Справа № 553/4084/16-а
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 р. Справа № 553/4084/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Бартош Н.С. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання - Дудки О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції у м. Полтаві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 16.02.2017р. по справі № 553/4084/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Полтава Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2, третя особа - Управління патрульної поліції у м. Полтаві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України-

про визнання дій незаконними, визнання протиправною та скасування постанови, закриття провадження по справі,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до Інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Полтава Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач), третя особа - Управління патрульної поліції у м. Полтаві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просив суд:

- визнати дії інспектора поліції ОСОБА_2 щодо складання постанови серії ПС 2 № 542220 від 24.11.2016р. про адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за порушення ч.2 ст. 122 КУпАП та ч.1 ст. 126 КУпАП незаконними;

- визнати протиправною та скасувати постанову серії ПС2 № 542220 від 24.11.2016 р. про адміністративне правопорушення, провадження у справі закрити.

Постановою Ленінського районного суду м. Полтава від 16.02.2017 р. позов задоволено частково.

Визнано дії інспектора патрульної поліції ОСОБА_2 щодо складання постанови про адміністративне правопорушення серії ПС 2 № 542220 від 24.11.2016 року незаконними.

Визнано протиправною та скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 542220 від 24.11.2016 року, винесену інспектором патрульної поліції ОСОБА_2, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення з застосуванням положень ст. 36 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Управління патрульної поліції у м. Полтаві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції в звязку з ненаданням належної правової оцінки обставинам справи та порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

У судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись своєчасно та належним чином.

Неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України), не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч.6 ст. 12 та ч.1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання 04.04.2017 р. за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши в межах апеляційної скарги постанову суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 24.11.2016 року по факту вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень інспектором роти № 4 батальйону УПП в м. Полтава Департаменту патрульної поліції Національної поліції України лейтенантом поліції ОСОБА_2 складено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС 2 № 542220, згідно якої встановлено, що 24.11.2016 року близько 19 години 20 хвилин ОСОБА_1, керуючи автомобілем "Volkswagen Transporter", номерний знак НОМЕР_1 (власником якого є ОСОБА_3Д.), рухався в м. Полтаві по вулиці Панянка, перетнув перехрестя з вул. ОСОБА_4 на заборонений сигнал світлофора, а також не мав поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 8.7.3, 2.1 "ґ" ПДР України Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП, за що накладено адміністративне стягнення з урахуванням положень ст. 36 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп.

Не погодившись з постановою серії ПС 2 № 542220 та діями відповідача щодо складення вказаної постанови, позивач звернувся із зазначеним позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП, а тому позовні вимоги про визнання незаконними дій відповідача щодо складення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС 2 № 542220 від 24.11.2016 р., а також визнання її протиправною та скасування є законними та обґрунтованими.

Враховуючи оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції фактично лише в частині задоволення позовних вимог та межі перегляду, передбачені ст. 195 КАС України, слід зазначити наступне.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п. 8.1 Правил дорожнього руху ( далі - Правил) регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п. 8.7.3 Правил, сигнали світлофора мають такі значення: а) зелений дозволяє рух; в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух. Для інформування водіїв про час (у секундах), що залишився до кінця горіння сигналу зеленого кольору, можуть застосовуватися цифрові табло; ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів; д) жовтий миготливий сигнал або два жовтих миготливих сигнали дозволяють рух і інформують про наявність небезпечного нерегульованого перехрестя або пішохідного переходу; е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Пунктом 16.8 Правил визначено, що водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді.

Згідно з п. 1.9. Правил, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП) визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного проїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів ( ч.2 ст. 122 КУпАП).

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч.2, ч.3 ст. 258 КУпАП (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції Національної поліції. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до ч.3 вказаної статті, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

За приписами ч.4 ст. 258 КУпАП (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 р. за № 1395, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п.4 Інструкції).

Отже, справи щодо проїзду перехрестя розглядаються органами Національної поліції, від імені яких розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Оскільки Правила дорожнього руху не забороняють рух транспортних засобів на зелений миготливий сигнал світлофора, початок виконання маневру з проїзду перехрестя на вказаний сигнал світлофора, то з огляду на положення п. 16.8 ПДР України не може бути визнано порушенням вимог п. 8.7.3 ПДР України, що стало підставою для притягнення позивача до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Як правомірно враховано судом першої інстанції, відповідно до циклограми світлофорів, влаштованих на перехресті вул. Панянка та вул. ОСОБА_4, наданої Підприємством електромереж зовнішнього освітлення "Міськсвітло" УЖКГ виконкому Полтавської міської ради, при відкритому транспортному напрямку по вул. Панянка після зеленого сигналу світлофора вмикається зелений миготливий на 3 секунди, жовтий на 3 секунди, після чого вмикається червоний сигнал світлофора, який протягом 3 секунд триває одночасно з червоним сигналом для напрямку руху по вул. А.Кукоби, на якому потім на 3 секунди вмикається жовтий сигнал одночасно з червоним, а після цього зелений сигнал.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 цього Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Із матеріалів справи вбачається, що з адміністративним позовом про оскарження постанови №10857 у справі про адміністративне правопорушення від 24.11.2016 р. позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави 02.12.2016 р.

Під час розгляду справи встановлено, що відеозапис з відеореєстратора патрульного автомобіля, на якому 24.11.2016 р. рухались працівники підрозділу Національної поліції, не зберігся.

Отже, відповідачем всупереч вимогам ч.2 ст.71 КАС України, не надано належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вирішуючи питання про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 2.1 Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв'язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків і (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий Державтоінспекцією МВС; г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил; ґ) поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно з положенням п. 2.2 зазначених Правил власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 1 липня 2004 р. № 1961-IV ( далі - Закон № 1961-IV) урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Транспортний засіб має відповідати вимогам, передбаченим пунктом 1.7 статті 1 цього Закону, з моменту взяття ним участі в дорожньому русі на території України. Положення цього пункту не поширюється на осіб, які звільнені від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону № 1961-IV учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії МВ №022500, виданого 13.10.2015 року УМВС України в Полтавській області, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.4).

Відповідачем не заперечується, що на вимогу інспектора патрульної поліції позивачем 24.11.2016 р. пред'явлено вказане посвідчення разом з іншими документами, зокрема, посвідченням водія на право керування транспортним засобом, реєстраційним документом на транспортний засіб - автомобіль "Volkswagen Transporter", номерний знак НОМЕР_2.

Доводи апелянта про те, що оскільки позивач є лише користувачем автомобіля, а його власник не має пільги відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону № 1961-IV колегія суддів вважає необгрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 23 грудня 2014 р. № 7-рп/2014 в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 1 липня 2004 року № 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.

З огляду на вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач як учасник бойових дій є особою, яка звільняється від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а відтак не зобов'язаний оформляти поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів й, відповідно, мати його при собі, під час керування транспортним засобом.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи оскаржуване рішення відповідача на відповідність критеріям, зазначеним в ч. 3 ст. 2 КАС України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржуване рішення, прийнято з порушенням вимог діючого законодавства.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає юридично правильними висновки суду першої інстанції про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 542220 від 24.11.2016 р.

Стосовно позовних вимог про скарження дій відповідача щодо складення постанови про адміністративне правопорушення серії ПС 2 № 542220 від 24.11.2016 року слід зауважити на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено, оскільки підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Судом встановлено, що позивачем фактично оскаржуються дії інспектора патрульної поліції ОСОБА_2 під час складення постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 542220 від 24.11.2016 р. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини четвертої статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що дії зі складення постанови у справі про адміністративне правопорушення є, по суті, виконанням службовими особами своїх повноважень, наданих чинним законодавством. Отже, вказані дії суб'єкта владних повноважень не порушують прав позивача, а тому позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.2 ст.205 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова в частині визнання дій інспектора патрульної поліції ОСОБА_2 щодо складення постанови про адміністративне правопорушення серії ПС 2 № 542220 від 24.11.2016 року незаконними, через порушення судом першої інстанції норм матеріального права, підлягає скасуванню, з прийняттям в цій частині нової постанови про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині постанова Ленінського районного суду м. Полтава від 16.02.2017 р. підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 41, 160, 167, 195, 196, п. 3 ч.1 ст. 198, ст. 202, ч.2 ст.205, ст. 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Полтаві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 16.02.2017р. по справі № 553/4084/16-а скасувати в частині визнання дій інспектора патрульної поліції ОСОБА_2 щодо складення постанови про адміністративне правопорушення серії ПС 2 № 542220 від 24.11.2016 року незаконними та прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

В іншій частині постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 16.02.2017 р. по справі №553/4084/16-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_6
Судді ОСОБА_7 ОСОБА_8
Повний текст постанови виготовлений 10.04.2017 р.