Справа № 826/19628/16
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Троян Н.М.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління Міністерства юстиції України у Київській області, третя особа: Головний державний виконавець Бучанського міського відділу юстиції у Київській області Собяніна Олена Вадимівна про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимішеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом про визнання незаконним та скасування наказу №1899/3 Головного управління юстциії у Київській області МЮ України від 03.10.2016 року; про поновлення на посаді головного державного виконавця Бучанського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_2, про стягнення з Міністерства юстиції головного управління юстциії у Київській області на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 04.10.2016 року і до моменту фактичного поновлення на посаді.

Постановою Оокружного адміністративного суду м. Києва від 06 березня 2017 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з'явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу від 19 жовтня 2015 року №1665/3 ОСОБА_2 призначено на посаду головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції Київської області з 21 жовтня 2015 року в порядку переведення із відділу державної виконавчої служби Дніпровського РУЮ у м. Києві, тимчасово, на час соціальної відпустки основного працівника Собяніної О.В.

Наказом №1899/3 від 03.10.2016 року Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_2 звільнено з 04 жовтня 2016 року з посади головного державного виконавця Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у Київській області у зв'язку із закінченням строку призначення на посаду державного службовця.

Виплачено ОСОБА_2 компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за період з 21.10.2015 року по 04.10.2016 року та за невикористану додаткову відпустку відповідно до стажу державної служби за 2015 рік тривалістю 07 календарних днів.

Підставою для видання вищезазначеного наказу про звільнення з роботи стало подання Собяніновою О.В., тобто особою, яка перебувала у соціальній відпустці і на місце якої прийнято на роботу позивача, заяви від 21.09.2016 року про визнання такою, що приступила до виконання своїх службових обов'язків на посаді головного державного виконавця Бучанського міського відділу ДВС з 05.10.2016 року.

04.10.2016 року за підписом в.о. начальнику відділу на ім'я начальника Головного управління юстиції у Київській області було направлено подання про звільнення з посади ОСОБА_2 у зв'язку із закінченням строку призначення на посаду державної служби. 04.10.2016 року позивача було письмово повідомлено про звільнення з роботи та запрошено до Головного територіального управління юстиції у Київській області за отриманням трудової книжки.

Відповідно до ст. 21 Кодексу України про працю трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Стаття 23 КЗпП України визначає, що трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Як встановлено судом першої інстанції та дана обставина підтверджується матеріалами справи, трудовий договір з позивачем було укладено на визначений строк за погодженням сторін, тобто на час соціальної відпустки іншого працівника виконавчої служби.

Таким чином, оскільки строк дії трудового договору з позивачем закінчився, відповідач мав всі правові підстав для звільнення позивача з роботи.

Суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги доводи позивача про перебування на час звільнення на лікарняному, оскільки звільнення відбулося у зв'язку із закінченням дії трудового договору, а отже частина 3 ст.40 КЗпП України у даному випадку не повинна застосовуватись.

Зазначена норма Закону встановлює таку заборону лише у випадках звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто з підстав, передбачених ст.ст. 40, 41 КЗпП України (п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України), тоді як позивача звільнено за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Стаття 40 КЗпП України, на яку посилається позивач як на підставу відсутності права його звільняти, стосується питання розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Як вбачається з наказу №1665/3 від 19.10.2015 року позивача було призначено на посаду головного державного виконавця ВДВС Бучанського МУЮ Київської області в порядку переведення тимчасово, на час соціальної відпустки основного працівника (Собяніної О.В.), за п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінчення строку трудового договору.

Щодо доводів позивача про те, що подання про його звільнення було подано 04.10.22016 року, тоді як наказ про звільнення видано 03.10.2016 року, то дана обставина не впливає на законність виданого наказу про звільнення, оскільки позивача було звільнено з роботи з 04.10.2016 рок, тобто в день оформлення подання.

Безпідставними є доводи позивача і щодо не передання ним справ (виконавчих проваджень), оскільки на час звільнення він перебував на лікарняному.

Стаття 36 КЗпП України, зокрема п.2 ч 1 даної норми, не пов'язує звільнення особи з роботи лише після передачі документів чи майна, яке перебувало у працівника у зв'язку з виконанням ним трудових обов'язків.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Київського окружного адміністративного суду є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Київського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2016 року законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.

Викладені в апеляційній скарзі апелянтом доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції має право за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 березня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України у порядку та в строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 12 квітня 2017 року.

Головуючий суддя Бужак Н.П.

Судді: Троян Н.М.