Справа № 820/497/16
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 р.Справа № 820/497/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Лях О.П.

Суддів: Старосуда М.І. , Яковенка М.М.

при секретарі судового засідання Жданюк А.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Солянник І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2017р. по справі № 820/497/16 за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про скасування наказу та поновлення на посаді,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просив суд скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області № 67 о/с від 03.12.2015 року; поновити його на посаді поліцейського роти дорожньо - патрульної служби Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправність оскаржуваного наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 03.12.2015 року № 67о/с про його звільнення , оскільки рапорт, що був підставою для звільнення, у строк, визначений законом, був відкликаний позивачем.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2016 р.оку,залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2016 р. , адміністративний позов позивача до Головного управління Національної поліції в Харківській області про скасування наказу та поновлення на посаді - задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.11.2016 року касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області задоволено частково. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2016 р. року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2016 р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, а також зазначено, що судом першої інстанції залишено поза увагою клопотання позивача про поновлення пропущеного строку на звернення до суду, як і не досліджено обставин, з якими приписи законодавства пов'язують питання дотримання строку звернення до суду, поважність причин, за яких цей строк було пропущено, а також наслідки пропуску цього строку.

Під час нового розгляду справи ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2017 року задоволено клопотання позивача про поновлення пропущеного строку з поважних причин, визнано поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом .

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2017 року адміністративний позов задоволено.

Вважаючи вказану постанову незаконною та необґрунтованою, а також такою, що винесена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову. (а.с. 172-173)

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції , пояснення представників сторін, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, позивач у період з 09.07.1996 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, починаючи з 07.11.2015 року прийнятий на службу до Національної поліції, що підтверджено наявною в матеріалах справи копією трудової книжки (а.с.14-17).

Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 03.12.2015 р. №67о/с старшого сержанта поліції поліцейського роти дорожньо-патрульної служби Головного управління Національної поліції в Харківській області позивача відповідно до ч.7 (за власним бажанням) п.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції, з 03.12.2015 року (а.с.12).

Проте, як свідчать матеріали справи, зазначений рапорт про звільнення від 03.12.2015 року позивач 04.12.2015 року намагався відкликати, прибувши до канцелярії Головного управління Національної поліції в Харківській області, але йому було відмовлено у прийнятті зазначеного рапорту.

Задовольнючи адміністративний позов суд першої інстанції дійшов висновку щодо порушень процедури звільнення позивача зі служби.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України врегульовано Законом України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VІІІ).

Відповідно до вимог статті 1 цього Закону Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом(ч.2).

Відповідно до вимог ст.3 Закону у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно з приписами статті 58 Закону України «Про Національну поліцію» призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків.

Згідно із приписами ст.59 Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

Відповідно до вимог ст.60 цього Закону проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст. 77 Закону встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв'язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв'язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Разом з тим, розділом XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

З правового аналізу зазначених норм права вбачається, що національна поліція є структурою Міністерства внутрішніх справ і в питаннях своєї діяльності та проходження служби поліцейськими керується в тому числі і нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ. Отже нормативно-правові акти , які були прийняті до утворення поліції і не суперечать законодавству про останню, мають застосовуватися, як норми спеціального права, до правовідносин, що виникають з приводу проходження служби поліцейськими до прийняття відповідних нормативно-правових актів.

Спеціальним актом законодавства, нормами якого врегульовані спірні правовідносини та чинним на час виникнення спірних правовідносин є Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення № 114).

Відповідно до підпункту «ж» пункту 63 Положення № 114 особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Згідно з пунктом 68 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Однак, у межах передбаченого пунктом 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк.

Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Верховним Судом України у справах №21-99а12, №21-122а12, №21-236а11 (постанови Верховного Суду України від 9 квітня 2012 р., від 29 травня 2012 р., від 5 грудня 2011 р.) висловлено наступні правові позиції: за змістом п. 68 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого постановою КМУ від 29 липня 1991 р. №114, звільнення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу зі служби, на підставі підпункту «ж» п. 64 зазначеного Положення, до спливу тримісячного строку від дня попередження нею про своє бажання звільнитися, якщо сторони не домовилися про звільнення у більш короткий строк, є безпідставним.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Таким чином, видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника поліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку, якщо таке прохання не міститься у рапорті про звільнення, є протиправним.

Колегія суддів зазначає, що підставою для звільнення позивача зі служби в поліції був рапорт про звільнення за власним бажанням , проте зазначений рапорт не містить відмітки щодо його реєстрації відповідачем, рапорт про звільнення погодженно з командиром РДПС ГУ НПУ в Харківській області від 3.12.2015 року, проте з резолюції безпосереднього керівника не вбачається згоди про звільнення саме з 3.12.2015 року. Вказане свідчить про відсутність домовленості сторін щодо звільнення у більш короткий строк.

Відтак, конкретної дати, з якої (до настання якої) позивач мав бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого строку та згоду на його звільнення уповноваженого органу у визначений ним термін, рапорт не містить.

Отже, у відповідача були відсутні підстави для звільнення позивача зі служби до спливу тримісячного строку від дня попередження позивачем про своє бажання звільнитися.

Натомість, відповідач 3.12.2015 року в день написання рапорту видав наказ про звільнення зі служби в поліції , що фактично суперечить приписам пункту 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, оскільки за його змістом, до закінчення тримісячного строку попередження особа має право відкликати поданий рапорт.

Слід зазначити, що вже наступного дня після написання рапорту про звільнення, 04.12.2015 р., позивач звернувся до ГУМВС України в Харківській області з письмовою заявою, в якій просив не розглядати раніше поданий рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ. Відкликання рапорту про звільнення свідчило про те, що позивач має бажання продовжити нести службу.

Після відмови у прийнятті рапорту про відкликання рапорту про звільнення, позивач направив рапорт про відкликання попереднього рапорту 04.12.2015 року поштою, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.7-9).

Листом від 07.12.2015р. №7/448, а також приписом від 07.12.2015р. №1 за підписом начальника ГУ Національної поліції в Харківській області Іванчишина І.І. позивача було повідомлено про необхідність з'явитися для отримання відповідних документів після звільнення його за власним бажанням, датою реєстрації вихідної кореспонденції визначено 07.12.2015р. (а.с.11, 13)

Позивачем фактично отримано трудову книжку, військовий квиток, обхідний лист, припис в РВК, витяг з наказу про звільнення саме 07.12.2015р., проте, як пояснив представник, а в суді першої інстанці сам позивач, на прохання працівника відділу кадрового забезпечення вказана інша дата, саме 03.12.2015р.

З первісним позовом про скасування наказу про звільнення , як свідчать матеріали справи , позивач звернувся до суду в грудні 2015 року ( ухвала про відкриття провадження від 24 грудня 2015 року а.с.28)

З огляду на викоадене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про те, що оскаржуваний наказ про звільнення позивача не відповідає вимогам пункту 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, оскільки за його змістом, до закінчення трьохмісячного строку попередження згадані особи мають право відкликати поданий рапорт, при цьому з матеріалів справи вбачається, що між сторонами не було досягнуто домовленості про більш короткий строк для звільнення, через наявність бажання у позивача продовжити проходження служби в поліції, що підтверджується матеріалами справи .

Відповідно до п. 24 Положення про проходження служби у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування свого рішення покладено на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідачем не надано належних доказів правомірності наказу № 67 о/с від 03.12.2015 року.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За приписами ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставин справи, які підтверджуються доказами, та ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Жодні доводи апеляційної скарги відповідача висновки суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2017р. по справі № 820/497/16 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 06 квітня 2017 року.

Головуючий суддя (підпис)Лях О.П.
Судді(підпис) (підпис) Старосуд М.І. Яковенко М.М.