Справа № 357/13346/16-а
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

04 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держпраці в Київській області про скасування протоколу та постанови у справі про адміністративне правопорушення , -

В С Т А Н О В И Л А:

30.11.2016 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду в порядку адміністративного судочинства з позовом до Головного управління держпраці у Київській області, про скасування протоколу про адміністративне порушення від 01.11.2016 року №26-158/865 та скасування постанови про накладення штрафу від 10.11.2016 року №165.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Постанову Головного управління держпраці у Київській області за № 165 від 10.11.2016 року, якою ОСОБА_2, як уповноважену посадову особу ТОВ «Вітеп Плюс», піддано адміністративному стягненню за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 41 ч. 3 КУпАП, скасовано. В частині вимог щодо скасування протоколу № 26-158/865 про адміністративне правопорушення від 01.11.2016 року відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі направлення на проведення перевірки від 31.10.2016 №1730 Головним управлінням Держпраці в Київській області проведено позапланову перевірку дотримання законодавства про працю ТОВ «Вітеп Плюс» про що складено Акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкового державного соціального страхування №26-158/1255 від 01.11.2016 року.

В своєму Акті перевірки, у зв'язку з недотриманням позивачем норм трудового законодавства з ОСОБА_3, Управління дійшло висновку про порушення генеральним директором ТОВ «Вітеп Плюс» ОСОБА_2 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 24, ст.29 КЗпП України.

У зв'язку з викладеним у Акті перевірки порушенням, головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю відповідачем винесено відповідний припис №26-158-1255-1014 та надано термін на його виконання до 01.12.2016 року.

В подальшому першим заступником начальника ГУ Держпраці у Київській області Андрієнко В.С. розглянуто Акт перевірки №26-158/1255 від 01.11.2016 року, за результатами чого винесено постанову про накладення штрафу від 10.11.2016 року № 165.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскаржувана постанова винесена не обґрунтовано, тобто без врахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення та без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), на підставі помилкових висновків, викладених в Акті перевірки, а отже підлягає скасуванню. Однак, вимоги позивача щодо скасування протоколу № 26-158/865 про адміністративне правопорушення від 01.11.2016 року не підлягають до задоволення, оскільки протокол у справі про адміністративне правопорушення є лише доказом, який фіксує наявність правопорушення та не являється рішенням суб'єкта владних повноважень.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, мотивуючи свою позицію наступним.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, позивачем порушено ч.1 ст.24 КЗпП, якою встановлені випадки укладання трудового договору, додержання письмової форми якого, є обов'язковим, та ч.3 ст.24 КЗпП, відповідно до якої, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «Вітеп Плюс», в особі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 19.08.2016 року було укладено договір підряду, відповідно до якого сторони узгодили права та обов'язки: п. 1.1. «Замовник» доручає та зобов'язується прийняти і оплатити, а «Підрядник» бере на себе зобов'язання за завданням «Замовника» на свій ризик якісно і передбачений Договором строк та встановленому обсязі виконати на об'єктах будівництва Замовника такі роботи: Монтаж та демонтаж гусеничного крана МКГ-25 БР, а також всі види робіт на даній техніці, згідно правил техніки безпеки та правил експлуатації механізмів на об'єкті згідно вимог (надалі роботи) та здати їх результати Замовнику. П. 1.2. Виконання робіт має відповідати вимогам Державних будівельних норм та інших норм законодавства України. П. 1.6. Підрядник самостійно організовує виконання робіт із дотриманням норм охорони праці, правил техніки безпеки та пожежної безпеки, а також самостійно визначає для себе заходи, засоби знаряддя безпечного виконання робіт, за необхідності погоджуючи свої дії з іншими учасниками виробничого процесу Замовника. За будь-яке порушення норм охорони праці та правил техніки безпеки Підрядник самостійно несе повну відповідальність. П. 1.10. На підрядника не поширюється правила трудового розпорядку Замовника.

З матеріалів справи вбачається, що предметом вищенаведеного договору є переважно виконання роботи, що пов'язана з процесом проведення робіт на об'єктах будівництва Замовника.

Відповідно до вимог ч.1 ст.843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. В наведених вище договорах ціна договору визначена, а умови договору стосовно визначення його ціни не суперечать вимогам діючого законодавства.

Згідно приписів ч.1 ст.850 ЦК України замовник зобов'язаний сприяти підрядникові у виконанні роботи у випадках, в обсязі та в порядку, встановлених договором підряду. На виконання зазначених приписів, замовник передбачив відсутність підпорядкованості правилам внутрішнього трудового розпорядку, та поклав обов'язок організації процесу виконання робіт з використанням власних засобів на виконавця, таким чином надавши йому можливість вільно обирати зручний для роботи час.

Отже, підрядник самостійно в межах встановлених строків договору визначав порядок та окремі етапи роботи, при цьому правила внутрішнього розпорядку позивача на нього не розповсюджувалися.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач правильно оформив правовідносини, що виникли між ним та ОСОБА_3, шляхом укладення Договору підряду від 19 серпня 2016 року, який по змісту відповідає цивільно-правовій угоді, а не трудовому договору.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо скасування постанови про накладення штрафу від 10.11.2016 року № 165, оскільки вона винесена не обґрунтовано, тобто без врахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що при апеляційному перегляді справи сторонами не було оскаржено судове рішення в частині скасування постанови про накладення штрафу від 10.11.2016 року № 165, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для його скасування відсутні.

Щодо оскарження протоколу № 26-158/865 від 01.11.2016 року про адміністративне правопорушення, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Перш за все, варто зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення не підлягає оскарженню в порядку адміністративного оскарження чи в порядку адміністративного судочинства, оскільки за своєю природою та змістом не являється рішенням суб'єкта владних повноважень та не спричиняє зміни прав чи обов'язків особи.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, в розумінні статті 251 КУпАП, є доказом у справі про адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення встановлює лише виявлені порушення, однак, не породжує будь-яких правових наслідків для особи, не встановлює прав і обов'язків. Питання щодо правильності складання протоколу про адміністративне правопорушення, встановлення наявності чи відсутності в діяннях особи складу адміністративного правопорушення тощо, належить розглядати в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Тобто, питання розгляду та надання оцінки всім доказам, в тому числі і самому протоколу про адміністративне правопорушення, здійснюється під час розгляду питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення та дії співробітника Головного управління Держпраці в Київській області по його складанню самостійним предметом оскарження бути не можуть, оскільки не підпадають під положення ст. 17 КАС України, якою визначено юрисдикцію адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.