Справа № 712/1516/17-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 712/1516/17-а Головуючий у 1-й інстанції: Троян Т.Є. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

12 квітня 2017 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Межевича М.В., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Канівець К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Черкаської міської ради Черкаської області про визнання незаконним та часткове скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

08 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Черкаської міської ради Черкаської області, в якому просив визнати поважними причини строку звернення до суду та визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради Черкаської області № 596 від 13.11.1985.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду на підставі ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України

Не погоджуючись з ухвалою суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, оскільки зазначені в ухвалі висновки не відповідають нормам процесуального права, та винести нову, якою справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Суд першої інстанції залишаючи позовну заяву без розгляду мотивував своє рішення тим, що позивач звернувся до суду поза межами шестимісячного строку, передбаченого ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України та відсутністю поважних підстав для поновлення пропуску строку звернення до суду..

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Відповідно до статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб'єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом встановленого законодавством строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, суд першої інстанції правомірно зазначає, що строк в шість місяців визнано законодавцем достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, визначилася, чи буде вона звертатися до суду із позовом щодо оскарження рішення дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Разом з тим, для встановлення чи пропущено позивачем строк звернення до суду необхідно встановити дату з якої особа дізналась або могла дізнатись про порушення своїх прав.

Так з матеріалів справи вбачається, що предметом спору у даній адміністративній справі є рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради Черкаської області № 596 від 13.11.1985, яким на виконання рішення Придніпровського районного народного суду м. Черкаси від 09.01.1985 було вирішено прийняти в члени кооперативу ОСОБА_3 та закріпити за нею на склад сім'ї (вона, дочка, син) дві кімнати жилої квартири площею 16,9 м2 та 12,9 м2 а за її колишнім чоловіком, членом кооперативу - ОСОБА_2 на склад сім'ї 1 людина - однієї жилої кімнати площею 12,4 м2 в трьохкімнатній квартирі за адресою АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 дізнався про прийняття ОСОБА_3 у члени кооперативу на підставі рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради Черкаської області № 596 від 13.11.1985 так і про саме рішення після отримання 04.08.2015 року з позовної заяви ОСОБА_4 до Черкаської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Корчемна М.В., ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно. Так в зазначеній позовній заяві, ОСОБА_4 посилався на той факт, що його бабуся ОСОБА_3 отримала спірну квартиру як член житлово-будівельного кооперативу (а.с.9,14).

З огляду на зазначене, колегія суддів прийшла до висновку, що про існування рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради Черкаської області № 596 від 13.11.1985 позивачу стало відомо ще 04.08.2015.

Проте з позовними вимогами про скасування зазначеної підставі рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради Черкаської області № 596 від 13.11.1985 ОСОБА_2 вперше звернувся до суду лише 08 лютого 2017 року, про що свідчить дата на позовній заяві позивача та вхідний штамп суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо поновлення строку подання даного адміністративного позову ОСОБА_2 обґрунтував тим, що йому не було відомо про прийняття ОСОБА_3 у члени кооперативу на підставі рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради Черкаської області № 596 від 13.11.1985 так і про саме рішення, а про зазначені обставини він дізнався лише в листопаді 2016 року тільки після ознайомлення з позовною заявою ОСОБА_4 від 05.07.2016.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Так, рішенням Придніпровського районного суду 16.10.1984 було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Одночасно в судовому порядку було поділено сплачені пайові внески та встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1.

В подальшому, згідно рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03.01.1985 у справі №2-80/85 право власності на сплачені пайові внески за ОСОБА_6 (ОСОБА_3.) визнано в розмірі 3194,42 руб., за ОСОБА_2 на 1784,32 руб. Після розірвання шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на дошлюбне ОСОБА_3.

На виконання рішення суду, рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів №596 від 13.11.1985 ОСОБА_3 було прийнято в члени кооперативу ЖСК-75 та закріплено за нею та членами її сім'ї - дочкою та сином у вказаній вище квартирі двох кімнат площею 16,9 кв.м. та 12,9 кв.м.

Водночас зазначеним рішенням суду та оскаржуваним рішенням відповідача, також було визначено членство самого ОСОБА_2 та закріпленням за ним одну жилу кімнати в зазначеній квартирі (а.с.10). А в рішенні суду визначено, про права ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру як членів кооперативу. (а.с.29).

З огляду на зазначене, твердження позивача про те, що він не знав про зазначене рішення не відповідає матеріалам справи.

Колегія суддів зазначає що положення ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України пов'язують початок перебігу строку на звернення до суду з тим моментом, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Враховуючи наведене, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем подано позовну заяву поза межами установленого ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України шести місячного строку.

Разом з цим посилання апелянта на ту обставину, що він дізнався про оскаржуване рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради Черкаської області № 596 від 13.11.1985 лише на початку листопада 2016 року, після ознайомлення з матеріалами цивільної справи, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки в порядку оскарження права власності та скасування державної реєстрації права власності у цивільних справах №711/5835/16-ц та №711/7346/15-ц, позовна заява ОСОБА_4 містила посилання на оскаржуване рішення №596 від 13.11.1985 та судами були встановлені обставини щодо членства ОСОБА_3, а позивач в свою чергу як третя сторона по справі був обізнаний з такими обставинами на час отримання ним копії позовних заяв, а саме позовної заяви від 04.08.2015 у справі №711/7346/15-ц, за результатами розгляду якою було прийнято рішення та оскаржено позивачем до апеляційного суду.

В свою чергу посилання апелянта на несвоєчасне отримання позовної заяви, у зв'язку з невірним зазначенням адреси стосується іншої справи, а саме №711/5835/16-ц.

Таким чином позовна заява не містить в собі належних обґрунтувань щодо поважності причин пропущення встановленого законодавством строку звернення до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

За правилами ч. 2 ст. 100 КАС України позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

За таких обставин та правового регулювання, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Доводами апеляційної скарги вказаного не спростовано, та не надано суду доказів поважності причин пропуску строку звернення позивача з адміністративним позовом до суду.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а тому, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 8-11, 196, 199, 200, 205, 206, 211 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: М.В. Межевич

Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлено 12 квітня 2017 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Межевич М.В.

Сорочко Є.О.