Справа № 130/2217/16-а
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

05 квітня 2017 року м. Київ К/800/7000/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Іваненко Я.Л., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Леляцької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, Леляцької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, сільського голови Леляцької сільської ради Жмеринського району Вінницької області Смущака Олександра Петровича про визнання дій протиправними, визнання протиправною бездіяльності та скасування рішення,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, в якому просила: визнати дії протиправними; визнати бездіяльність протиправною; скасувати рішення.

Постановою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2017 року скасовано постанову Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 грудня 2016 року та прийнято нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Леляцької сільської ради № 21 від 30 травня 2016 року "Про присвоєння назви місцевості, де розташовані об'єкти нерухомого майна". У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2017 року, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у стягненні коштів на правову допомогу та відмови у стягненні судових витрат із відповідача та в цій частині направити справу для подальшого розгляду до суду апеляційної інстанції.

В обґрунтування доводів касаційної скарги зазначає, що суд апеляційної інстанції безпідставно не стягнув з Леляцької сільської ради понесені позивачем витрати на оплату послуг адвоката Довбиш О.Л. за написання адміністративного позову. Крім того, позивач є інвалідом ІІ групи та звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, а тому суд апеляційної інстанції мав вирішити питання про стягнення з Леляцької сільської ради на користь держави судового збору.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 09 березня 2017 року касаційну скаргу залишено без руху і надано строк для усунення недоліків. У встановлений в ухвалі строк скаржником усунуто недоліки касаційної скарги.

Відмовляючи позивачу у відшкодуванні витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відшкодуванню підлягають витрати на правову допомогу, яка реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Так, на підтвердження понесених витрат за отриману правову допомогу позивачем було долучено до позовної заяви копії товарних чеків № 964 від 27 вересня 2016 року на суму 80 грн. та № 965 від 04 жовтня 2016 року на суму 30 грн., акт приймання-передачі наданих юридичних послуг від 10 серпня 2016 року на суму 1160 грн., договір про надання правової допомоги № 16/2016 від 01 квітня 2016 року та квитанцію до прибуткового касового ордера № 22 від 10 липня 2016 року на суму 1160 грн., згідно якого адвокатом Довбишем О.Л. прийнято від ОСОБА_1 1160 грн. за юридичні послуги згідно договору про надання правової допомоги № 16/2016 від 01 квітня 2016 року.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, згідно умов договору № 16/2016, укладеного між Довбишем О.Л. та ОСОБА_1, Адвокат надає правову допомогу Клієнтові з приводу представництва та захисту її інтересів в державних, громадських, господарських та будь-яких підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх впорядкування, а також представляє інтереси Клієнта в судових органах України.

При цьому, апеляційним судом встановлено, що всі заяви та запити на ім'я відповідачів по даній справі подавалися представником позивача за довіреністю ОСОБА_4, який брав участь в усіх судових засіданнях під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, Довбиш О.Л. у судових засіданнях участі не приймав.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказаний договір не може бути доказом на підтвердження витрат на правову допомогу саме по цій справі, що також неможливо встановити з копій товарних чеків та акта приймання-передачі наданих юридичних послуг.

Таким чином, оскільки позивачем не підтверджено належними доказами отримання правової допомоги від адвоката Довбиша О.Л. в межах даного адміністративного спору, вірним є висновок суду апеляційної інстанції, що самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги та її оплати не можуть бути підставою для відшкодування таких витрат.

Крім того, з урахуванням положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено випадки компенсації судових витрат за рахунок суб'єкта владних повноважень, позивачем не наведено доводів та мотивів в обґрунтування підстав, за яких з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Доводи, викладені позивачем у касаційній скарзі, перевірялись судом апеляційної інстанції під час розгляду справи і їм надана належна правова оцінка.

Висновки апеляційного суду узгоджуються з вимогами матеріального та процесуального законодавства, відповідають дійсним обставинам справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній обставини і зміст судового рішення суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині не дають підстав для висновку про те, що судом апеляційної інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, а зазначені в касаційній скарзі доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Леляцької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, Леляцької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, сільського голови Леляцької сільської ради Жмеринського району Вінницької області Смущака Олександра Петровича про визнання дій протиправними, визнання протиправною бездіяльності та скасування рішення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Я.Л. Іваненко