Справа № 513/1340/16-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2017 р.м.ОдесаСправа № 513/1340/16-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Бучацька А.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Одесі апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області на постанову Саратського районного суду Одеської області від 25 січня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

23.12.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Саратського районного суду Одеської області із адміністративним позовом до Управління ПФУ в Саратському районі Одеської області, в якому просила суд:

- визнати протиправною відмову відповідача щодо недоцільності проведення перерахунку пенсії з 01.05.2016р. не працюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють та інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію, форма якої затверджена постановою правління ПФУ від 04.09.2012р. №15-1 «Про виконання рішень Окружного адміністративного суду м. Києва по справах № 2а-8893/12/2670, №2а-2753/2670»;

- скасувати рішення відповідача щодо недоцільності проведення перерахунку пенсії з 01.05.2016р. ОСОБА_1, яка займала посаду головного спеціаліста відділу грошових виплат і компенсацій Управління праці та соціального захисту населення Саратської РДА в Одеській області маючи двадцятий ранг, шосту категорію державного службовця;

- зобовязати відповідача відповідно до ст.37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. (в редакції, що була чинною на час призначення їй пенсії), провести перерахунок призначеної їй пенсії у розмірі 84% від суми заробітної плати з 01.05.2016р., згідно наданої довідки, на яку нараховується єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування працюючого державного службовця відповідної посади, категорії та рангу головного спеціаліста Управління праці та соціального захисту населення Саратської РДА в Одеській області, до якого перейшли функції з грошових виплат і компенсацій, маючого двадцятий ранг, шосту категорію державного службовця, на момент виникнення права на перерахунок пенсії, зазначеної у довідці, складеної Управлінням праці та соціального захисту населення Саратської РДА в Одеській області про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію та виплатити їй починаючи з 01.05.2016р., недоотриману пенсію з урахуванням вже виплачених сум пенсії.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 25.01.2017р. позовна заява в частині позовних вимог за період з 01.05.2016р. по 22.06.2016р. була залишена без розгляду.

Постановою Саратського районного суду Одеської області від 25 січня 2017 року (ухваленою в порядку ст.183-2 КАС України) адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною відмову Управління ПФУ в Саратському районі Одеської області у перерахунку пенсії ОСОБА_1, відповідно до ст.37-1 Закону України «Про державну службу», виходячи із розміру 84 % заробітної плати, зазначеної у довідці Саратської РДА Одеської області від 28.10.2016р. №104, починаючи з 23.06.2016 року. Скасовано рішення Управління ПФУ в Саратському районі Одеської області від 09.11.2016р. №1090 в частині відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1, виходячи із розміру 84 % заробітної плати, зазначеної у довідці Саратської РДА Одеської області від 28.10.2016р. №104, починаючи з 23.06.2016р. Зобов'язано Управління ПФУ в Саратському районі Одеської області провести перерахунок пенсії, призначеної ОСОБА_1, відповідно до ст.37-1 Закону України «Про державну службу», виходячи із розміру 84 % заробітної плати, зазначеної у довідці Саратської РДА Одеської області від 28.10.2016р. №104, починаючи з 23.06.2016р. з врахуванням вже виплачених за цей період сум пенсії.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду 1-ї інстанції, представник Управління ПФУ в Саратському районі Одеської області 06.02.2017р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми процесуального і матеріального права, просив скасувати постанову Саратського районного суду Одеської області від 25.01.2017р. та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та /або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність належних підстав для її задоволення.

Судом апеляційної інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, наказом Управління праці та соціального захисту населення Саратської РДА Одеської області від 16.02.2007р. №5-к була звільнена з посади головного спеціаліста відділу грошових виплат і компенсацій Управління праці та соціального захисту населення Саратської РДА в Одеській області за власним бажанням, у зв'язку з досягненням граничного віку перебування на державній службі. Їй призначена пенсія в порядку та на умовах, передбачених ст.37 Закону №3723-Х11, в розмірі 84 % від заробітної плати.

08.11.2016р. позивач звернулася з письмової заявою до відповідача про проведення, відповідно до ст.37-1 Закону України «Про державну службу» (в редакції, що була чинною на час призначення їй пенсії), перерахунку призначеної їй пенсії, у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу.

09.11.2016р. Управління ПФУ в Саратському районі своїм рішенням №1090 відмовило позивачці у проведенні такого перерахунку пенсії на підставі п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р.

Не погоджуючись з вищевказаними діями та рішенням пенсійного органу позивач звернулась до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог та відповідно, з неправомірності дій та спірного рішення відповідача.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не може погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх необгрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, статтею 37-1 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ, у редакції, яка була чинною на момент призначення пенсії позивачу, передбачалось, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом, відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014р. №76-VIIІ, який набрав чинності з 01.01.2015 року, внесено зміни до ст.37-1 Закону №3723-ХІІ і її викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України».

При цьому, слід зазначити, що Законом України від 10.12.2015 року №889-VІІІ «Про державну службу» (який набрав чинності з 01.05.2016р.) Закон №3723-ХІІ визнано таким, що втратив чинність, крім окремих положень ст.37, що на цей час застосовується при первинному призначенні пенсії до осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби.

Тобто, статті 37, 37-1 Закону України №3723-ХІІ, з 01.05.2016 року втратили чинність.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону від 02.03.2015 року №213-VIIІ, у разі неприйняття до 01.06.2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Отже, на час підвищення посадових окладів державним службовцям та на час звернення позивача до пенсійного органу за перерахунком пенсії, т.б. станом на 08.11.2016 року, стаття 37-1 Закону №3723-ХІІ втратила чинність.

Діюче законодавство України не містить положень, які б дозволяли застосовувати нормативно-правові акти, які втратили чинність.

Так, рішенням Конституційного Суду України №1-рп/99 від 09.02.1999 року визначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

При цьому, Закони №76-VII, №213-VIIІ та №889-VIІI не визнані неконституційними, а тому підлягають застосуванню.

Отже, з вказаного вбачається та встановлено колегією суддів, у відповідача на момент звернення позивача із заявою про перерахунок її пенсії на підставі довідки № 104 від 28.10.2016р. про заробітну плату, не було правових підстав для здійснення перерахунку пенсії, оскільки у відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, також необхідно зазначити й про те, що спірна відмова відповідача у такому перерахунку пенсії позивача фактично не призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку вона отримувала до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих нею прав та/або позбавленням її права на соціальний захист, а також суд звертає увагу на те, що як було встановлено вище, право на пенсію позивач набула не на підставі ст.37-1 Закону №3723-ХІІ, за якою вона просить здійснити її перерахунок, а на підставі зовсім іншої законодавчої норми - ст.21 Закону № 2493-ІІІ із субсидіарним застосуванням ст.37 Закону №3723-ХІІ, і в даному випадку зміна редакції ст.37-1 Закону №3723-ХІІ є зміною законодавства, що у свою чергу змінює соціально-економічні права певного кола осіб.

Таким чином, за вказаних вище обставин, судова колегія, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, приходить до висновку про правомірність спірних дій відповідача, та, відповідно, здійснення своїх повноважень у спосіб передбачений Конституцією України та законами України.

При цьому, одночасно необхідно звернути увагу й на той факт, що аналогічної правової позиції з цього спірного питання дотримується і ВАС України, зокрема, в своїх рішеннях від 11.01.2017 року №К/800/36773/16, від 25.01.2017 року №К/800/121/17, від 31.01.2017 року №К/800/2721/17.

Одночасно, ще необхідно звернути увагу та врахувати й правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 року, в якому ЄСПЛ зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Окрім того, слід зазначити, що у даному рішенні Європейський суд став на бік Держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, до того ж, деякі висновки суду не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого у цій сфері законодавства.

Таким чином, за вказаних обставин та враховуючи, що судом 1-ї інстанції було частково порушено норми матеріального і процесуального права, судова колегія, діючи в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.202 КАС України, вважає за необхідне, скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.183-2,195,197,198,202,205,207,254 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Саратському районі Одеської області задовольнити.

Постанову Саратського районного суду Одеської області від 25 січня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

ОСОБА_2