Справа № 705/575/17
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 705/575/17 Головуючий у 1-й інстанції: Коваль А.Б.
Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименна Н.В.,

Глущенко Я.Б.

за участю секретаря судового засідання: Панчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу позивача - ОСОБА_3 на постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року позивач, ОСОБА_3, звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просила:

визнати протиправною відмову комісії управління Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області щодо розгляду призначення і виплати одноразової грошової допомоги відповідно до протоколу №1-16 від 01 грудня 2016 року;

зобов'язати Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №850 від 21 жовтня 2015 року з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 лютого 2017 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 лютого 2017 року та прийняти нову, якою позовні вимоги - задовольнити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково: постанову суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги - задовольнити частково.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та приймає нову постанову, якщо судом не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального чи процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, з 02 серпня 1999 року по 02 вересня 2013 року позивач проходила службу в управлінні Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області.

Відповідно до наказу № 168 о/с від 02 вересня 2013 року позивача звільнено зі служби за п. 64 пп. «б» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через хворобу).

За результатами проходження військово-лікарської комісії (свідоцтво про хворобу № 341 від 10 липня 2013 року) та відповідно до висновку обласної №1 МСЕК КЗ «ЧОЦ МСЕ» від 02 вересня 2013 року, встановлено, що захворювання позивача пов'язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ України та встановлено 3 групу інвалідності.

У 2014 році, відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 707 від 12 травня 2007 року, позивачу виплачено одноразову грошову допомогу.

У результаті повторного проходження медичної комісії, у жовтні 2016 року позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 75%, що підтверджується довідкою серії 12 ААА № 022703 від 06 жовтня 2016 року та встановлено ІІ групу інвалідності з 30 вересня 2016 року, з причин захворювання пов'язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ України, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісію серії 12 ААА № 530453 від 06 жовтня 2016 року.

У 2016 році позивач звернулась до управління Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області з заявою про виплату одноразової грошової допомоги.

01 грудня 2016 року відповідно до витягу з протоколу № 1 -16, комісією управління Державної пенітенціарної служби України з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у виплаті одноразової грошової допомоги управління Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області, позивачу відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, відповідно до п. 4 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 21 жовтня 2015 року № 850 «Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі ( смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції ».

Вважаючи, що її права та законні інтереси порушено, позивач звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Даючи правову оцінку вищевикладеним фактичним обставинам справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників органів внутрішніх справ, які не мають спеціальних звань.

Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Так, у 2014 році, відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 707 від 12 травня 2007 року, позивачу виплачено одноразову грошову допомогу.

За змістом підпункту 2 пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 (далі - Порядок №825), днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Сторонами не заперечується, що у результаті повторного проходження медичної комісії, у жовтні 2016 року позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 75%, що підтверджується довідкою серії 12 ААА № 022703 від 06 жовтня 2016 року та встановлено ІІ групу інвалідності з 30 вересня 2016 року, з причин захворювання пов'язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ України, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісію серії 12 ААА № 530453 від 06 жовтня 2016 року.

Отже, датою встановлення позивачу інвалідності є 30 вересня 2016 року. А тому застосуванню у спірних правовідносинах підлягає Порядок №850.

Відповідно до п. 4 Порядку №850, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Фактичні обставини справи свідчать про те, що інвалідність ІІІ групи позивачу встановлено у 2013 році, а ІІ групу інвалідності - 30 вересня 2016 року. Так, часовий проміжок між датами встановлення інвалідності становить 3 роки.

Таким чином, позивачем не дотримано дворічний строк для повторного огляду, який дає право на отримання грошової допомоги відповідно до п. 4 Порядку №850.

Проте, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо порушення відповідачем порядку розгляду заяви позивача.

Згідно з п. 7, 8, 9 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім'ї загиблого (померлого) працівника міліції.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що розгляд питання про виплату одноразової грошової допомоги включає у себе такі етапи: 1) подання зави особою; 2) підготовка та подання висновку до Міністерства внутрішніх справ України керівником органу, у якому заявник проходив службу; 3) прийняття Міністерством внутрішніх справ України рішення про призначення або про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, комісією управління Державної пенітенціарної служби України з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги у виплаті одноразової грошової допомоги управління Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області, позивачу відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що орган у якому заявник проходив службу уповноважений лише підготувати висновок та передати його до Міністерства внутрішніх справ України з відповідними документами. Натомість, такий орган не приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову у такому призначенні.

Таким чином, порушено процедуру розгляду заяви позивача про виплату одноразової допомоги, передбачену Порядком №850.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до Положення про Державну пенітенціарну службу України затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 225, Державна пенітенціарна служба України (ДПтСУ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції і який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації. ДПтС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 18 травня 2016 року № 343 «Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції » ліквідовано Державну пенітенціарну службу та покладено на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері виконання кримінальних покарань та пробації; п. 2 вказаної Постанови установлено, що Міністерство юстиції є правонаступником Державної пенітенціарної служби, що ліквідується, в частині реалізації державної політики у сфері виконання кримінальних покарань та пробації; п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 18 травня 2016 року № 348 « Про ліквідацію територіальних органів управління Державної пенітенціарної служби та утворення територіальних органів Міністерства юстиції » ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи управління Державної пенітенціарної служби; п. 2 вказаної Постанови утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції - міжрегіональні управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації; п. 3. Постанови установлено, що міжрегіональні управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступниками територіальних органів управління Державної пенітенціарної служби, які ліквідуються: при цьому Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (м. Київ), є правонаступником: управління Державної пенітенціарної служби в Житомирській області; управління Державної пенітенціарної служби в м. Києві та Київській області; управління Державної пенітенціарної служби в Черкаській області; управління Державної пенітенціарної служби в Чернігівській області.

Розпорядженням Кабінету Міністрів від 22 вересня 2016 року № 697 -р «Питання Міністерства юстиції» Державна пенітенціарна служба України як центральний орган виконавчої влади з 30 вересня 2016 року припинила виконання покладених на неї функцій та повноважень з передачею їх до Міністерства юстиції України.

Таким чином на даний час правонаступником управління Державної пенітенціарної служби в Черкаській області є Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

З'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії.

Так, належним способом захисту прав позивача є визнання протиправним рішення відповідача та зобов'язання останнього повторно розглянути заяву ОСОБА_3.

Приписами ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та приймає нову постанову, якщо судом не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального чи процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про необхідність скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової, якою позовні вимоги - задовольнити частково.

Постанова Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 лютого 2017 року прийнята у порядку скороченого провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Дослідивши матеріали справи та суд дійшов висновку про необхідність розгляду даної справи у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. 160, 198, 202, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 лютого 2017 року - задовольнити частково.

Постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 лютого 2017 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_3 до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову комісії управління Державної пенітенціарної служби України в Черкаській області щодо розгляду призначення і виплати одноразової грошової допомоги, оформлену протоколом №1-16 від 01 грудня 2016 року.

Зобов'язати Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення або інвалідності відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №850 від 21 жовтня 2015 року та за результатами розгляду скласти висновок для Міністерства внутрішніх справі України.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 11.04.2017

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

Я.Б. Глущенко

Головуючий суддя Бєлова Л.В.

Судді: Безименна Н.В.

Глущенко Я.Б.