Справа № 812/8002/12(2а/333/8/13)
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року м. Київ К/800/46102/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Комісії із захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, третя особа - Комунарський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, про визнання нечинними рішень та зобов'язання прийняти рішення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 4 квітня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2012 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, у якому просив: визнати нечинним рішення комісії із захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району щодо відмови надати попередній дозвіл органів опіки та піклування для подальшої реалізації 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_5, в рахунок погашення боргу за рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя у справі № 2-1573 та зобов'язати її прийняти рішення про надання Комунарському відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції такого дозволу; визнати нечинним рішення районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 6 липня 2012 року № 1715/01-23 щодо відмови у наданні попереднього дозволу органів опіки та піклування для подальшої реалізації 1/3 частини спірної квартири та зобов'язати її прийняти рішення про надання такого дозволу.

Постановою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 4 квітня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року та змінити постанову Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 4 квітня 2013 року, задовольнивши позовні вимоги.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Встановлено, що Комунарський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, на виконанні у якого знаходилося виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-1573, виданого 7 червня 2011 року Комунарським районним судом міста Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 боргу, звернувся до районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району з проханням надати попередній дозвіл органів опіки та піклування для подальшої реалізації 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_5, в рахунок погашення боргу.

Згідно витягу з протоколу № 18 засідання комісії із захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 21 червня 2012 року Комунарському відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції відмовлено у наданні дозволу на реалізацію заставного майна а саме: 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5, оскільки в даній квартирі зареєстровані та мешкають діти, тому реалізація частки квартири призведе до порушення охоронюваних законом інтересів дітей.

Листом районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 6 липня 2012 року № 1715/01-23 начальника Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції повідомлено про розгляд його звернення від 13 червня 2012 року на засіданні комісії із захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, яка прийняла рішення про відмову в наданні дозволу на реалізацію вищенаведеного заставного майна, у зв'язку з тим, що в квартирі зареєстровані та проживають діти.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з правомірності відмови у наданні дозволу на реалізацію заставного майна, оскільки це може вплинути на права малолітньої дитини, яка проживає у квартирі, до яких відноситься, зокрема, і право користування жилим приміщенням.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 2402-III) визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері.

Статтями 17, 18 Закону № 2402-III, статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» від 2 червня 2005 року № 2623-ІV (далі - Закон № 2623-ІV) визначені гарантії забезпечення прав неповнолітнього щодо житлових приміщень, власниками, користувачами якого вони є.

Зокрема, за змістом статті 18 Закону № 2402-III діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

У відповідності до статті 12 Закону № 2623-ІV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, що їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь- яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Згідно пункту 4.5.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають неповнолітні, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, державний виконавець звертається до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Якщо судом не встановлено (змінено) спосіб і порядок виконання, державний виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV.

Відповідно до частини 4 статті 177 Сімейного кодексу України дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло.

З аналізу зазначених правових норм слідує, що згода органу опіки та піклування потрібна на стадії вчинення будь-яких правочинів щодо житлових приміщень, право власності, користування якими мають неповнолітні діти.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову, виходячи з правомірності відмови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району в наданні дозволу на реалізацію заставного майна, у якому зареєстрована та проживає дитина, оскільки це може вплинути на її права, до яких, серед іншого, відноситься право користування жилим приміщенням.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки постанова Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 4 квітня 2013 року та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року прийняті з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 4 квітня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Комісії із захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, третя особа - Комунарський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, про визнання нечинними рішень та зобов'язання прийняти рішення - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.