Справа № 180/150/17
Суддя: Нанічкіна Н. М.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Нанічкіної Н.М.,

з секретарем Івановою О.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Комунального підприємства «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради» до виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради» (далі КП «Марганецьке ВУ ВКГ» ДОР») звернулося до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області № 25 від 25 січня 2017 року «Про затвердження норм водоспоживання питної води в м.Марганець», стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 гривень.

Свої вимоги позивачобґрунтовує тим, що 25 січня 2017 року Виконавчим комітетом Марганецької міської ради (далі Виконком) було прийнято рішення № 25 про затвердження норм водоспоживання питної води в м.Марганець. Вказаним рішенням відповідач рекомендував позивачу організувати роботу щодо перегляду норм водоспоживання питної води в м.Марганець згідно з Методикою визначення нормативів питного водопостачання населення, затвердженою наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 27.09.2005 року № 148, та на період розробки затвердив норми витрат холодної води для населення м.Марганець, на рівні: для користування послугами з централізованого постачання холодної води 4 м3 на одну особу на місяць; для користування послугами з централізованого водовідведення 4 м3 на одну особу на місяць; керуючись при цьому нормами, затвердженими Постановою КМУ № 409 від 06.08.2014 року «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування». Вважає, що рішення № 25 від 25 січня 2017 року прийняте відповідачем з порушенням норм діючого законодавства, порушує права позивача в сфері питного водопостачання та водовідведення, є протизаконним, оскільки прийнятим рішенням відповідач затвердив норми водоспоживання питної води в м.Марганець без дотримання процедури розроблення норм водоспоживання, без узгодження з місцевими органами виконавчої влади з питань охорони здоровя, охорони навколишнього середовища та водного господарства. Законодавством не передбачено встановлення тимчасових нормативів водоспоживання. В оскаржуваному рішенні відповідач рекомендував позивачу організувати роботу щодо перегляду норм водоспоживання згідно з Методикою, не звертаючи увагу на те, що нормативи питного водопостачання у конкретному населеному пункті розробляються за замовленням місцевих адміністрації або органів місцевого самоврядування. Під час затвердження норм водопостачання відповідач необґрунтовано застосував положення постанови КМУ № 490 від 06.08.2014 року «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування», якою громадянам встановлені соціальні норми житла, які відповідно до законодавства мають субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. Зазначена Постанова покликана забезпечити державні соціальні гарантії у сфері житлово-комунального обслуговування, приведення існуючих норм споживання житлово-комунальних послуг до їх фактичного обсягу споживання, дотримання принципу соціальної справедливості під час надання пільг і субсидій, і жодним чином не стосується механізму встановлення норм водоспоживання питної води.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити, не заперечували проти розгляду справи в порядку письмового провадження, про допит свідків та експертів не заявляли.

Представник відповідача ні в поперднє судове засідання, ні для розгляду справи по суті не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, (а.с.35).

У зв'язку з цим справа розглянута в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позиції сторін, суд дійшов до висновку про необхідність задовольнити позов в повному обсязі з таких підстав.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до п. 1 частини 1 статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Стаття 19 Конституції України зобовязує орган влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 2 ст.144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обовязковими до виконання на відповідній території.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Пунктом 1 ч.2 ст.162 КАС України встановлено, що одним зі способів захисту порушених прав позивача по справі є визнання протиправними рішення субєкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності, скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень. При цьому, відповідно до положень ст.171 КАС України протиправність полягає у незаконності чи невідповідності правовому акту вищої юридичної сили.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 15 січня 2017 року Виконавчим комітетом Марганецької міської ради Дніпропетровської області прийнято рішення № 25 «Про затвердження норм водоспоживання питної води в м.Марганці», яким рекомендовано КП «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради» організувати роботу щодо перегляду норм водоспоживання згідно з Методикою визначення нормативів питного водопостачання населення і оптимального приведення їх до обсягів фактичного споживання населенням. На період розробки норм водоспоживання, затверджено норми витрат холодної води для населення м.Марганця у відповідності до норм, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2004 року № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування». Встановлено дату введення рішення в дію з 01.02.2017 року та покладено відповідальність за його виконання на директора КП «Марганецький ВУ ВКГ» ДОР» ОСОБА_1 (а.с.5).

З даним рішенням КП «Марганецьке ВУ ВКГ» ДОР» не погоджується з підстав, викладених у позові.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з того, що питання встановлення нормативів питного водопостачання регулюються:

- Законом України «Про питну воду та питне водопостачання» від 10 січня 2002 року № 2918-ІІІ (далі Закон № 2918-ІІІ);

- Постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1107 «Про затвердження Порядку розроблення та затвердження нормативів питного водопостачання»;

- наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 27 вересня 2005 року № 148 «Про затвердження Методики визначення нормативів питного водопостачання населення».

Статтею 1 Закону № 2918-ІІІ встановлено, що нормативи питного водопостачання це розрахункова кількість питної води, яка необхідна для забезпечення питних, фізіологічних,

санітарно-гігієнічних та побутових потреб однієї людини протягом доби у конкретному населеному пункті, на окремому обєкті або транспортному засобі при нормальному функціонуванні систем питного водопостачання, при їх порушенні та при надзвичайних ситуаціях техногенного або природного характеру.

Відповідно до ст.29 Закону порядок розроблення та затвердження нормативів питного водопостачання встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок розроблення та затвердження нормативів питного водопостачання, затверджений Постановою КМУ від 25 серпня 2004 року № 1107 (далі Порядок), визначає вимоги до розроблення та затвердження нормативів питного водопостачання при нормальному функціонуванні систем питного водопостачання, при їх порушенні та при надзвичайних ситуаціях техногенного або природного характеру» (пункт 1 Порядку).

Перегляд нормативів питного водопостачання здійснюється один раз на три роки, а у разі необхідності допускається їх достроковий перегляд.

Відповідно до пункту 4 Порядку нормативи питного водопостачання у конкретному населеному пункті розробляються та науково обґрунтовуються згідно з Методикою визначення нормативів питного водопостачання населення спеціалізованими науково-дослідними організаціями на замовлення місцевих адміністрацій або органів місцевого самоврядування та затверджуються ними після погодження з місцевими органами виконавчої влади з питань охорони здоров'я, охорони навколишнього природного середовища та водного господарства. Методика визначення нормативів питного водопостачання населення розробляється та затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства за погодженням з центральними органами виконавчої влади з питань охорони здоров'я, охорони навколишнього природного середовища та водного господарства.

Отже, нормативи питного водопостачання у конкретному населеному пункті розробляються та науково обґрунтовуються спеціалізованими науково-дослідними організаціями на замовлення місцевих адміністрацій або органів місцевого самоврядування. Нормативи водоспоживання та водовідведення затверджуються органами місцевого самоврядування згідно з вимогами ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», якою встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать вирішення питань водопостачання, відведення та очищення стічних вод; здійснення контролю за якістю питної води.

Делегування повноважень виконкому щодо організації роботи про перегляд норм водоспоживання законодавством та нормативно-правовими актами України не передбачено. Отже, рішення Виконкому в частині надання рекомендацій позивачу організувати роботу щодо перегляду норм водоспоживання є протиправним.

Крім того, судом встановлено, що рішенням виконкому Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 09 жовтня 2013 року № 534 затверджено науково обґрунтовані норми витрат холодної води для абонентів КП «Марганецьке ВУ ВКГ» ДОР» згідно з додатком 1 (а.с.28-29).

Рішенням Виконкому від 15 січня 2017 року № 25 вирішено вважати таким, що втратив чинність вказаний додаток 1, та затверджено норми витрат холодної води для населення м.Марганця відповідно до норм, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2004 року № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» (Постанова № 409).

Вказана постанова розроблена на виконання вимог ст.ст.5 і 9 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» з метою забезпечення державних соціальних гарантій у сфері житлово-комунального обслуговування, приведення існуючих норм споживання житлово-комунальних послуг до їх фактичного обсягу споживання, дотримання принципу соціальної справедливості під час надання пільг і субсидій.

Постанова № 409 встановлює: соціальну норму житла громадянам, які відповідно до законодавства мають субсидію та пільги на оплату житлово-комунальних послуг; соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії. Тобто, встановлюється соціальні нормативи користування для осіб, які отримують пільги та субсидії. Тоді як, виконком Марганецької міської ради застосовує дані нормативи до всього кола мешканців міста Марганець.

Також, відповідач прийняв рішення, посилаючись на ст.29 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанову Кабінету Міністрів України № 1107 від 25.08.2004 року «Про затвердження Порядку розроблення та затвердження нормативів питного водопостачання» та «Методики визначення нормативів питного водопостачання населення», Державними будівельними нормами В.2.5-74:2013. Однак, як встановлено судом, вказаними законами та нормативними актами не передбачено затвердження тимчасових нормативів водоспоживання.

Враховуючи викладене, суд погоджується з позивачем в тому, що рішення № 25 від 25 січня 2017 року прийняте відповідачем з порушенням норм діючого законодавства, порушує права позивача в сфері питного водопостачання та водовідведення, є протиправним, оскільки прийнятим рішенням відповідач затвердив норми водоспоживання питної води в м.Марганець без дотримання процедури розроблення норм водопостачання, без узгодження з місцевими органами виконавчої влади з питань охорони здоровя, охорони навколишнього середовища та водного господарства.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 71 КАС України передбачає обовязок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Враховуючи той факт, що відповідач не скористався своїм правом направити в судове засідання свого представника для дачі пояснень та заперечень на позов, доказів правомірності свого рішення суду не надав, суд, оцінивши наявні у справі докази, вважає за необхідне позов задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11, 71, 94, 158-163 КАС України суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області Дніпропетровської області № 25 від 25 січня 2017 року «Про затвердження норм водоспоживання питної води в м.Марганець».

Стягнути з Виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області Дніпропетровської області на користь Комунального підприємства «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 гривень.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Марганецький міський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Н. М. Нанічкіна