Справа № 336/7950/16-а (2-а/336/72/2017)
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 квітня 2017 рокусправа № 336/7950/16-а (2-а/336/72/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Олефіренко Н.А.

суддів: Білак С.В. Шальєвої В.А.

за участю секретаря судового засідання: Федосєєва Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя

на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15 лютого 2017 року

у справі № 336/7950/16-а (2-а/336/72/2017)

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя, в якому просить суд визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя щодо застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, в якої сплачено страхові внески, за 2007 рік при призначенні пенсії за віком, зобовязати управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок пенсії за віком з застосуванням середньої заробітної плати, в якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», починаючи з 30.11.2016 року та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією. Також просив стягнути з Державного бюджету України судовий збір та витрати на правову допомогу.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Постанову суду мотивовано протиправністю відмови у здійсненні перерахунку. Судом зазначено, що з огляду на те, що пенсія за вислугою років призначена позивачу за Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», то вихід на пенсію призначену за іншим законом дає позивачу право на застосування обраного показника заробітної плати.

Не погодившись з постановою суду, Управлінням Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Запоріжжя подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не врахував, що повторного призначення пенсії не відбулось, а є лише перехід з одного виду пенсії на інший, що в свою чергу не передбачає застосування іншого показника заробітної плати ніж при первісному зверненні.

Сторони до суду не зявилися. Про день, місце та час розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи є належний доказ, що дає судові підстави для застосування положень частини 4 статті 196 КАС України.

У звязку з неявкою сторін фіксування судового засідання не здійснювалось, відповідно ч.1 ст. 41 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, ОСОБА_1 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримував пенсію у відповідності до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З 11 лютого 2016 року позивач набув право на призначення пенсії за віком на підставі ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

30.11.2016 р. позивач звернувся до Управління пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя з заявою про призначення пенсії за віком на підставі норм ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Листом від 20.12.2016 за № 326/П-1 Управлінням пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя позивача було переведено на пенсію за віком та здійснено розрахунок пенсії з застосуванням показника середньої заробітної плати в галузях економіки за 2007 рік.

Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно з приписами частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону , із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Водночас, ОСОБА_1 призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивач звернувся вперше, у 2016 році.

Отже, у даній справі має місце призначення позивачу іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного на інший вид пенсії в межах одного закону.

При цьому, згідно ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» при переведенні з одного виду пенсії на інший враховується заробітна плата (дохід) із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії, лише за бажанням особи.

Проте, жодних доказів про виявлене позивачем бажання на застосування такого показника відповідачем суду не надано.

Таким чином, оскільки позивачу було призначено пенсію за віком за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вперше у 2016 році, то має застосовуватися середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення позивача за призначенням пенсії як це передбачено ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України, у постанові від 29.11.2016 у справі № 21-6331а15.

Отже, наведений висновок Верховного Суду України є обов'язковим для відповідача, як суб'єкта владних повноважень, який застосовує у своїй діяльності зазначені нормативно-правові акти.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про задоволення позовних вимог цій частині.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з позицією суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат, зважаючи на наступне.

Положеннями ст.87 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, а до останніх належать, зокрема витрати на правову допомогу.

Згідно із ч. 1 та 3 ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

З цього приводу, судова колегія відзначає, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам - наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу.

При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Із наведеного випливає, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

На підтвердження судових витрат на правову допомогу в сумі 1500,00 грн. позивач надавав суду першої інстанції акт надання юридичних послуг від 23.12.2016 року (а.с.17), договір про надання юридичних послуг №435 від 30.11.2016р. (а.с.14) та копія квитанцій (а.с.15), розрахунок витрат на правову допомогу (а.с.16).

Однак, документу, який би свідчив про оплату гонорару оформленого у встановленому законом порядку (платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки) не надано.

Отже, вимоги позивача щодо відшкодування витрат на правову допомогу в цій частині задоволенню не підлягають.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для відшкодування заявлених позивачем судових витрат в сумі 1500,00 грн. та вважає за необхідне задовольнити вимоги про стягнення витрат на сплату судового збору у розмірі 551,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що постанову суду першої інстанції слід змінити. Абзац четвертий резолютивної частини постанови викласти в наступній редакції: «Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в сумі 551,20 грн. В частині стягнення понесених витрат на правову допомогу у розмірі 1500 грн. відмовити.».

Відповідно до п.1.ч.1 статті 201 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для зміни судового рішення є правильне по суті вирішення справи, але з помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст. 160, ст.195-197, п.2 ч. 1 ст. 198, ст. 201, ст.ст. 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя - задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 15 лютого 2017 року у справі № 336/7950/16-а (2-а/336/72/2017) - змінити.

Абзац четвертий постанови змінити і викласти в наступній редакції.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в сумі 551,20 грн. В частині стягнення понесених витрат на правову допомогу у розмірі 1500 грн. відмовити.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів .

Повний текст судового рішення виготовлений 07.04.2017 року.

Головуючий: Н.А. Олефіренко

Суддя: С.В. Білак

Суддя: В.А. Шальєва