Справа № 2-а-1063/10
Суддя: Новак Ю. Д.
Дата ухвалення: 2010-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 2-а-1063/10
Провадження № -
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08.12.2010м. Полтава

Ленінський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді: Новака Ю.Д.,

при секретарі: Томілович Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Державної автомобільної інспекції ГУМВС України в Харківській області про скасування постанови серії АХ № 297482 від 7 вересня 2010 року про накладення адміністративного стягнення за порушення правил дорожнього руху України, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 Державної автомобільної інспекції ГУМВС України в Харківській області про скасування постанови серії АХ № 297482 від 7 вересня 2010 року про накладення адміністративного стягнення за порушення правил дорожнього руху України.

В позовній заяві позивач просить скасувати постанову серії АХ № 297482 від 7 вересня 2010 року по справі про адміністративне правопорушення, посилаючись на те, що 07 вересня 2010 року інспектором дорожньо-патрульної служби взводу №2 БДПС ДАІ прапорщиком міліції ОСОБА_3 відносно нього, було складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову серія АХ № 297482 у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. У постанові було вказано, що він 07.09.2010 року о 12.45 год. на 473 км. а/ш Київ-Харків-Вовчанськ, керував автомобілем «Рено» д.н. НОМЕР_1, не надав дорогу пішоходам, які переходили проїзну частину на пішохідному переході і позначеному дорожнім знаком 5.35.1. Однак у протоколі про адміністративне правопорушення не було вказано свідків чи то потерпілих. Позивач на місці надав пояснення, що не порушував правила дорожнього руху, оскільки пішоходи знаходилися з лівої сторони проїжджої частини, не заважаючи їм проїхав. Крім того зауважив, що відстань між його автомобілем до пішоходів була достатньою, крім того, вони лише починали переходити дорогу. Під'їжджаючи до переходу він пригальмував швидкість до допустимої при даних обставинах, переконавшись, що пішоходам він не заважаю, не вчиняє для них жодних перешкод, а відстань між нами є абсолютно безпечною, переїхав пішохідний перехід. Жодного порушення при цьому не вчинив, тому просив скасувати постанову серії АХ № 297482 від 7 вересня 2010 року.

У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 Державної автомобільної інспекції ГУМВС України в Харківській області в судове засідання не зявивсь не попередивши суд про причини своєї неявки, хоча про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Частиною 4 ст. 128 КАС України передбачено, що у разі неприбуття відповідача субєкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причину неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних в ній доказів.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що 07 вересня 2010 року інспектором дорожньо-патрульної служби взводу №2 БДПС ДАІ прапорщиком міліції ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1І, було складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову серія АХ № 297482 у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. У постанові було вказано, що він 07.09.2010 року о 12.45 год. на 473 км. а/ш Київ-Харків-Вовчанськ, керував автомобілем «Рено» д.н. НОМЕР_1, не надав дорогу пішоходам, які переходили проїзну частину на пішохідному переході і позначеному дорожнім знаком 5.35.1. В той час як позивач не порушував правила дорожнього руху, оскільки пішоходи знаходилися з лівої сторони проїжджої частини, та останній не заважаючи їм проїхав. Крім того відстань між його автомобілем до пішоходів була достатньою. Під'їжджаючи до переходу ОСОБА_1 пригальмував швидкість до допустимої при даних обставинах, переконавшись, що пішоходам він не заважаю, не вчиняє для них жодних перешкод, а відстань між нами є абсолютно безпечною, переїхав пішохідний перехід.

Згідно п. 18.1 ПДР водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

П.18.1 ПДР зобов'язує водія зменшити швидкість при наближенні до переходу, а при необхідності зупинитися, якщо на зазначеному переході знаходяться пішоходи, але не будь-які, а лише ті, яким може бути створено перешкоду чи небезпеку. В даному випадку при проїзді пішохідного переходу пішоходи знаходилися на абсолютно іншій смузі руху, переходили її спокійно, не були змушені змінювати ані швидкість, ані напрямок руху, небезпеки наїзду на них не існувало, уникати наїзду вони не були змушені. Враховуючи визначення перешкоди та небезпеки для руху, дані у п.1.10 ПДР, слід вважати, що у даному випадку ніякої небезпеки для пішоходів або перешкоди для них не створювалося. Боковий інтервал до пішоходів також був безпечний. За таких умов обов'язку водія знижувати швидкість або зупинятися не існувало, оскільки не було пішоходів, які б відповідали ознакам, переліченим у п.18.1 ПДР, а отже, не було умов для застосування даного пункту.

Також постанову було винесено з порушенням ст. 268 КУпАП, що призвело до того, що при винесенні постанови не враховано особу, матеріальний стан та інші обставини, які слід враховувати при призначенні адміністративного стягнення відповідно до ст.З КпАП. За таких обставин права позивача при такому розгляді справи грубо порушено.

Пленум Верховного Суду України Постановою №14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звертає увагу судів на неприпустимість під час розгляду справ про адміністративні правопорушення ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності (п.24).

У відповідності до ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому суд повинен трактувати усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обовязку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач. Єдиною умовою для цього є повідомлення позивачем мінімально достатньої інформації про такі рішення чи дії (Постанова Вищого адміністративного суду України від 13 вересня 2006 р. у справі № К-7375/06)

В силу положень ч. 1 та ч. 2 ст. 70 КАСУ, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Статтею 289 КпАП України скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подана протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність події і складу правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КпАП України, про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, а тому постанова про адміністративне правопорушення серії АХ № 297482 від 7 вересня 2010 року, відносно останнього є незаконною.

На підставі викладеного, керуючись ст. 64, 124, 152 Конституції України, ст.ст. 6-14, 70, 71, 128, 138, 159-163, 167, 186, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 9, 280, 287, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Державної автомобільної інспекції ГУМВС України в Харківській області про скасування постанови серії АХ № 297482 від 7 вересня 2010 року про накладення адміністративного стягнення за порушення правил дорожнього руху України задовольнити.

Постанову серії АХ № 297482 від 7 вересня 2010 року по справі про адміністративне правопорушення винесену інспектором дорожньо-патрульної служби взводу №2 БДПС ДАІ прапорщиком міліції ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП скасувати у завязку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_4