Справа № 821/507/17
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/507/17

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бездрабка О.І.,

при секретарі - Вітічак О.Р.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання дій протправними,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_3І.) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Херсонській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Херсонській області), в якому просить визнати протиправними дії відповідача при проведенні фактичної перевірки.

Свої вимоги мотивує протиправністю дій ГУ ДФС у Херсонській області під час проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_3, оскільки відповідно до п.191.1 ст.19 ПК України головний державний ревізор-інспектор Херсонської ОДПІ ГУ України у Херсонській області ОСОБА_4 не міг бути призначений наказом № 101 від 15.02.2017 р. на проведення перевірки і не мав права проводити зазначену перевірку, так як не є працівником ГУ ДФС у Херсонській області. Крім того, інспектори контролюючого органу взяли на себе повноваження суду та визнали недійсним укладений між позивачем та ТОВ "Стафф-Сервіс" договір аутстаффінгу від 01.02.2016 р. та документальні підтвердження його виконання. Зазначає, що твердження інспекторів щодо встановлення нібито наявності трудових відносин з посиланням на порушення позивачем вимог п.291.4 ст.291 ПК України спростовується роз'ясненням, яке міститься в листі ДФС України від 14.02.2017 р. № 2932/6/99-99-13-02-03, згідно якого питання трудових відносин не належить до компетенції ДФС, а знаходиться правовому полі Міністерства соціальної політики України.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з вказаних підстав. Також зазначив, що за наслідками проведення фактичної перевірки податкове повідомлення-рішення відповідачем не приймалося, що підтверджує відсутність порушень податкового законодавства з боку позивача та протиправність дій відповідача під час проведення перевірки.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки фактична перевірки проведена з дотриманням вимог Податкового кодексу України, за її результатами будь-яких рішень відповідачем не приймалося, що не породжує для платника податків правових наслідків, а тому вимоги про протиправність дій є безпідставними та не можуть бути задоволені. Просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 16.02.2017 р. на підставі наказу ГУ ДФС у Херсонській області від 15.02.2017 р. № 101, направлень на проведення перевірки від 16.02.2017 р. №№ 96, 97, головними державними ревізорами-інспекторами ОСОБА_4, ОСОБА_5 проведено фактичну перевірку магазину Мурашко (м.Гола Пристань, вул.Червоноармійська, 5) та магазину будівельно-господарських товарів (м.Гола Пристань, вул.Леніна, 5-а), за результатами якої складено акт № 2/21-22-13-02-.

У висновках акту фактичної перевірки зазначено, що встановлено порушення пп.164.2.1, пп.164.2.2 п.164.2 ст.164, ст.167, пп.168.1.1, пп.168.1.4 п.168.1 ст.168 ПК України.

За результатами фактичної перевірки відповідачем будь-які рішення не приймались.

Надаючи оцінку правомірності оскаржуваних дій відповідача, суд виходить з наступних приписів законодавства та встановлених під час судового розгляду фактичних обставин справи.

Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 ст.75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України).

Особливості проведення фактичної перевірки визначено ст.80 ПК України.

Відповідно до п.80.1 ст.80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно пп.80.2.7 п.80.2 ст.80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин: у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Судом встановлено, що відповідачем 17.01.2017 р. за вх. № 183/9 отримано лист виконавчого комітету Голопристанської міської ради від 17.01.2017 р. за № 02-17/24, згідно якого у ФОП ОСОБА_3 встановлено використання 28 найманих працівників, що зафіксовано актом обстеження від 15.06.2016 р.

15.02.2017 р. ГУ ДФС у Херсонській прийнято наказ № 101 "Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_3І.", підставою для її проведення зазначено пп.80.2.7 п.80.2 ст.80 ПК України. При цьому, перевірка здійснювалася з метою здійснення контролю за додержанням вимог п.80.6 ст.80 ПК України в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками ( найманими особами).

Таким чином, підставою для проведення перевірки ФОП ОСОБА_3 стало виконання функцій покладених на контролюючий орган в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, а тому посилання позивача на відсутність підстав для проведення фактичної перевірки є необґрунтованими.

Допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (п.80.5 ст.80 ПК України).

Відповідно до п.81.1 ст.81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів.

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

З аналізу даних правових норм слідує, що у посадової особи контролюючого органу виникає право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для її проведення, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених Податковим кодексом України, направлення на проведення перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення.

Судом встановлено, а представниками сторін не заперечується, що до початку проведення фактичної перевірки наказ та направлення на проведення перевірки вручено під розписку представнику позивача гр.ОСОБА_6

Тобто, службові особи контролюючого органу були допущені до перевірки, при цьому наказ про проведення фактичної перевірки позивачем не оскаржувався.

Згідно з позицією Верховного Суду України, висловленій в постанові від 24.12.2010 р. у справі за позовом ТОВ "Foods and Goods L. T. D." до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м.Донецька, третя особа - Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Тобто, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Відтак, з огляду на наведене, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки.

В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платника податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

З матеріалів справи слідує, що посадовими особами відповідача повністю дотримано вимоги Податкового кодексу України: під розпис уповноваженій особі ФОП ОСОБА_3 вручено наказ про проведення фактичної перевірки від 15.02.2017 р. № 101, направлення на перевірку від 16.02.2017 р. №№ 96, 97, пред'явлено службові посвідчення, а тому дії відповідача щодо проведення фактичної перевірки є правомірними.

Твердження позивача про те, що головний державний ревізор-інспектор ОСОБА_4 не мав права приймати участь у перевірці, оскільки є працівником Херсонської ОПДІ ГУ ДФС у Херсонській області, суд вважає безпідставними, так як розпорядженням начальника ГУ ДФС у Херсонській області від 15.02.2017 р. № 45-р ОСОБА_4 було залучено до здійснення фактичних перевірок в Херсонській області з 16.02.2017 р.

Стосовно доводів ФОП ОСОБА_3 про безпідставність викладення в акті фактичної перевірки висновків про недійсність договору ауфстаффінгу від 01.02.2016 р., не визнання документального підтвердження його виконання суд зазначає наступне.

Відповідно до п.86.1 ст.86 ПК України результати перевірок оформляються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності), у разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати.

У разі незгоди платника податків з висновками акта такий платник зобов'язаний підписати такий акт перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Складений за результатами проведеної перевірки акт є носієм доказової інформації, яка в подальшому має використовуватись контролюючим органом для прийняття рішення щодо визначення платнику податків грошових зобов'язань. Акт перевірки складається посадовими особами контролюючого органу, позаяк це є їх службовою діяльністю на виконання посадових обов'язків із збирання доказової інформації щодо дотримання платником податків податкової дисципліни, та не містить волевиявлення самого органу щодо виявлених посадовими особами фактів.

При цьому, висновки акту перевірки не є остаточними, оскільки платник податків вправі надати свої зауваження до відповідного акту, які можуть в подальшому бути враховані контролюючим органом під час вирішення питання про здійснення нарахування грошових зобов'язань за результатами перевірки.

Як встановлено судом, податкові повідомлення-рішення за наслідками здійснення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_3 контролюючим органом не приймались, виявлені порушення не призвели до донарахування грошових зобов'язань.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Обов'язковою ознакою дій, рішень (в тому числі і актів) чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер. В свою чергу, опис обставин та висновки викладені в зазначеному акті відповідача, не породжують обов'язкових юридичних наслідків для позивача. Такі відомості акта можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій, в основу яких покладені згадувані відомості акта.

Оскільки акт перевірки не порушує права позивача, а включення до акту певних висновків без прийняття податкових повідомлень-рішень не породжують правових наслідків для платника податків, не змінюють стану його суб'єктивних прав та не створюють жодних додаткових обов'язків, доводи представника, на які він посилається як на одну із підстав протиправності дій відповідача, суд не приймає до уваги.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про правомірність дій посадових осіб відповідача при проведенні фактичної перевірки ФОП ОСОБА_3, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.8, 9, 11, 71, 158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

Відмовити в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання дій протиправними.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 14 квітня 2017 р.

Суддя Бездрабко О.І.

кат. 8