Справа № 428/952/17
Суддя: Ханова Раїса Федорівна
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Журавель Т.С.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року справа №428/952/17

зал судового засідання № 1 у приміщенні суду за адресою: м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді: Ханової Р.Ф.

суддів: Василенко Л.А.

ОСОБА_2

розглянувши у порядку

письмового провадження

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області

на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області

від 02 березня 2017 року

по адміністративній справі № 428/952/17 (суддя Журавель Т.С.)

за позовом ОСОБА_3

до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання протиправною бездіяльності, зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_3 (надалі позивач у справі) звернулась до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (далі управління, відповідач у справі) про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати пенсії, зобовязання поновити нарахування та виплату пенсії за віком та сплатити заборгованість, починаючи з 01.02.2015 року на рахунок в уповноваженому банку (а.с.1-3).

Постановою суду першої інстанції від 02 березня 2017 року позовні вимоги задоволенні частково, визнана протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу пенсії з 01.02.2015 року; зобовязати відповідача поновити виплату пенсії за віком позивачу та сплатити заборгованість за період, починаючи з 01.02.2015 року на рахунок в уповноваженому банку, обраному раніше позивачем АТ «Ощадбанк» (а. с. 33-35).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подана апеляційна скарга, в якій він, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог (а.с.39-40).

Заявник апеляційної скарги посилається на положення ч.1, ч.3 статті 44 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), а також на Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365 (далі Порядок № 365) та зазначає, що згідно витягу з протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 15 від 26.10.2016 року, рішенням комісії вирішено соціальні виплати ОСОБА_4 не призначати, з огляду на що управлінням Пенсійного фонду прийнято розпорядження від 16.11.2016 року про припинення виплати пенсії позивачу.

Відповідач також стверджує про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, ст.ст. 99, 100 КАС України, вказує, що позивач пропустила шестимісячний строк звернення до суду та жодної причини його пропуску в позові не наводить.

Одночасно із апеляційною скаргою відповідачем заявлене клопотання про розгляд справи без участі представника Управління, яке задоволене судом.

Сторони у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до вимог статей 33-38 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач в апеляційній скарзі зауважив про розгляд справи без участі представника управління.

За приписами п.1 та п.2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, підтверджено під час апеляційного провадження, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером за віком, перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області та отримує пенсію за віком.

Позивач є внутрішньо переміщеної особи, знаходиться на обліку та перебуває за адресою: АДРЕСА_1, 93401 згідно довідки № 919057092 від 19.07.2016 року (а.с.5).

Позивач 19.07.2016 року звернулась з заявою до відповідача про взяття на облік пенсійної справи та поновлення виплати пенсії (а.с.16).

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №15 від 26.10.2016 року, рішенням комісії вирішено соціальні виплати ОСОБА_4 не призначати (а.с.18).

Розпорядженням управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області 84536 від 24.09.2016 року позивача взято на облік з 01.02.2015 року (а.с.16 зв.бік).

Відповідачем 24.09.2016 року прийнято розпорядження про припинення виплати пенсії позивачу з 01.10.2016 року з огляду на виконання постанови КМУ від 08.06.2016 року № 365 на підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (а.с.19).

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014р. №1706-VII (далі Закон № 1706-VII).

Відповідно до статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Держава вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема, відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, положення цього Закону є пріоритетними в питаннях виплати пенсій.

Підстави припинення виплати пенсії встановлені статтею 49 цього Закону, але жодна з яких управлінням (відповідачем у даній справі) не застосована та не доведена.

Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що призначення, виплата, припинення пенсійних виплат, у тому числі і внутрішньо переміщеним особам, має здійснюватися виключно на підставі норм Законів щодо пенсійного забезпечення на рівні з іншими громадянами України.

Натомість, відповідачем припинено виплату пенсії позивачу на підставі протоколу засідань комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, що вирішує питання щодо призначення (поновлення) соціальних виплат, яка керується Порядком № 365.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам вирішуються питання пенсійного забезпечення всупереч Конституції України та законам щодо пенсійного забезпечення, а відповідачем безпідставно прийнято розпорядження про припинення виплати пенсії позивачу з посиланням на Порядок № 365.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не пропущено строк звернення до суду, встановлений статтею 99 КАС України, оскільки розпорядження про взяття пенсійної справи позивача на облік та розпорядження про припинення виплати його пенсії прийняті відповідачем 24 вересня 2016 року, отже про порушення своїх прав саме цим управлінням Пенсійного фонду позивач могла дізнатись лише після не здійснення відповідачем виплати пенсії. Крім того, як встановлено судами першої та апеляційної інстанції пенсія позивача в період з 01.02.2015 року по 31.10.2016 року нараховувалась, проте не виплачувалась з вини пенсійного органу, а тому має бути виплачена без обмеження будь-яким строком відповідно до положень частини 2 статті 46 Закону № 1058.

Оцінюючи спірні правовідносини, колегія суддів застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, є результатом виконання трудових обовязків і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку та конституційних гарантій держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Враховуючи зазначені обставини, встановлену судом протиправну бездіяльність щодо невиплати пенсії, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції постанова винесена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. 11, ст. 24, ст. 184, ст. 195, ст. 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 211, ст. 212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 березня 2017 року по справі № 428/952/17 залишити без задоволення.

Постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 березня 2017 року по справі № 428/952/17 залишити без змін.

Ухвала постановлена та підписана 11 квітня 2017 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя : Р.Ф. Ханова

Судді: Л.А. Василенко

ОСОБА_2