Справа № 489/5205/16-а
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 р.м.ОдесаСправа № 489/5205/16-а

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Тихонова Н.С.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Запорожана Д.В., Романішина В.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва (правонаступник Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась з вищевказаним адміністративним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що позивач перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва та отримувала пенсію по втраті годувальника після померлого 05.04.1999 р. внаслідок Чорнобильської катастрофи чоловіка. В подальшому позивачка двічі зверталась до УПФУ в Ленінському районі із заявою про перерахунок пенсії, однак їй було відмовлено через відсутність підтвердження нарахованої та отриманої заробітної плати чоловіка, листами від 22.01.2014 року та від 09.06.2015 року.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 березня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, у звязку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Суд першої інстанції встановив, що згідно Свідоцтва про одруження ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 24.11.1992 р.

Згідно Довідок наданих позивачкою вбачається, що ОСОБА_2 дійсно приймав участь в роботах з ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС в період з 12.05. 10.06.1986 р., та з 10.03.-02.06.1987 р., про свідчать наявні в нього посвідчення.

Відповідно до Посвідчення відрядження ОСОБА_2 перебував у відрядженні в м. Прип'ять в період з 12.05.1986 р. по 10.06.1986 р., та у с. Маковище в період з 10.03.1987 р. по 02.06.1987 р., де працював водієм з перевезення будівельних матеріалів.

Згідно Довідки виданої шляховим ремонтно-будівельним управлінням № 63 від 25.11.1992 р. ОСОБА_2 з 12.05.1986 р. по 10.06.1986 р. знаходився у відрядженні на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, працював водієм І класу з окладом 608 руб. 05 коп.

У відповідності до Експертного висновку від 18.03.1999 р. вбачається, що ОСОБА_2 мав захворювання, отримане у зв'язку з роботами з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно Довідки МСЕК від 29.03.1999 р. ОСОБА_2 є інвалідом І групи, на підставі захворювання пов'язаного з роботами з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до Довідки виданої шляховим ремонтно-будівельним управлінням № 63 від 19.04.1999 р. заробіток ОСОБА_2, який враховувався при обчисленні пенсії склав 2564 руб. 87 коп.

05.04.1999 р. ОСОБА_2 помер.

Після смерті чоловіка позивачка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, до 31.08.2016 р. перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва та отримувала пенсію по втраті годувальника, призначену згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З 01.09.2016 року ОСОБА_1 перебуває на обліку та отримує пенсію в УПФУ в Центральному районі м. Миколаєва.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не зверталась до управління ПФУ в Центральному районі м. Миколаєва із заявою про проведення перерахунку пенсії, як за формою , передбаченою Порядком, так і в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян».

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

За змістом статті 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

На підставі пункту 1.5. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженого Постановою правління ПФУ № 22-1 від 25.11.2005 року, передбачено, що заява про перерахунок пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

В ході судового розгляду встановлено, що станом на час розгляду справи ОСОБА_1 не зверталась до управління ПФУ в Центральному районі м. Миколаєва із заявою про проведення перерахунку пенсії, як за формою , передбаченою Порядком, так і в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян».

При цьому посилання позивача на відповідну заяву, копія якої міститься в матеріалах справи, від 27.01.2017 року , суд не може прийняти до уваги, оскільки згідно її змісту ОСОБА_1 просить повторно призначити, зробити перерахунок пенсії, без додатку будь-яких документів. Отже ця заява не може вважатись такою, що відповідає Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії.

Водночас пенсійним органом на вказану заяву позивача надало відповідь 10.02.2017 року, яка не є рішенням щодо відмови у перерахунку або нарахуванню, носить лише інформативний характер роз'яснення.

Вказаний лист не встановлює будь-яких зобов'язань та не змінює права позивача на пенсійне забезпечення, не є нормативно-правовим актом або правовим актом індивідуальної дії, а є відповіддю на звернення позивача з роз'ясненням.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 березня 2017 року у справі № 489/5205/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: Д.В. Запорожан

Суддя: В.Л. Романішин