Справа № 372/153/17
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 372/153/17 Головуючий у 1-й інстанції: Кравченко М.В.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Межевича М.В., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Канівець К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Обухівського районного суду Київської області від 16 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора ВПОДДЗ 3 батальйону УПП у місті Львові ДПП лейтенанта поліції Горячої Христини Андріївни про визнання дій неправомірними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до інспектора ВПОДДЗ 3 батальйону УПП у місті Львові ДПП лейтенанта поліції Горячої Христини Андріївни, в якому просив визнати неправомірними дії інспектора патрульної поліції ВПОДДЗ 3 батальйону УПП у місті Львові ДПП лейтенанта поліції Горячої Христини Андріївни, скасувати постанову серія АР №552348 від 25.12.2016 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КупАП та закрити провадження у справі.

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 16 лютого 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку частини 1 статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, без фіксації судового процесу.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 198, пункту 4 частини 1 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 25 грудня 2016 року інспектором ВПОДДЗ 3 батальйону УПП у місті Львові ДПП лейтенанта поліції Горячою Х.А. було складено постанову серія АР №552348 від 25.12.2016, якою притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Не погоджуючись із такими діями та рішенням інспектора патрульної служби, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив суд скасувати накладене на нього адміністративне стягнення.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, мотивував своє рішення тим, що оскаржувану постанову прийнято відповідачем відповідно до вимог чинного законодавства, підстави для її скасування відсутні.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, прийшов до висновку про обґрунтованість та правомірність накладення стягнення на позивача, оскільки було встановлено порушення ним Правил дорожнього рух України, а оскаржувану постанову прийнято відповідачем відповідно до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Єдиний порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (далі за текстом - ПДР), затверджені постановою КМ України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Згідно із п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені зокрема ч. 1-3 ст. 122 КУпАП.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або до суду у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Так, відповідно до ч. 2 ст.122 КУпАП України передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до п.14.6 Правил дорожнього руху заборонено обгін:

а) на перехресті;

б) на залізничних переїздах і ближче ніж за 100 м перед ними;

в) ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м - поза населеним пунктом;

г) у кінці підйому, на мостах, естакадах, шляхопроводах, крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості;

ґ) транспортного засобу, який здійснює обгін або об'їзд;

д) у тунелях;

е) на дорогах, що мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку;

є) колони транспортних засобів, позаду якої рухається транспортний засіб з увімкненим проблисковим маячком (крім оранжевого).

Так, з матеріалів справи вбачається, що 25 грудня 2016 року о 15 год. 31 хв. на автодорозі Київ - Чоп, водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Acura MDX здійснив обгін поза населеним пунктом на відстані менше 100 метрів перед пішохідним переходом, чим порушив вимоги п.14.6.в Правил дорожнього руху України.

25 грудня 2016 року інспектором ВПОДДЗ 3 батальйону УПП у місті Львові ДПП лейтенанта поліції Горячою Х.А. було складено постанову серія АР №552348 від 25.12.2016, якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Позивач зазначав, що рухався, дотримуючись правил дорожнього руху, та категорично заперечує проти того, що він здійснював обгін поза межами населеного пункту ближче ніж за 100 м перед пішохідним переходом.

Крім того у ОСОБА_2 та свідків були відібрані пояснення, відповідно до яких порушення правил дорожнього руху позивачем, а саме здійснення обгону поза межами населеного пункту ближче ніж за 100м перед пішохідним переходом підтверджено не було.

Водночас, відеозапис наданий інспектором ВПОДДЗ 3 батальйону УПП у місті Львові ДПП лейтенанта поліції Горячою Х.А. не містить фіксації обставин порушення та жодним чином не підтверджує факту порушення позичаем правил дорожнього руху.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За правилами ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб'єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Проте, в порушення вимог вказаної статті відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху, зокрема у матеріалах відсутні матеріали фото-чи відео зйомки вчиненого порушення або інші докази, якими суб'єкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого ним рішення.

Незважаючи на наведене, суд першої інстанції в порушення приписів ч. 2 ст. 71 КАС України, неправомірно переклав тягар доказування протиправності оскаржуваного акта індивідуальної дії на позивача, не витребувавши у відповідача жодних доказів на підтвердження його позиції щодо порушення позивачем Правил дорожнього руху.

Оскільки відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено належними і допустимими доказами правомірності прийнятої ним постанови, колегія суддів вважає, що остання підлягає скасуванню.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача є помилковим.

Вирішуючи спір, суд прийняв рішення за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, а отже постанова серії АР №552348 від 25.12.2016 про адміністративне правопорушення винесена інспектором ВПОДДЗ 3 батальйону УПП у місті Львові ДПП лейтенанта поліції Горячою Х.А. підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 159 КАС України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Що стосується вимоги позивача в частині закриття провадження по справі, то колегія суддів зазначає, що вона задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідності до ст. 284 КУпАП, орган (посадова особа) по справі про адміністративне правопорушення виносить рішення, одним з яких є закриття справи. Постанови про закриття справи виноситься за наявності обставин, передбачених ст. 247 цього Кодексу, в тому числі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки способом захисту прав та інтересів особи у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності є, зокрема, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а питання щодо притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у адміністративній справі належить до компетенції органу, який відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення наділений таким правом, у даному випадку це відноситься до компетенції відповідача, тому суд вважає що вимоги позивача щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв'язку з тим, що рішення винесено органом до компетенції якого дана територія не відноситься не підлягають задоволенню, оскільки позивачем визначено спосіб захисту порушеного права, який не передбачений чинним законодавством.

Таким чином апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 4, 8-11, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Обухівського районного суду Київської області від 16 лютого 2017 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до інспектора ВПОДДЗ 3 батальйону УПП у місті Львові ДПП лейтенанта поліції Горячої Христини Андріївни про визнання дій інспектора ВПОДДЗ 3 батальйону УПП у місті Львові ДПП лейтенанта поліції Горячої Христини Андріївни протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення АР №552348 від 25.12.2016 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії інспектора ВПОДДЗ 3 батальйону УПП у місті Львові ДПП лейтенанта поліції Горячої Христини Андріївни.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху АР №552348 від 25.12.2016 у вигляді штрафу у сумі 425 грн. - скасувати.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: М.В. Межевич

Є.О. Сорочко

Повний текст постанови виготовлено 07 квітня 2017 року.

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Межевич М.В.