Справа № 826/13136/16
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Скаленку Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «АТП-1» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.01.2017 у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «АТП-1» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «АТП-1» звернулося до суду першої інстанції із позовом, в якому просило: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 16.05.2016 № , яким встановлено порушення пп.288.5.1 п. 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, у зв'язку із чим збільшено суму грошового зобов'язання за платежем орендна плата з юридичних осіб у загальному розмірі 7 490 636, 00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.01.2017 у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З 11.04.2016 по 19.04.2016 Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено позапланову виїзну перевірку ПАТ «АТП-1» з питань плати за користування земельною ділянкою за період з 01.10.2012 по 31.12.2014.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт №182/26-15-14-02-03/3746384 від 26.04.2016, згідно з яким податковим органом встановлено порушення пп. 288.5.1 п. 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, яким передбачено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 12 % нормативної грошової оцінки.

На підставі акту перевірки Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.05.2016 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем орендна плата з юридичних осіб на 7 490 636, 00 грн., з яких за податковим зобов'язанням - 5 992 509, 00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 1 498 127, 00 грн.

За результатами адміністративного оскарження податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що незалежно від визначеного в даному випадку розміру орендної плати за договором, він не може бути нижчим, ніж встановлений чинним законодавством України, у зв'язку з чим відповідачем правомірно донараховано позивачу суму обов'язкового платежу з податку на землю.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що розмір орендної плати встановлюється виключно договором оренди, а тому без внесення відповідних змін до договору податковий орган протиправно здійснив донарахування орендної плати за земельні ділянки, у зв'язку з чим оскаржуване податкове повідомлення-рішення є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України та підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 03.12.2001 між Київською міською радою та відкритим акціонерним товариством «АТП-1» укладено договір на право тимчасового користування землею, за умовами якого Київська міська рада на підставі рішення від 30.11.2000 № 90/1067 надає, а відкрите акціонерне товариство «АТП-1» приймає в тимчасове довгострокове користування земельну ділянку загальною площею 82 997 кв.м. згідно з планом землекористування. Земельна ділянка площею 82 997 м. кв. надається в тимчасове довгострокове користування строком на 24 роки, в тому числі 1048 кв.м. в межах червоних ліній без права на будівництво капітальних споруд для експлуатації та обслуговування комплексу будівель і споруд на вул. Промисловій, 1 у Голосіївському районі м. Києва.

Пунктом 2.1 договору від 13.12.2001 встановлено, що плата за землю вноситься землекористувачем згідно Закону України «Про плату за землю» у вигляді земельного податку у розмірі 1% у рік від грошової оцінки земельної ділянки, що надається у користування.

27.04.2015 рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 910/5402/15-г за позовом заступника прокурора Голосіївського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до Публічного акціонерного товариства «АТП-1» про внесення змін до договору на право тимчасового користування землею, яким задоволено позовні вимоги прокурора та позивача та вирішено: «внести зміни до пункту 2.1. договору на право тимчасового користування землею, укладеного Київською міською радою та Відкритим акціонерним товариством «АТП-1», зареєстрованого за № 79-5-00067 від 13.12.2001, виклавши його у такій редакції: « 2.1. Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 3 % (три відсотки) від її нормативної грошової оцінки».

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.06.2015 залишено без змін постанову Господарського суду м. Києва у справі № 910/5402/15-г.

На час укладення спірного договору суспільні відносини щодо тимчасового користування землею регулювалися Земельним кодексом України (у редакції, яка була чинною з 15.05.1992 по 31.12.2001), Законом України «Про оренду землі» від 06.10.1998, Законом України «Про плату за землю» від 03.07.1992.

Тобто, на момент укладення договору чинним законодавством було передбачено можливість укладення як договору про право тимчасового користування землею, так і договору оренди як особливого виду договору користування землею. Зазначені два види договорів хоч і регулювали тотожні відносини у сфері землекористування, але мали суттєві відмінності.

Колегія суддів звертає увагу, що право довгострокового тимчасового користування землею та право довгострокового тимчасового користування землею на умовах оренди являли собою різні види договорів, на підставі яких громадяни та юридичні особи отримували різні за змістом види прав на земельні ділянки.

При цьому Конституційний Суд України в рішенні у справі про постійне користування земельними ділянками від 22.09.2005 № 5-рп/2005 зазначив про те, що чіткого розмежування випадків, коли земельні ділянки можуть надаватися у користування ведення селянського (фермерського) господарства, а коли в оренду, у цьому Кодексі не здійснено. Це свідчить про те, що поряд із впровадженням приватної власності на землю громадянам, на їх вибір, забезпечувалася можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, пожиттєвого спадкового володіння або тимчасового користування. При цьому, в будь-якому разі виключалась як автоматична зміна титулів права на землю, так і будь-яке обмеження права користування земельною ділянкою у зв'язку з непереоформленням правового титулу (пункт 5.3. мотивувальної частини рішення).

25.10.2001 прийнято та введено у дію 01.01.2002 чинний Земельний кодекс України, а Земельний кодекс України в редакції від 13.03.1992 втратив чинність. На відміну від останнього, чинний Земельний кодекс України не передбачає можливості набуття та здійснення такого права на землю, як право тимчасового довгострокового користування землею, а містить положення про набуття та здійснення права оренди землі.

Водночас, пунктом 7 розділу Х «Перехідні положення» чинного Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Колегія суддів звертає увагу, що оскільки договір між Київською міською радою та відкритим акціонерним товариством «АТП-1» на право тимчасового користування землею договір був укладений 03.12.2001 строком на 24 роки, на момент введення у дію чинного Земельного кодексу України він не втратив чинність.

У зв'язку з цим позивач після введення в дію чинного Земельного кодексу України зберіг право тимчасового довгострокового користування землею, яке виникло на підставі укладеного із відповідачем договору.

Із 01.01.2011 набрав чинності Податковий кодекс України та втратив чинність Закон України «Про плату за землю».

Відповідно до статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Згідно з підпунктом 14.1.72. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Відповідно до положень статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що норми статті 288 Податкового кодексу України підлягають застосуванню до земельних правовідносин, заснованих на договорі оренди.

В свою чергу, договір між Київською міською радою та відкритим акціонерним товариством «АТП-1» був укладений на право тимчасового користування землею 03.12.2001, тобто після прийняття і введення у дію Закону «Про оренду землі», а тому є всі підстави вважати, що цей договір не є різновидом договору оренди землі і до нього не можуть застосовуватися як положення Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998, так і положення статті 8 Земельного кодексу України в редакції від 13.03.1992 та статті 288 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 15.03.2017 у справі № 910/26993/15.

Відповідно до частини 2 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем неправомірно збільшено позивачу суму грошового зобов'язання за платежем орендна плата з юридичних осіб на суму 7 490 636, 00 грн., у зв'язку із чим оскаржуване податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 16.05.2016 № є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт правомірності винесення податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив скасувати її та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно до ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. З платіжного доручення від 22.08.2016 № 1209, від 13.02.2017 № 231 вбачається, що публічним акціонерним товариством «АТП-1» сплачено судовий збір: за подачу адміністративного позову в розмірі 112 359, 54 грн.; за подачу апеляційної скарги в розмірі 123 595, 49 грн., які слід стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь публічного акціонерного товариства «АТП-1».

Керуючись ст.ст. 160, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «АТП-1» задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.01.2017 скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги публічного акціонерного товариства «АТП-1» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 16.05.2016 № .

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь публічного акціонерного товариства «АТП-1» судовий збір в сумі 235 955, 03 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 14.04.2017.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.