.2017. Виплата пенсії у 2017 році не проводиться згідно з Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII.

Позивачка не погодилась із діями відповідача щодо відмови у поновленні виплати їй пенсії з 01.04.2015 року, у зв'язку з чим звернулася до суду з даним позовом.

За наслідками перегляду судового рішення суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позову, з наступних підстав.

Так, з огляду на предмет спору та враховуючи часткове задоволення судом першої інстанції заявлених позовних вимог, визначальним у цій справі є встановлення обставин справи, які б підтверджували (спростовували) правомірність дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу у період з 28.06.2016 року по 19.12.2016 року.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015р. № 911-VІІІ, який набрав чинності 01 січня 2016 року, внесено зміни до статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", зокрема, частину першу вказаної статті викладено в такій редакції: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється".

Таким чином, починаючи з 01.01.2016р. сам факт роботи на посадах та на умовах, які передбачені, зокрема, Законом України "Про державну службу" є підставою для припинення виплати пенсій, призначених у відповідності до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

На час звернення позивачки із заявою про поновлення виплати пенсії, норми Закону №911-VIII, в частині внесення змін до ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», неконституційними не визнавалися, а тому правомірно були застосовані відповідачем при вирішенні питання щодо виплати пенсії позивачу.

Як встановлено вище, позивач отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Одночасно позивач працює на посаді завідувача Приморського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області та є державним службовцем.

Отже, на позивача поширюється дія статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (зі змінами, внесеними Законом від 24.12.2015р. №911-VІІІ, які набрали чинності з 01.01.2016 року).

Таким чином, ГУ ПФУ у Запорізькій області, не здійснюючи виплату позивачу пенсії у період з 28.06.2016р. по 19.12.2016р., діяло в межах своїх повноважень та відповідно до вимог чинного пенсійного законодавства.

На думку колегії суддів, враховуючи предмет спору у цій справі та особу, яку позивачем визначено відповідачем у спорі, посилання суду першої інстанції на положення ст.22 Конституції України не можуть бути підставою для задоволення цього позову, оскільки УПФУ не є законотворчим органом та, як зазначено вище, було зобовязано керуватися тим законодавством України, яке регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення, що було чинним на період виплати позивачу пенсії.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог у період з 28 червня 2016 року по 19 грудня 2016 року, а тому рішення суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог, підлягає скасуванню, з ухваленням, в цій частині заявлених вимог, нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.ст.202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізької області задовольнити.

Постанову Приморського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року по справі №326/1764/16-а(провадження №2-а/326/9/2017) в частині задоволених позовних вимог - скасувати та в цій частині заявлених вимог прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині постанову Приморського районного суду Запорізької області від 22 лютого 2017 року по справі №326/1764/16-а (провадження №2-а/326/9/2017) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст..212 КАС України.

(Повний текст постанови виготовлено 12.04.2017р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк