Справа № 587/2188/16-а
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 р.Справа № 587/2188/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Зеленського В.В. , Пянової Я.В.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

представника третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на постанову Сумського районного суду Сумської області від 27.01.2017 по справі № 587/2188/16-а

за позовом Сумського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області

до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області

третя особа ОСОБА_4

про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області (далі позивач, Сумське ОУПФУ Сумської області) звернулося до Сумського районного суду Сумської області з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області, в якому просить суд, з урахуванням збільшених та уточнених позовних вимог, визнати неправомірною та скасувати постанову про накладення штрафу від 11.10.2016 ВП № 49849123; визнати неправомірною та скасувати постанову про накладення штрафу від 01.11.2016 ВП № 49849123. До участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на боці відповідача залучений ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4Г.).

Постановою Сумського районного суду Сумської області від 27 січня 2017 року у задоволенні адміністративного позову Сумського ОУПФУ Сумської області було відмовлено за необгрунтованістю.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в обґрунтування вимог якої та у судовому засіданні, зокрема, вказав, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови неправильно встановив фактичні обставини справи, помилково застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, що призвело до прийняття невірного по своїй суті рішення, і відповідно до ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. Вважає, що необхідною умовою для накладення штрафу на боржника є його невиконання без поважних причин, водночас державним виконавцем взагалі не з'ясовувалися причини виконання чи невиконання судового рішення, що є порушенням Закону України "Про виконавче провадження". Також звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не було враховано правову позицію Верховного Суду України з вказаного питання, що викладена в рішеннях від 27.05.2015 та 30.06.2015, відповідно до якої накладення на управління штрафу не призводить до фактичного виконання виконавчого документа.

Третя особа - ОСОБА_4, у надісланих запереченнях на апеляційну скаргу та представник третьої особи ОСОБА_3 у судовому засіданні, з підстав, викладених у запереченнях, просили у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначили, що дії Сумського ОУПФУ Сумської області по невиконанню судового рішення всупереч його змісту позбавляють стягувача ОСОБА_4 результату здійснення правосуддя, тому дії державного виконавця щодо накладення штрафу за невиконання судового рішення є правомірними.

Відповідач - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області правом подати до суду письмові заперечення не скористався. У судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, відповідача, представника третьої особи, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області перебуває виконавче провадження № 49849123 з виконання виконавчого листа № 587/2046/15-а від 13.01.2016, що видав Сумський районний суд Сумської області про зобов'язання управління Пенсійного фонду України у м. Сумах на підставі частини 3 статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453 здійснити розрахунок та призначити ОСОБА_4 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці із розрахунку 90 відсотків грошового утримання судді відповідно до довідки від 14.01.2015 № 4 про суддівську винагороду для нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданої Апеляційним судом у Сумській області на підставі особових рахунків за січень 2015 року (а.с. 62).

18.01.2016 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 587/2046/15-а від 13.01.2016 (а.с. 63).

25.01.2016 боржником було повідомлено державного виконавця про виконання рішення суду та розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, сума доплати склала 1104,89 грн. та була виплачена у лютому 2016 року разом з основним розміром пенсії на особистий рахунок стягувача (а.с. 14).

На виконання вимог державного виконавця від 18.02.2016 № 3/16/779, 29.02.2016 № 33377/03-28, від 12.05.2016 № 3/16/2699, від 05.07.2016 № 6/16 божник повідомив про фактичне виконання рішення суду із посиланням на те, що розмір щомісячного грошового утримання ОСОБА_4 складає 7955,90 грн., тому відсутні підстави застосовувати граничний розмір утримання судді (а.с. 15-19).

Начальником відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Сумській області 12 квітня 2016 року проведена перевірка виконавчого провадження за даним виконавчим документом. За наслідками перевірки було встановлено, що повідомлення про нарахування стягувачу щомісячного довічного грошового утримання не узгоджується з рішенням суду, по якому виданий виконавчий лист (а.с.72-74).

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 09.06.2016 по справі № 587/2046/15-а заяву державного виконавця задоволено та замінено вибулого боржника управління Пенсійного фонду України в м. Сумах на Сумське ОУПФУ Сумської області (а.с. 82).

04.10.2016 на адресу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області надійшло клопотання від представника стягувача про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення суду (а.с. 81, 85).

11.10.2016 державним виконавцем відповідно до ухвали Сумського районного суду Сумської області від 09.06.2016 винесено постанову про заміну сторони у виконавчому провадженні (8, 9).

11.10.2016 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду на боржника Сумське ОУПФУ Сумської області із вимогою виконати рішення суду у строк до 26.10.2016 (а.с. 6, 7).

Не погодившись із винесеною постановою державного виконавця, 28.10.2016 позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови.

01.11.2016 за повторне невиконання рішення суду на боржника накладено штраф у розмірі 10200 грн. (а.с. 89).

Не погодившись із постановою державного виконавця про повторне накладення штрафу, позивачем до суду було надано заяву про збільшення позовних вимог, а саме визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 01.11.2016 ВП № 49849123 (а.с. 35-39).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості позовних вимог, зокрема з того, що станом на 11 жовтня 2016 року рішення суду виконане не було і постанова державного виконавця від 11 жовтня 2016 року про накладення на позивача штрафу у розмірі 5100 грн. винесена на законних підставах. Постановою державного виконавця від 1 листопада 2016 року встановлено, що рішення суду у визначений строк не виконано без поважних причин, тому державним виконавцем правомірно накладено на боржника штраф у подвійному розмірі.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Принцип обов'язковості судових рішень також закріплений статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), якою передбачено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013 у Рішенні від 26 червня 2013 року, звернув увагу на те, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012).

Швидкий розгляд адміністративної справи та своєчасне виконання рішення суду є запорукою ефективності правосуддя. Це відображено зокрема в рішеннях Європейського суду з прав людини, які після ратифікації Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (1997 рік), стали частиною національного законодавства. У них зазначається, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 згаданої Конвенції стороні на судовому етапі, втрачають сенс (наприклад, рішення Горнсбі проти Греції від 19.03.1997).

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі "ОСОБА_5 проти України" (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Таким чином, враховуючи правову позиції Європейського суду з прав людини, колегія суддів, зазначає, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, повинно бути беззаперечно виконано боржником та гарантовано державою шляхом встановлення заходів відповідальності за невиконання судового рішення, в тому числі і кримінальної.

Колегією суддів встановлено, що спірні відносини виникли внаслідок різного розуміння учасниками виконавчого провадження порядку виконання постанови Сумського районного суду Сумської області від 06.10.2015 по справі № 587/2046/15-а, що зумовило винесення оскаржуваних постанов про накладення штрафу за невиконання рішення суду.

Судовим розглядом встановлено, що постановою Сумського районного суду Сумської області від 6 жовтня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах про визнання протиправними та зобов'язання вчинити дії було задоволено.

Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах щодо відмови ОСОБА_4 у призначенні йому довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 90 відсотків грошового утримання судді відповідно до довідки від 14.01.2015р. №4 про суддівську винагороду для нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданої Апеляційним судом у Сумській області на підставі особових рахунків за січень 2015 року.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у м. Сумах на підставі частини 3 статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453 здійснити розрахунок та призначити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці із розрахунку 90 відсотків грошового утримання судді відповідно до довідки від 14.01.2015 № 4 про суддівську винагороду для нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданої Апеляційним судом у Сумській області на підставі особових рахунків за січень 2015 року.

Боржником у справі було фактично виконано рішення суду з урахуванням розміру грошового забезпечення, зазначеного у довідці від 14.01.2015 № 4, виданої Апеляційним судом Сумської області, в сумі 8526 грн., посилаючись на те, що саме такі дії зобов'язано вчинити управління відповідно до резолютивної частини постанови Сумського районного суду Сумської області від 06.10.2015 у справі № 587/2046/15-а.

Стягувач ОСОБА_4, з яким погодився державний виконавець при винесенні оскаржуваних постанов, вважає, що щомісячне грошове утримання судді у відставці має обчислюватися виходячи з загального розміру суддівської винагороди у сумі 24116, 40 грн., що також зазначена у довідці від 14.01.2015 № 4, виданої Апеляційним судом Сумської області, без обмеження граничного розміру суддівської винагороди.

Таким чином, спірним є питання щодо застосування граничного розміру суддівської винагороди під час виконання судового рішення про зобов'язання здійснити розрахунок та призначити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 11.07.2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 31.08.2016, роз'яснено постанову Сумського районного суду Сумської області від 06 жовтня 2015 року по справі № 587/2046/15-а, провадження № 2-а/587/67/15, вказавши, що в мотивувальній частині постанови Сумського районного суду Сумської області від 06.10.2015 року суд першої інстанції прийшов до висновків, що позивач має право на матеріальне забезпечення судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання, розмір якого повинен складати 90% суддівської винагороди (80% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді + збільшення грошового утримання за стаж роботи на посаді судді понад 20 років) без обмеження граничного розміру утримання судді. Дані про розмір суддівської винагороди наведені у довідці Апеляційного суду Сумської області від 14 січня 2015 року № 4. При цьому, в резолютивній частині постанови Сумського районного суду Сумської області від 06.10.2015 року судом першої інстанції не зазначено, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виплачується позивачу без обмеження граничного розміру утримання судді у відставці.

Вищий адміністративний суд України приймаючи ухвалу від 19.05.2016, якою залишено без змін постанову Сумського районного суду Сумської області від 06.10.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015, погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанції, що позивач має право на матеріальне забезпечення судді у відставці-щомісячне довічне грошове утримання, розмір якого повинен складати 90% суддівської винагороди (80% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді та збільшення грошового утримання за стаж роботи на посаді судді понад 20 років) без обмеження граничного розміру утримання судді.

Колегія суддів зазначає, вищенаведеними судовими рішеннями, в тому числі в ухвалі про роз'яснення судового рішення, вказано про наявність у ОСОБА_4 права на розрахунок та виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці без обмеження граничного розміру грошового утримання (суддівської винагороди).

Таким чином, дії Сумського ОУПФУ Сумської області щодо розрахунку та призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_4 з урахуванням суддівської винагороди виходячи з обмежень її розміру 7 мінімальними заробітними платами в сумі 8526 грн. розцінюються колегією суддів як невиконання рішення суду.

Посилання Сумського ОУПФУ Сумської області на те, що резолютивна частина постанови Сумського районного суду Сумської області від 06.10.2015 у справі № 587/2046/15-а не містить зобов'язань про розрахунок та призначення грошового утримання виходячи з іншого розміру, ніж вказано в довідці від 14.01.2015 № 4, виданої Апеляційним судом Сумської області, в сумі 8526 грн., відхиляються колегією суддів, як такі, що містять довільне тлумачення боржником умов виконання судового рішення, враховуючи те, що у вказаній вище довідці також вказано про загальний розмір суддівської винагороди в розмірі 24116,40 грн., необхідність застосування якої зокрема і було предметом судового розгляду у рішенні, що належить виконати.

Крім того, необґрунтованими є доводи Сумського ОУПФУ Сумської області щодо обмеження застосування граничного розміру грошового утримання в контексті виплати призначеного щомісячного грошового утримання судді у відставці без обмеження максимального розміру виплати сумою 10740 грн., а не розрахунку щомісячного грошового утримання без обмеження граничного розміру суддівської винагороди, оскільки як зазначалося вище предметом судового розгляду було оскарження дій органу Пенсійного фонду щодо застосування розміру суддівської винагороди з урахуванням обмежень її розміру 7 мінімальними заробітними платами в сумі 8526 грн., за результатами розгляду яких було встановлено протиправність дій органу Пенсійного фонду.

Гарантії примусового виконання рішень визначено Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (Закону № 1404-VIII), відповідно до ст. 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження є сукупністю дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 75 зазначеного Закону встановлено, що відповідальність за невиконання рішення, що зобовязує боржника вчинити певні дії, та передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Надаючи оцінку правомірності винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу від 11.10.2016 ВП № 49849123 колегія суддів виходить з того, що судовим розглядом встановлено обставини, що свідчать про ухилення боржника від виконання судового рішення на користь ОСОБА_4 в контексті тих зобов'язань, що були покладені на Сумське ОУПФУ Сумської області за цим рішенням. При цьому позивачем у справі не наведено жодної обґрунтованої причини, поважність якої доводила, що він з незалежних від нього обставин не міг виконати постанову Сумського районного суду Сумської області від 06.10.2015 у справі № 587/2046/15-а.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що дії державного виконавця про застосування заходів відповідальності за неналежне виконання рішення суду шляхом накладення штрафу за невиконання рішення суду спрямовані на забезпечення повного та ефективного виконання рішення суду та відповідають критеріям законності та обґрунтованості.

Щодо позовних вимог про визнання неправомірною та скасування постанови про накладення штрафу від 01.11.2016 ВП № 49849123, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно ч. 2 ст. 75 Закону № 1404-VIII у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається із матеріалів справи, 11.10.2016 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду на Сумське ОУПФУ Сумської області із вимогою виконати рішення суду у строк до 26.10.2016. В разі подальшого невиконання рішення суду, боржника було зобов'язано з'явитися до відділу для надання письмового пояснення причин невиконання та одночасно повідомлено про можливість накладення штрафу у подвійному розмірі за подальше невиконання цього рішення (а.с. 6, 7).

Сумське ОУПФУ Сумської області, отримавши 18.10.2016 оскаржувану постанову, у строк до 26.10.2016 не повідомило державного виконавця про причини невиконання рішення суду, а також про намір оскаржити такі дії щодо накладення штрафу до суду, що правомірно розглянуто відповідачем у справі як повторне невиконання рішення боржником без поважних причин.

Колегія суддів зазначає, що накладення на боржника за невиконання судового рішення без поважних причин штрафу є заходом, що стимулює боржника виконати рішення суду для того, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення не залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Накладення штрафу у подвійному розмірі є додатковим заходом, який повинен застосовуватися у тих випадках, коли боржником ігнорується попередній захід відповідальності за неналежне виконання рішення суду у вигляді штрафу та у випадках не надання доказів того, що рішення суду не виконується з поважних причин.

Таких доказів поважності причин невиконання рішення суду у строк до 26.10.2016 Сумським ОУПФУ Сумської області до державного виконавця надано не було, що підтверджує бездіяльність боржника з цього питання.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про протиправність оскаржуваної постанови від 01.11.2016 з тих підстав, що не погодившись із винесеною постановою державного виконавця від 11.10.2016, позивач у десятиденний строк з дня отримання звернувся до суду із позовною заявою про визнання протиправною та скасування цієї постанови, оскільки судовим розглядом встановлено, що у строк до 26.10.2016 останнім не було вчинено дій щодо повідомлення державного виконавця про причини невиконання судового рішення, що свідчить про правомірність дій державного виконавця в частині накладення штрафу у подвійному розмірі.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог Сумського ОУПФУ Сумської області.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині надання правової оцінки діям Сумського ОУПФУ Сумської області щодо виконання судового рішення, які не були предметом судового розгляду, замість надання правової оцінки діям державного виконавця щодо прийняття оскаржуваних постанов, оскільки надання оцінки правомірності дій боржника щодо причин невиконання судового рішення є обставиною, яка підлягає обов'язковому з'ясуванню для встановлення правомірності та обґрунтованості дій державного виконавця для застосування заходів відповідальності за невиконання рішення суду.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта в частині того, що Сумське ОУПФУ Сумської області не було боржником по вказаному виконавчому провадженню до моменту винесення постанови державного виконавця про заміну сторони виконавчого провадження від 11.10.2016 та відповідно винесення постанови про накладення штрафу одночасно із постановою про заміну сторони виконавчого провадження фактично позбавило позивача можливості виконати виконавчий документ в добровільному порядку, а також позбавило прав, передбачених ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", враховуючи таке.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 № 1055 "Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України" з 01.04.2016 управління Пенсійного фонду України в м. Сумах було реорганізовано шляхом злиття з іншим територіальним органом Пенсійного фонду у Сумське ОУПФУ Сумської області. Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 09.06.2016 по справі № 587/2046/15-а заяву державного виконавця задоволено та замінено вибулого боржника управління Пенсійного фонду України в м. Сумах на Сумське ОУПФУ Сумської області.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що боржник Сумське ОУПФУ Сумської області мав можливість виконати рішення суду після винесення ухвали про заміну сторони виконавчого провадження.

Крім того, колегія суддів зазначає, що останній був обізнаний про існування виконавчого провадження, оскільки на вимогу державного виконавця від 5 липня 2016 року (тобто після заміни сторони у виконавчому провадженні) про належне виконання судового рішення та визначення державним виконавцем суми нарахування, не повідомив виконавчу службу про наявність будь-яких перешкод щодо належного виконання судового рішення, а лише вчетверте повідомив, що рішення суду виконане, що є доказом відсутності поважних причин невиконання судового рішення.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта в частині того, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не було враховано правову позицію Верховного Суду України, що викладена в рішеннях від 27.05.2015 та 30.06.2015, відповідно до якої накладення на управління штрафу не призводить до фактичного виконання виконавчого документа, оскільки у цих судових рішеннях Верховний Суд України дійшов висновку про те, що невиконання судового рішення управлінням Пенсійного фонду України в частині виплати грошових коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин лише за умови відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів у боржника.

За наслідками зіставлення характеру (змісту) спірних правовідносин та казусів (правових ситуацій), на підставі яких була сформульована вищевказана правова позиція Верховного Суду України, колегією суддів встановлено, що у справі, яка розглядається, причинами невиконання судового рішення є не відсутність відповідного фінансового забезпечення та фактична відсутність коштів у боржника, а не згода з визначеним державним виконавцем порядком виконання судового рішення за умови часткового виконання судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Сумського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області залишити без задоволення.

Постанову Сумського районного суду Сумської області від 27.01.2017 по справі № 587/2188/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_6
Судді ОСОБА_7 ОСОБА_8
Повний текст ухвали виготовлений 10.04.2017.