Справа № 823/37/16
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

"05" квітня 2017 р. м. Київ К/800/13694/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Олексієнка М.М. (доповідач), Рецебуринського Ю.Й., Штульман І.В.,

здійснивши в порядку письмового провадження касаційний розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (далі - ГТУЮ) про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою позивача на судові рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2016 року, Київського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

визнати незаконним та скасувати наказ ГТУЮ від 11 січня 2016 року № 32/К про його звільнення з посади начальника відділу реєстрації речових прав на нерухоме майно Черкаського міського управління юстиції Черкаської області за прогул;

поновити на попередній посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Посилався на незаконність звільнення, тому що був відсутнім на робочому місці у зв'язку хворобливим станом здоров'я, тобто з поважних причин.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2016 року, залишеною без змін Київським апеляційним адміністративним судом від 19 квітня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами, просить попередні судові рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову. Вказує на те, що судами належним чином не досліджені фактичні обставини справи, що негативно вплинуло на оцінку ситуації та ухвалення незаконних рішень

Враховуючи відсутність клопотань усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про задоволення касаційної скарги частково з урахуванням наступного.

Згідно фактичних обставин, встановлених судами, ОСОБА_4 обімав посаду начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Черкаського міського управління юстиції Черкаської області. Наказаом начальника ГТУЮ від 11.01.2016 р № 32/К його притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліна, яка виразилася у відсутності на робочому місці без поважних причин в період з 21.12 по 25.12.2015 року.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач без поважних причин був відсутнім на робочому, тобто допустив прогул. Медична довідка, в даному випадку, не відноситься до тих доказів, які б свідчили про тимчасову непрацездатність позивача.

З таким виском колегія суддів касаційної інстанції погодитися не може, тому що від не ґрунтується на нормах матеріального і процесуального права. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

При роз'ясненні положень зазначеної норми, Верховний Суд України в пункті 24 постанови Пленуму № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» вказав на те, що прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Виходячи зі змісту вище згаданої норми, роз'яснень Пленуму, обов'язковою умовою до звільнення за прогул є відсутність працівника на робочому місці без поважних причин.

Оскільки законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим із поважних причин, то суд вирішує питання про поважність причин відсутності працівника на роботі виходячи з конкретних обставин і враховуючи будь-які належні та допустимі докази.

Згідно з частиною першою статті 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не береться до уваги.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

За змістом цієї норми, якщо суд дійде висновку, що доказ є недопустимим, він не бере його до уваги, тобто не може обґрунтовувати ним своє рішення.

Відсутність працівника на робочому місці за станом здоров'я може підтверджуватися не лише лікарняним листком чи довідкою медичної установи, а й показанням свідків та іншими належними і допустимими доказами.

Не дивлячись на вказані вимоги закону, суд першої інстанції в порушенні норм процесуального права належним чином не з'ясував поважність причини відсутності позивача на робочому місці в період з 21 по 25 грудня 2015 року. Зокрема, не допитав свідків, в тому числі, працівників медичної установи, у якій проходив лікування ОСОБА_4 не перевірив медичні документи. Записи довідки амбулаторії загальної практики - сімейної медицини с.Червона Слобода від 25.12.2015 р, яка підписана лікарем та завідувачем амбулаторії, вказують на те, що позивач перебував на амбулаторному лікуванні з 21.12. по 25.12.2015 року. В той же час, як зазначено в цьому документі, станом на 25 грудня 2015 року він був працездатним. Вказані суперечності судом не перевірені і не усунуті.

Вище згадана довідка не визнана судом як не допустимий доказ, тому відомості, викладені в ній, повинні бути перевірені.

Апеляційний суд порушення, допущені судом першої інстанції, не виправив, фактичні обставини, які мають суттєве значення не встановив, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не перевірив, тому попередні судові рішення підлягають скасуванню з підстав, передбачених частиною другою (порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи) статті 227 КАС України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суд касаційної інстанції відповідно до частини першої статті 220 КАС України позбавлений права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні.

При новому розгляді необхідно з урахуванням належних та допустимих доказів, з'ясувати обставини тимчасової непрацездатності позивача та дотримання порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності. Зокрема, перевірити доводи позивача про наявність поважності причин відсутності його на робочому місці з 21.12.2015 року по 25.12.2015 року.

Дослідити докази щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогул, оскільки суд касаційної інстанції згідно із статтею 220 КАС України позбавлений можливості досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, які не були встановлені в судовому рішенні.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Скасувати судові рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2016 року, Київського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Судді: М.М. Олексієнко

Ю.Й. Рецебуринський

І.В. Штульман