Справа № 686/21628/15-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2017-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/21628/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Колієв С.А.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

10 квітня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В. Мельник-Томенко Ж. М. ,

за участю: секретаря судового засідання: Гіюка Д.М.

позивача: ОСОБА_2

представників відповідача: Березюк Олени Олексіївни

Словіцького Івана Віталійовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, сільського голови Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області Ланкевича Олександра Івановича, Хмельницького районного центру зайнятості про визнання дій протиправними та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, сільського голови Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області Ланкевича О.І., Хмельницького районного центру зайнятості про визнання дій протиправними та стягнення коштів.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 лютого 2017 року в задоволенні адміністартивного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представники відповідача Хмельницького районного центру зайнятості заперечували щодо задоволення апеляційної скарги та просили постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач Ланкевич О.І. та представник відповідача Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до рішення 28 сесії Давидковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області 5-го скликання №18 від 26.07.2010 року ОСОБА_2 був призначений заступником сільського голови з питань діяльності виконавчого органу.

Рішенням 19 чергової сесії Давидковецької сільської ради шостого скликання № 3 від 08 лютого 2013 року, внесено зміни до штатного розпису Давидковецької сільської ради та скорочено посаду заступника сільського голови з питань діяльності виконавчого органу ради Давидковецької сільської ради.

Розпорядженням сільського голови Ланкевича О.І. №97-р від 18 травня 2013 року "Про звільнення з посади заступника сільського голови з питань діяльності виконавчого органу ради позивача звільнено з вказаної посади відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2014 року скасовано вищезазначене розпорядження та поновлено ОСОБА_2 на посаді з 18 травня 2013 року.

В подальшому, розпорядженням Ланкевича О.І. №99-р від 20 червня 2014 року, позивача звільнено з посади заступника сільського голови з питань діяльності виконавчого органу ради за ст. 40 п. 1 КЗпП України.

01 грудня 2014 року позивач звернувся до Хмельницького районного центру зайнятості з заявою про надання статусу безробітного.

08 грудня 2014 року Хмельницьким районним центром зайнятості був виданий наказ про призначення ОСОБА_2 допомоги по безробіттю.

Наказом Хмельницького районного центру зайнятості від 28 липня 2015 року позивачу було припинено виплату допомоги по безробіттю у зв'язку з поновленням останнього на роботі.

За період з 01 грудня 2014 року по 07 липня 2015 року ОСОБА_2 отримав допомогу по безробіттю у загальній сумі 13918,12 гривень. При цьому, позивач вважає, що дані виплати мали б бути йому призначені з моменту звільнення--20 червня 2016 року, але оскільки він не міг своєчасно звернутись до центру зайнятості в зв'язку з тим, що при звільненні йому не було видано трудову книжку та надано невірний розрахунок заробітньої плати то сума недоотриманих ним коштів складає 14873,46 грн.

В зв'язку з вищезазначеним, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь недоплачений розмір допомоги по безробіттю.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні відносно тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС.

Так, завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За правилами частини 4 статті 105 КАС адміністративний позов може містити вимоги про: 1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача -суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень;

2) зобов'язання відповідача-суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача-суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача-суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю;

5) виконання зупиненої чи невчиненої дії;

6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Таким чином позовна вимога про стягнення коштів може бути заявлена тільки в тому випадку, коли доведено неправомірність дій суб'єкта владних повноважень та нанесення ним шкоди незаконним рішенням.

Як встановлено під час розгляду справи, ОСОБА_2 дії Хмельницького районного центру зайнятості щодо призначення та виплати допомоги по безробіттю ні в досудовому ані в судовому порядку не оскаржувалися, позивач на власний розсуд визначає, неправомірність дій цього суб'єкта владних повноважень та порушення цими діями його прав.

Рішення ж відповідача, сільського голови Давидковецької сільської ради щодо звільнення позивача з посади заступника сільського голови, які на думку останнього підтверджують порушують його права, оскаржені ним в судовому порядку і є предметом спору по інших справах.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що стягнення коштів не може бути самостійним об'єктом правового захисту в даній справі, а відтак обраний позивачем спосіб захисту не відповідає вимогам статті 105 КАС України.

Окрім того, як вірно вказано судом першої інстанції, відповідно до п.1.3 вказаного Порядку допомога по безробіттю призначається центрами зайнятості, на які покладено функції робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - центри зайнятості), за місцем перебування безробітного на обліку і виплачується в установленому порядку через банківські установи. А отже, зважаючи на те, що обчислення і виплата допомоги по безробіттю здійснюється спеціально уповноваженим органом, підстав покладення обов'язку про сплату таких коштів на роботодавця не має.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення солідарно з відповідачів на його користь, допомоги по безробіттю.

Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 лютого 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 13 квітня 2017 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Ватаманюк Р.В. Мельник-Томенко Ж. М.