Справа № П/811/1246/15
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 березня 2017 рокусправа № П/811/1246/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.

суддів: Прокопчук Т.С. Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2016 року у справі № П/811/1246/15 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до про визнання протиправними та скасування, прийнятих Кіровоградською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області податкового повідомлення-рішення № від 21.10.2014 року в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 160646,43 грн., у тому числі 106846,65 грн. основного платежу та 53799,78 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафів); вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-В 000521701 від 29.09.2014 року в частині суми 31482,44 грн.; рішення № про застосування штрафних санкцій та донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 29.09.2014 рокув частині застосовання штрафних санкцій в у розмірі 3745,31 грн.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2016 року адміністративний позов задоволено частково. Суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення № про збільшення грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 162 528,72 грн., у тому числі 108 352,48 грн. основного платежу та 54 176,24 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), визнав протиправною та скасував вимогу №Ф-В 000521701 від 29 вересня 2014 року в частині нарахованого єдиного соціального внеску за 2013 рік у сумі 5419,88 грн., визнав протиправним та скасував рішення № про застосування штрафних санкцій та донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в частині застосованих до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 штрафних санкцій у розмірі 270,99 грн. У задоволенні решти позову суд відмовив.

Не погодившись із рішенням суду, сторони, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, оскаржили його в апеляційному порядку.

Позивач в апеляційній скарзі стверджує, що судом першої інстанції невірно здійснений розрахунок нарахованого єдиного соціального внеску за період з 2012-2013 роки, внаслідок чого відбулось подвійне нарахування цього внеску. Крім того, суд погодився із висновками, викладеними в Акті перевірки № 726/11-23-17-01/НОМЕР_1, щодо заниження суми чистого доходу за 2011 рік у розмірі 441557,17 грн., що призвело нарахування єдиного соціального внеску за 2011 рік на суму 18885,86 грн. При цьому, зазначений висновок відповідача ґрунтується на іншому Акті перевірки № 572/17-1/НОМЕР_1 від 06.11.2012 року. Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10.04.2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014 року, встановлена безпідставність висновку про заниження суми чистого доходу за 2011 рік у розмірі 441557,17 грн., тому за цей період донарахування єдиного соціального внеску у розмірі 18885,86 грн. не може вважатись правомірним.

Відповідач в апеляційній скарзі навів порушення позивачем податкового законодавства, які були виявлені під час документальної невиїзної планової перевірки, та полягав на врахуванні в якості основного доказу - Акту перевірки.

Під час розгляду апеляційних скарг представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги позивача. Апеляційну скаргу відповідача просив залишити без задоволення.

Представники відповідача просили задовольнити апеляційну скаргу відповідача, зазначивши про те, що оскаржене рішення суду ґрунтується на висновках судово-економічної експертизи, з якими відповідач не згоден. Крім того, на час проведення перевірки судові рішення, на яких наголошує позивач, були відсутні, тому нарахування єдиного соціального внеску здійснювалось з урахуванням висновків попередньої перевірки про заниження суми чистого доходу за 2011 рік у розмірі 441557,17 грн. Апеляційну скаргу позивача представники відповідача просили залишити без задоволення.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується вимогами статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом першої інстанції, у період з 09 по 22 вересня 2014 року Кіровоградською ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області на підставі наказу №1572 від 22.08.2014 року, відповідно до направлення №1371/00015022 від 09.09.2014 року проведено документальну невиїзну планову документальну невиїзну перевірку діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, за результатами якої 29.09.2014 року складено Акт №726/11-23-17-01/НОМЕР_1. Під час перевірки були встановлені порушення п.2 ч.1 ст.7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, у звязку з чим донараховано ЄСВ в сумі 32 266,52 грн., у тому числі за 2011 рік 18 885,86 грн., за 2012 рік 6 289,47 грн., за 2013 рік 7 091,19 грн.; п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, у звязку з чим визначено суму податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб на суму 108 352,48 грн., у тому числі за 2012 рік 76 381,56 грн., за 2013 рік 31 970,92 грн. (т. 1 а.с.6-24). На підставі Акту перевірки Кіровоградською ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області винесено податкове повідомлення-рішення № від 21.10.2014 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 162 528,72 грн., у тому числі 108352,48 грн. основного платежу та 54176,24 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) (т. 1 а.с.25); вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-В 000521701 від 29.09.2014 р. на суму 32266,52 грн. (т. 1 а.с.26); рішення № про застосування штрафних санкцій та донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 29.09.2014 р., яким до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 3816,39 грн. (т.1 а.с.27).

Задовольняючи позовні вимоги про визнання протиправним податкового повідомлення-рішення № від 21.10.2014 року, яке було прийняте контролюючим органом внаслідок завищення позивачем витрат на загальну суму 714922,82 грн., суд першої інстанції надав перевагу, як доказу у справі, висновку судово-економічної експертизи № 29/1 від 30.06.2016 року, відповідно до якого підтверджується документально висновок, викладений в Акті перевірки № 726/11-23-17-01/НОМЕР_1 від 29.09.2014 року про завищення ФОП ОСОБА_1 задекларованих витрат за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року на суму 10038,83 грн. (у тому числі, за 2012 рік 8195,46 грн., за 2013 рік 1843,37 грн.).

Відповідач, як апелянт у справі, наполягає на тому, що суд першої інстанції мав врахувати висновки, викладені в Акті перевірки.

Колегія суддів зазначає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (частина 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування (частина 1 статі 70 Кодексу адміністративного судочинства України). Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності (стаття 86 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як вбачається з матеріалів справи, судово-економічна експертиза у справі була призначена ухвалою суду першої інстанції від 03 липня 2015 року за клопотанням представника позивача (т. 1 а.с.107, 108). При цьому, представник відповідача, належним чином повідомлений про день, місце і час розгляду справи, доказом чого є відповідна розписка, до суду не прибув (т.1 а.с.94), заперечень щодо заявленого клопотання про призначення експертизи не висловів, перелік питань до експерта не надав. Також, під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем зауважень щодо неповноти, необґрунтованості, суперечливості висновків судово-економічної експертизи висловлено не було.

На думку колегії суддів, зазначений висновок судово-економічної експертизи є належним та допустимим доказом у справі. Судовим експертом в межах повноважень здійснено експертне дослідження, висновки якого враховані судом першої інстанції.

Щодо нарахованого єдиного соціального внеску за період з 2011 по 2013 роки.

Суд першої інстанції в оскарженій постанові вказав на те, позивачем не надано до суду доказів, які б спростовували висновки податкового органу, викладені в акті №726/11-23-17-01/НОМЕР_1 від 29.09.2014 р., щодо заниження суми чистого доходу за 2011 рік у розмірі 441557,17 грн., а тому відповідачем правомірно донараховано ФОП ОСОБА_1 єдиний соціальний внесок за 2011 рік у сумі 18885,86 грн. (54 426,10 грн. (із врахуванням максимальної величини та сум на яких позивачем нараховано ЄСВ) х 34,7%).

Позивач, у свою чергу, наполягає на тому, що наявні у справі судові рішення спростовують висновки, викладені в Акті перевірки №726/11-23-17-01/НОМЕР_1 від 29.09.2014 р., які, у свою чергу, ґрунтуються на висновках, викладених в Акті перевірки № 572/17-1/НОМЕР_1 від 06.11.2012 року.

У розділі 2.5.2 Акту перевірки №726/11-23-17-01/НОМЕР_1 зазначено про те, що згідно акту попередньої документальної планової перевірки № 572/17-1/НОМЕР_1 від 06.11.2012 року збільшено чистий дохід за 2011 рік на суму 441557,17 грн. Даною перевіркою збільшено чистий дохід за 2012 рік на суму 480915,03 грн., за 2013 рік на суму 234007,79 грн. Перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, ФОП ОСОБА_1 занижено суму чистого доходу на суму 1156479,99 грн., в тому числі, за 2011 рік на 441557,17 грн., за 2012 рік на 480915,03 грн., за 2013 рік на 234007,79 грн.(т.1 а.с.16).

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10.04.2013 року у справі № 1170/2а-4181/12, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014 року, встановлена безпідставність висновку про заниження суми чистого доходу за 2011 рік у розмірі 441557,17 грн., тому за цей період донарахування єдиного соціального внеску у розмірі 18885,86 грн., на думку колегії суддів, не може вважатись правомірним.

Судом першої інстанції встановлено, що розмір чистого доходу ФОП ОСОБА_1 у 2012 році становив 22 028,31 грн. Так, позивач самостійно задекларувала дохід, отриманий від провадження діяльності на загальній системі оподаткування за 2012 рік на суму 2227716,66 грн., визначивши витрати за цей же період 2213883,81 грн. та визначивши чистий оподатковуваний дохід 13832,85 грн. (2227716,66-2213883,81). Натомість за висновками судово-економічної експертизи позивач зависила витрати на суму 8195,46 грн. Отже, витрати позивача складають 2205688,35 грн. (2213883,81 8195,46). Чистий оподатковуваний дохід за 2012 рік складає 22028,31 грн. (2227716,66 2205688,35). Відповідачем єдиний соціальний внесок нараховано на суму 18 125,26 грн., тому підстави для скасування вимоги в цій частині відсутні (22028,31-1152,73х34,7%). Розмір чистого доходу позивача за 2013 рік становив 5086,73 грн. (665134,26-661890,90-1843,37). На суму 270,28 грн. ФОП ОСОБА_1 нараховувалося ЄСВ, донарахуванню підлягає єдиний соціальний внесок за 2013 рік у розмірі 1671,31 грн. ((5 086,73 грн. 270,28 грн.) х 34,7%).

Суд першої інстанції при розгляді справи досліджував наданий позивачем розрахунок

зобовязань з ЄСВ за 2012 та 2013 роки, у яких розмір ЄСВ, що підлягає сплаті визначено з розрахунку лише за один місяць, а не за рік, та без врахування сум, на які уже здійснювалося нарахування ЄСВ. Тому, позовні вимоги про визнання протиправною і скасування вимоги №Ф-В 000521701 від 29.09.2014 року суд першої інстанції задовольнив в частині нарахованого єдиного соціального внеску за 2013 рік в сумі 5 419,88 грн., з чим погоджується колегія суддів. У задоволенні позовної вимоги в частині нарахованих сум єдиного внеску за 2012 рік 6 289,47 грн., за 2013 рік 1671,31 грн. судом першої інстанції відмовлено і підстави для скасування рішення в цій частині відсутні. Разом з тим, колегія суддів вважає помилковою постанову суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про скасування спірної вимоги щодо нарахованого єдиного соціального внеску за період з 2011 рік. Колегія суддів вважає, що при прийняття рішення суд мав врахувати постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10.04.2013 року у справі № 1170/2а-4181/12, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014 року, що є підставою для задоволення адміністративного позову в цій частині. Судом першої інстанції також наведений розрахунок штрафних санкцій по податкових зобовязаннях по ЄСВ за 2012 рік 628,95 грн. (6289,47 грн. х 5% х 2 періоди), за 2013 рік 83,57 грн. (1671,31 грн. х 5% х 1 період). Крім того, суд задовольнив позовну вимогу про визнання протиправним та скасування рішення № від 29.09.2014 року в частині штрафних санкцій у розмірі 270,99 грн. (3 816,39 грн. 2832,88 грн. 284,38 грн. 31,98 грн.).

При ухваленні оскарженого рішення, суд першої інстанції керувався приписами Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 р. №449.

Згідно з п.4 ч.1 ст.4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 року у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. За змістом п.2 ч.1 ст.7 цього ж Закону єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сімї фізичних осіб-підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). Відповідно до ч.3 ст.7 Закону нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. Максимальна величина бази нарахування єдиного внеску максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини у справі внаслідок неврахування постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10.04.2013 року у справі № 1170/2а-4181/12, що призвело до прийняття помилкового рішення в частині.

Відповідно до статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 195,196,198,202,207 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Кіровоградської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2016 року у справі № П/811/1246/15 в частині визнання протиправною та скасування вимоги № Ф-В 000521701 від 29 вересня 2014 року, винесену Кіровоградською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області в частині нарахованого фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 єдиного соціального внеску за 2013 рік у сумі 5419,88 грн. скасувати.

Адміністративний позов особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування вимоги № Ф-В 000521701 від 29 вересня 2014 року задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу № Ф-В 000521701 від 29 вересня 2014 року, винесену Кіровоградською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області в частині нарахованого фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 єдиного соціального внеску за 2013 рік у сумі 5419,88 грн. та за 2011 рік в сумі 18885,86 грн.

В іншій частині постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2016 року у справі № П/811/1246/15 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: Т.С. Прокопчук

Суддя: С.В. Чабаненко