Справа № 296/10550/13-а
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року м. Київ К/800/33816/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради, третя особа ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , про визнання недійсним рішення, за касаційною скаргою Виконавчого комітету Житомирської міської ради на постанову Корольовського районного суду міста Житомира від 1 квітня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 3 червня 2014 року,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, у якому просив: визнати недійсним рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради «Про формування фонду житла для тимчасового проживання громадян» від 23 липня 2008 року № 537 в частині включення до фонду житла для тимчасового проживання квартири АДРЕСА_1 , зобов`язати відповідача визнати за ним та його дружиною ОСОБА_2 і донькою ОСОБА_3 право постійного користування цією квартирою.
Ухвалою Корольовського районного суду міста Житомира від 1 квітня 2014 року закрито провадження у даній справі в частині вимог про зобов`язання визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 право постійного користування квартирою АДРЕСА_1 .
Постановою Корольовського районного суду міста Житомира від 1 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 3 червня 2014 року, позов задоволено. Визнано нечинним рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради «Про формування фонду житла для тимчасового проживання громадян» від 23 липня 2008 року № 537 в частині включення до фонду житла для тимчасового проживання громадян квартири АДРЕСА_1 . Вирішено питання щодо судових витрат.
У касаційній скарзі виконавчий комітет Житомирської міської ради, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Корольовського районного суду міста Житомира від 1 квітня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 3 червня 2014 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
За змістом частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що у лютому 2002 року виконавчий комітет Житомирської міської ради надав дозвіл на заселення ОСОБА_1 з дружиною ОСОБА_2 в кімнату АДРЕСА_1 до отримання житла, з пропискою ОСОБА_2 .
Відповідно до довідки Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 10 від 20 березня 2002 року ОСОБА_1 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 15 березня 2002 року складом сім`ї 2 особи.
З довідки військової частини НОМЕР_1 від 26 вересня 2013 року № 9/1 вбачається, що позивач перебуває на квартирному обліку у цій військовій частини і за час проходження служби житлом не забезпечувався.
Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради «Про формування фонду житла для тимчасового проживання громадян» від 23 липня 2008 року № 537 на підставі статей 15, 18, 1321, 1322 Житлового кодексу Української РСР, статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР, постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку формування фондів житла для тимчасового проживання та Порядку надання в користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання» від 31 березня 2004 року № 422 (далі Постанова № 422; із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2004 року № 1554) включено до фонду житла для тимчасового проживання громадян квартири (кімнати) в будинках маневрового переселенського житлового фонду міської ради, згідно доданого Переліку, до якого, зокрема, віднесена квартира АДРЕСА_1 .
Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що рішення відповідача «Про формування фонду житла для тимчасового проживання громадян» від 23 липня 2008 року № 537 в частині включення квартири АДРЕСА_1 до фонду житла для тимчасового проживання громадян прийнято з порушенням норм діючого законодавства, оскільки до таких фондів можуть бути віднесені тільки вільні житлові приміщення.
Так, частиною 3 статті 47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до частини 2 статті 1322 Житлового кодексу Української РСР формування фондів житла для тимчасового проживання здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Умови формування фондів житла для тимчасового проживання громадян, які не мають або втратили житло внаслідок звернення стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного приміщення, а також біженців та громадян, які вимушені залишити житлове приміщення внаслідок його аварійного стану, стихійного лиха або з інших підстав, які загрожують стану та безпеці відповідного житлового приміщення врегульовано Порядком формування фондів житла для тимчасового проживання, затвердженим Постановою № 422.
За змістом пункту 4 цього Порядку фонди житла для тимчасового проживання формуються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, Київською і Севастопольською міськдержадміністраціями шляхом: будівництва нового житла; реконструкції існуючих житлових будинків та гуртожитків, а також переобладнання нежитлових будинків у житлові; передачі житла у комунальну власність; придбання житла.
До фондів житла для тимчасового проживання можуть бути включені тільки вільні житлові приміщення.
Житлові приміщення виключаються з фондів житла для тимчасового проживання, якщо відпала потреба в такому їх використанні, а також у разі виключення їх в установленому порядку з числа житлових.
Таким чином, прийняте виконавчим комітетом Житомирської міської ради рішення «Про формування фонду житла для тимчасового проживання громадян» від 23 липня 2008 року № 537 може стосуватися лише вільних житлових приміщень.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проживає у спірній квартирі з 2002 року згідно дозволу виконавчого комітету Житомирської міської ради, там зареєстрована його дружина ОСОБА_2 . На теперішній час сім`я позивача продовжує користуватися цією квартирою, сплачує комунальні послуги.
З огляду на зазначені норми права та обставини справи суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з того, що на час створення фонду житла для тимчасового проживання на підставі рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 23 липня 2008 року № 537 в квартирі АДРЕСА_1 проживав позивач з сім`єю, тобто спірна квартира не була вільною, тому підстави для її віднесення до житлових приміщень, з яких формується фонд житла для тимчасового проживання, відсутні.
Доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 не має права користуватися наданим житловим приміщенням, є необґрунтованими, оскільки законодавством встановлені виключні підстави для припинення права на користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання, до яких правовідносини, які склалися, не належать.
Посилання відповідача на пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду з даним позовом судами попередніх інстанцій вірно визнано безпідставними, оскільки, лише отримавши лист виконавчого комітету Житомирської міської ради від 29 квітня 2013 року № 25/Б-3009, він дізнався про включення спірної квартири до фонду житла для тимчасового проживання громадян, інших належних і допустимих доказів письмового повідомлення позивача про прийняття рішення від 23 липня 2008 року матеріали справи не містять.
Відповідно до частини 3 статті 220? Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки постанова Корольовського районного суду міста Житомира від 1 квітня 2014 року та ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 3 червня 2014 року прийняті з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.
Керуючись статтями 220, 220?, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Виконавчого комітету Житомирської міської ради залишити без задоволення.
Постанову Корольовського районного суду міста Житомира від 1 квітня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 3 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради, третя особа ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , про визнання недійсним рішення залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237-239? Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.