Справа № 185/9669/16-а (2-а/185/61/17)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2017-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 лютого 2017 рокусправа № 185/9669/16-а (2-а/185/61/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Прокопчук Т.С. Чепурнова Д.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року у справі № 185/9669/16-а (2-а/185/61/17) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

29 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними та зобов"язання вчинити певні дії, в якому просив визнати неправомірною відмову Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах в зв'язку з недостатністю документів, зобов'язати відповідача призначити пенсію на пільгових умовах за вислугу років з моменту настання права на пенсію, як водію міського пасажирського транспорту з часу звернення за призначенням пенсії, тобто з 3 листопада 2016 року, відповідно до пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року адміністративний позов задоволено. Визнано неправомірними дії Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до спеціального стажу роботи періоду роботи на посаді водія міського пасажирського транспорту в ВАТ "Павлоградське АТП 11208" з 29 жовтня 1983 року по 30 вересня 2000року та відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Зобов'язано Павлоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на отримання пенсії на пільгових умовах відповідно до п."з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.1991року, період роботи на посаді водія міського пасажирського транспорту в ВАТ "Павлоградське АТП 11208" з 29 жовтня 1983 року по 30 вересня 2000року та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 3 листопада 2016 року.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Павлоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга обґрунтована, фактично, тими обставинами, які стали підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії. Відповідач не погоджується з рішенням суду з тих підстав, що в наданих позивачем документах відсутня будь-яка інформація про роботу позивача на посаді водія саме міського пасажирського транспорту, у зв'язку з чим неможливо визначити право позивача на пенсію за віком на пільгових умовах.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи, які з огляду на доводи апеляційної скарги не спростовуються відповідачем, свідчать про те, що що починаючи з 18.04.1983 року він почав працювати в Павлоградськом АТП 03113 автослюсарем, згідно наказу по підприємству №78-к від 18 квітня 1983року, потім наказом по підприємству за № 96/к від 16.05.1983 року, був переведений з 16.05.1983 року на курси по підготовці водіїв автобусів та з 29.10.1983 року наказом по підприємству № 205-к від 29.10.1983року переведений водієм категорії «Д». в автоколонну 3 на любі марки автобусів.

З 15 серпня 1986 року Павлоградське АТП-03113 було перейменовано в Павлоградське АТП 31208, а з 01 лютого 1988 року перейменовано в Павлоградське АТП-11208.

Згідно наказу №12/157 від 13 лютого 1996року по регіональному відділенню фонду Держмайна України по Дніпропетровській області Павлоградське АТП-11208 перейменовано у ВАТ «Павлоградське АТП-11208», що підтверджується записами у трудовій книжці позивача, особовою карткою форми № Т-2 та наказами по підприємству.

30.09.2000 рок, згідно наказу №107-к від 29.09.2000року, по ВАТ «Павлоградському АТП 11208» позивач був звільнений за власним бажанням.

Таким чином, позивач працював водієм міських пасажирських перевезень на зазначеному підприємстві з 29.10.1983 року по 30.09.2000 рокуводієм на різних марках автобусів та внутріміських маршрутах, тобто він постійно та безперервно працював водієм автобусів, зайнятих пасажирськими перевезеннями у межах міста Павлограда, спочатку в Павлоградському автотранспортному підприємстві (АТП)-03113, а потім у його перейменованих підприємствах -правонаступниках: Павлоградське АТП-31208, Павлоградське АТП-11208,ЗАТ «Павлоградське АТП», ВАТ «Павлоградське АТП», що підтверджується записами утрудовій книжці, особовою карткою форми № Т-2 та наказами по підприємству.

Стаж позивача, як водія міського пасажирського транспорту складає 16 років 11 місяців 01 день, загальний трудовий стаж складає понад 34 роки.

20.10.2016року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії згідно п."з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Листом від 01.11.2016 року за №8788/05-18 відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, та зазначив, що згідно наданої архівної довідки №М-650 від 25.10.2016 року та в документах, наданих для призначення пенсії, відсутня будь - яка інформація про зайнятість повний робочий день в певному виробництві, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці або в технологічному процесі, яка б свідчила про роботу позивача в якості водія саме пасажирського автотранспорту на міських маршрутах. Накази про закріплення водії за міськими маршрутами, табелі обліку робочого часу, подорожні листи, які можуть підтвердити роботу водія міського пасажирського транспорту в архівний відділ не надходили. Документи про атестацію робочих місць на зберігання не надходили. Заробітна плата за весь період роботи нараховувалась щомісячно.

В архівному фонді ВАТ «Павлоградське АТП 11208», є відомості про реорганізацію, а саме:

Наказом №432 від 14.08.1986року, з 15 серпня 1989року, Павлоградське АТП-03113 було перейменовано в Павлоградське АТП-31208.

Наказом №53 від 29.01.1988року, з 01 лютого 1988 року, Павлоградське АТП-31208 було перейменовано в Павлоградське АТП 11208.

Згідно наказу регіонального відділення ФДМ України №12/157 від 13.02.1996року, з 13 лютого 1996року, Павлоградське АТП 11208 було перейменовано в ВАТ «Павлоградське АТП».

Згідно довідки з Єдиного державного реєстру підприємство ВАТ «Павлоградське АТП 11208» ліквідовано 29.11.2002року.

Відповідач зазначив, що в наданих документах відсутня інформація, яка б свідчила про роботу позивача в якості водія саме пасажирського автотранспорту на міських маршрутах, тому неможливо зарахувати період роботи позивача на посаді водія з 29.10.1983 року по 30.09.2000 року до пільгового стажу згідно пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Право на призначення пенсії у позивача виникне після досягнення віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003року №1058-ІУ, тобто після досягнення 60 років.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що факт роботи ОСОБА_1 водієм автобусів, зайнятих пасажирськими перевезеннями у межах міста Павлограда з повним робочим днем, тобто на посаді, що дає право на призначення пільгової пенсії, підтверджено наданими документами та показаннями свідків. З огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на призначення пільгової пенсії відповідно до п. «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується з наступних підстав.

Відповідно до п. «з» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній на час звернення із заявою про призначення пенсії) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від останньої роботи водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, зокрема, чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців.

Пунктом 18 Порядку №637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та встановлюючи характер виконуваної позивачем роботи та умови праці, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги показання свідків ОСОБА_2 ОСОБА_3, підтвердили, що позивач дійсно працював водієм автобусів, зайнятих пасажирськими перевозками у межах міста Павлограда з повним робочим днем. Вказані докази не суперечать один одному, не спростовані відповідачем та в своїй сукупності дозволяють прийти висновку про те, що у вказаний період часу позивач працював водієм автобусів, зайнятих пасажирськими перевозками у межах міста Павлограда з повним робочим днем, тобто, на посаді, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах. Тому рішення відповідача про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, є таким, що прийнято без урахування усіх обставин, що мають значення, у зв'язку з чим є неправомірним.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неправомірність рішення УПФУ щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про не надання інформації щодо атестації робочого місця позивача.

Доводи відповідача щодо необхідності підтвердження атестацією робочого місця умов праці позивача, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Законом України „Про пенсійне забезпечення" передбачено, що за результатами атестації робочих місць призначаються пенсії за віком на пільгових умовах особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Атестація робочих місць за умовами праці, відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 р. № 442, проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров'я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Отже, з числа водіїв автотранспортних засобів атестації підлягають робочі місця лише тих водіїв, які зайняті на роботах у технологічних процесах виробництв із шкідливими і важкими умовами праці (гірничі роботи, роботи в розрізах, кар'єрах тощо).

Робота водія автобуса, зайнятого пасажирськими перевезеннями, у розумінні постанови КМУ №442, не належить до категорії із шкідливими і важкими умовами праці, у зв'язку з чим проведення атестації робочих місць за умовами праці на відповідних робочих місцях не вимагається.

У спірному випадку визначальним є встановлення факту роботи позивача водієм міського пасажирського транспорту, і такий факт, на думку колегії суддів, є доведеним.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим підстав для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206 КАС України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області -залишити без задоволення, а постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2017 року у справі № 185/9669/16-а (2-а/185/61/17) - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з часу її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст..212 КАС України.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: Д.В. Чепурнов