Справа № 761/513/17
Суддя: Маліновська В. М.
Дата ухвалення: 2017-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 761/513/17
Провадження № 2-а/761/172/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Маліновської В.М.

при секретарі Кріт І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Відповідач) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, у якому просив: - визнати дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у виплаті ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, грошової допомоги згідно з п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - неправомірними; - зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України у м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; - стягнути з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що він народився 18.01.1955р. і досяг пенсійного віку, передбаченого ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - 18.01.2015р. 10.08.2015р. Позивач звернувся до Шевченківського управління Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком, до вказаної дати Позивач жодної пенсії не отримував. 25.11.2016р. ОСОБА_1 звернувся до Відповідача із заявою про здійснення виплати грошової допомоги відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Листом Центрального об'єднаного управління ПФУ у м. Києві від 08.12.2016р. № 39077/09 ОСОБА_1 було повідомлено, що підстав для виплати грошової компенсації згідно з п.7-1 розділу XV Закону немає, оскільки станом на момент звернення за призначенням пенсії Позивач працював на посаді начальника відділу ад'ювантних методів лікування при пухлинах центральної нервової системи, яка відсутня у Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р. № 909, та, окрім того, у вказаному листі відповідачем було зазначено, що факт роботи за сумісництвом на посаді лікаря-нейрохірурга відділення трансфеноїдальної нейрохірургії з рентгеноопераційною станом на момент досягнення пенсійного віку і призначення пенсії не є підставою для виплати грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV Закону. Вказану відмову Позивач вважає безпідставною та неправомірною з огляду на таке. Так, страховий стаж ОСОБА_1 на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років, передбаченій п. е ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме на посаді працівника охорони здоров'я відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою КМУ від 04.11.1993р. № 909, станом на 10.08.2015р. складав 35 років. Так, з 04.08.1980р. ОСОБА_1 був прийнятий на посаду лікаря-нейрохірурга у відділенні внутрішньомозкових пухлин державної установи «Інститут нейрохірургії ім. акад. А.П. Ромоданова Національної академії медичних наук України» за основним місцем роботи; з 12.05.1994р. - призначений в.о. завідувача відділення внутрішньомозкових пухлин державної установи «Інститут нейрохірургії ім. акад. А.П. Ромоданова Національної академії медичних наук України» за основним місцем роботи; - з 01.10.1995р. - працював на посаді завідувача відділення внутрішньомозкових пухлин державної установи «Інститут нейрохірургії ім. акад. А.П. Ромоданова Національної академії медичних наук України» за основним місцем роботи; з 03.02.1997р. - був переведений на посаду лікаря-нейрохірурга відділення внутрішньомозкових пухлин; - з 01.07.2014р. - прийняти за сумісництвом на посаду лікаря-нейрохірурга відділення внутрішньомозкових пухлин; - з 28.07.2014р. - переведений за сумісництвом на посаду лікаря-нейрохірурга відділення трансфеноїдальної нейрохірургії з рентгеноопераційною, на якій працював на час призначення пенсії 10.08.2015р. Так, норми чинного законодавства не містять будь-яких обмежень щодо неврахування страхового стажу роботи у випадку роботи за сумісництвом.

Відповідачем подано заперечення на адміністративний позов (а.с.31-32), в яких він зазначив, що Позивач перебуває на обліку в об'єднаному управлінні, як одержувач пенсії та отримує пенсію за віком, розмір якої обчислено згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Так, з копії трудової книжки Позивача, вбачається, що на момент виходу на пенсію Позивач працював на посаді начальника відділу ад'ювантних методів лікування при пухлинах центральної нервової системи, при цьому, даної посади у Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (затвердженого постановою КМУ від 04.11.1993р. № 909) не передбачено, тому підстав для виплати грошової допомоги згідно з п.7-1 розділу XV Закону немає.

В судове засідання Позивач не з'явився, представник Позивача - ОСОБА_4 надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.08.2015р. ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.9).

З матеріалів справи вбачається, що 02.07.2016р. Позивач звернувся до Центрального об'єднаного управління ПФУ в м. Києві із заявою про виплату грошової допомоги відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Листом від 23.08.2016р. № 19461/15 у здійснені вказаної виплати Позивачу було відмовлено з тих підстав, що з копії його трудової книжки вбачається, що на момент виходу на пенсію він працював на посаді начальника відділу ад'ювантних методів лікування при пухлинах центральної нервової система, а вказана посада у Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років не передбачена.

25.11.2016р. Позивач звернувся до Відповідача із повторною заявою про здійснення виплати грошової допомоги відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2016р., в якій зазначив, що його страховий стаж на посадах, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до п. е ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» станом на 10.08.2015р. складав 35 років, зокрема станом на час призначення пенсії Позивач працював за сумісництвом на посаді лікаря-нейрохірурга відділення трансфеноїдальної нейрохірургії. Окрім того, під час роботи Позивача на посадах лікаря-нейрохірурга відділення внутрішньомозкових пухлин та лікаря-нейрохірурга відділення трансфеноїдальної нейрохірургії за сумісництвом сплачувався страховий внесок у розмірі, не менше, ніж мінімальний страховий внесок, що також підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу - ОСОБА_1 (Форма ОК-5) за період з 2000-2016рр. (а.с.10-15). Враховуючи вищевикладене, Позивач просив виплатити йому грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком, перерахувавши вказані кошти на його банківський рахунок для отримання пенсії. До заяви від 25.11.2016р. Позивач додав, зокрема копію трудової книжки, засвідченої за місцем роботи (а.с.16).

Листом Центрального об'єднаного управління ПФУ в м. Києві від 08.12.2016р. № 39077/09 Позивачу у виплаті грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 розділу XV Закону, посилаючись на те, що на момент звернення за призначенням пенсії Позивач працював на посаді начальника відділу ад'ювантних методів лікування при пухлинах центральної нервової система, а вказана посада у Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років не передбачена. Водночас, Відповідачем зазначено, що з наданої до заяви довідки від 11.10.2016р. № 1224/02 виданої Державною установою «Інститут нейрохірургії ім. акад. А.П. Романадова НАМН України» вбачається, що з 01.07.2014р. Позивач працює на посаді начальника відділу ад'ювантних методів лікування при пухлинах центральної нервової системи та прийнятий за сумісництвом на посаду лікаря-нейрохірурга відділення внутрішньо мозкових пухлин, з 28.07.2014р. працює за сумісництвом на посаді лікаря-нейрохірурга відділення трансфеноїдальної хірургії з рентгеноопераційною, тому підстав для виплати грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 розділу XV Закону немає (а.с.22).

Згідно Довідки від 11.10.2016р. № 1224/02, виданої Державною установою «Інститут нейрохірургії ім. акад. А.П. Ромоданова НАМН України», встановлено, що з 04.08.1980р. наказ № 97 від 05.08.1980р.) ОСОБА_1 був прийнятий на посаду лікаря-нейрохірурга у відділення внутрішньомозкових пухлин; з 12.05.1994р. (наказ № 72 від 01.06.1994р.) - призначений виконуючим обов'язки завідувача відділення внутрішньомозкових пухлин; з 01.10.1995р. (наказ № 177 від 06.12.1995р.) - переведений на посаду завідувача відділення внутрішньомозкових пухлин; з 03.02.1997р. (наказ № 20 від 06.02.1997р.) - переведений на посаду лікаря-нейрохірурга відділення внутрішньомозкових пухлин; - з 01.07.2014р. (наказ № 116-к від 01.07.2014р.) - переведений на посаду начальника відділу ад'ювантних методів лікування при пухлинах центральної нервової системи та прийнятий за сумісництвом на посаду лікаря-нейрохірурга відділення внутрішньомозкових пухлин; з 28.07.2014р. (наказ № 133-к) - переведений за сумісництвом на посаду лікаря-нейрохірурга відділення трансфеноїдальної нейрохірургії з рентгеноопераційною (а.с.19). Вказані обставини підтверджуються також копією трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.17-18).

Згідно із пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу законів про працю України працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному "або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.1993 р. № 245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час.

Відповідно до Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства фінансів України та Міністерства юстиції України №43 від 28.06.1993 року, сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина за наймом. Для роботи за сумісництвом згода власника або уповноваженого ним органу за місцем основної роботи не потрібна. В трудову книжку внесення відомостей про роботу за сумісництвом провадиться лише за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом за місцем основної роботи. Усі працівники, крім основної роботи та роботи за сумісництвом, мають право виконувати такі роботи, які відповідно до чинного законодавства, не є сумісництвом, зокрема, педагогічна робота з погодинною оплатою праці в обсязі не більш як 240 годин на рік.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач працював за сумісництвом на посаді лікаря-нейрохірурга відділення внутрішньомозкових пухлин з 01.07.2014р. по 27.07.2014р., а з 28.07.2014р. та до цього часу - на посаді лікаря-нейрохірурга відділення трансфеноїдальної нейрохірургії з рентгеноопераційною.

За правилами ст. 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсія за вислугу років відноситься до трудових пенсій.

Статтею 3 цього Закону передбачено, що право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів (далі іменуються - підприємства та організації, якщо не обумовлено інше), - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Так, згідно зі ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Спеціальний стаж - це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов'язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення.

Вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред'являють особливі вікові, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, у зазначених нормативно-правових актах відсутнє застереження щодо призначення пенсії за вислугу років працівникам закладів охорони здоров'я виключно з урахуванням стажу за основним місцем роботи, таке право надається і гарантується особі за виконання специфічної роботи, що в даному випадку підтверджується записами трудової книжки позивача та матеріалами справи.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги та механізм виплати цієї допомоги встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 191 «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати»

Відповідно до п. 5 Порядку встановлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Згідно п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» яким передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"- ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком - виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» затверджено перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, в т.ч. і лікарняні заклади та лікувально-профілактичні заклади особливого типу. До таких посад віднесено, зокрема посади лікарів та середній медичний персонал (незалежно від найменування посади).

На підставі аналізу вищенаведених положень, суд дійшов висновку, що чинне законодавство не містить жодних застережень щодо неврахування стажу роботи у випадку роботи у закладах охорони здоров'я за сумісництвом, а єдиною умовою для зарахування до спеціального стажу роботи (страхового стажу) періодів роботи працівників закладів охорони здоров'я, що дає право на призначення грошової допомоги, є наявність факту роботи у ці періоди на відповідних посадах та у закладах, віднесених до Переліку № 909, та робота за сумісництвом на посаді лікаря у вищевказаний період.

Відтак, суд дійшов висновку, що станом на час призначення пенсії Позивач працював в державному лікувальному закладі за сумісництвом на посаді - лікаря-нейрохірурга відділення трансфеноїдальної нейрохірургії з рентгеноопераційною, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мав відповідний страховий стаж на такій посаді, та до цього не отримував будь-яку пенсію, що не заперечувалось Відповідачем, таким чином у відповідності до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» Позивач має право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі його десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частинами 1, 2 статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України).

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача та, виходячи з встановлених обставин справи, вважає наявними законні підстави для задоволення вимог позивача шляхом зобов'язання Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсії станом на день призначення пенсії відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

На підставі ч. 1 ст. 94 КАС України суд також присуджує до стягнення з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 102,40 грн.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 2, 3, 55, 56, 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 191 «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати», Постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», та керуючись ст.ст. 2, 6-10, 14, 17, 69, 71, 104, 105, 158-162, 183-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України у м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути з Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 102,40 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: