Справа № 815/5957/16
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/5957/16

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.,

суддів - Бойка А.В.,

- Яковлєва О.В.,

при секретарі - Осавуляк О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЕС-АГРО ЛТД" до ГУ Державної фіскальної служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2016 року ТОВ "ВЕЛЕС-АГРО ЛТД" звернулось до суду з адміністративним позовом до ГУ Державної фіскальної служби України в Одеській області в якому позивач просив суд:

- скасувати податкові повідомлення - рішення ГУ ДФС України в Одеській області № , , від 03 серпня 2016 року та № від 03 листопада 2016 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ГУ ДФС в Одеській області провело планову перевірку ТОВ «ВЕЛЕС-АГРО ЛТД»з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 року. За результатами перевірки відповідач склав акт, яким встановив порушення позивачем податкового законодавства. З висновками акту перевірки відповідач не погодився та подав заперечення. Не погодившись з твердженнями викладеними в запереченні податковий орган надав свої письмові пояснення. На підставі акту перевірки податковий орган сформував податкові повідомлення - рішення №, № , №, № від 03.08.2016 року. В подальшому позивач подав скаргу до Державної фіскальної служби України. 17.10.2016 року ТОВ «ВЕЛЕС-АГРО ЛТД» отримало рішення від ДФС України № 22257/6/99-99-11-01-01-25 від 13.10.2016 року про результати розгляду скарги, в якому фіскальна служба України скасувала податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС в Одеській області № від 03.08.2016 року в частині донарахування грошових зобов'язань по операціях за період з 01.01.2015 р. - 31.03.2016 р., щодо яких підтверджено здійснення оплати за поставку товару та надання послуг, також скасовує штрафні санкції в повному обсязі, а інші податкові повідомлення - рішення залишило без змін. На підставі того, що ДФС України частково скасувала податкове повідомлення - рішення, ГУ ДФС в Одеській області прийняло нове податкове - повідомлення рішення № від 03.11.2016 року.

Позивач вважає, що податкові повідомлення - рішення є неправомірними та такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства, порушують права та законні інтереси ТОВ «ВЕЛЕС-АГРО ЛТД», а тому належать до скасування. Оскільки до перевірки він надав всі первинні бухгалтерські документи, що підтверджують поставку товару на склади позивача та використання у господарській діяльності підприємства.

Представник відповідача надав заперечення та у задоволенні позову просив відмовити з підстав зазначених в запереченні на адміністративний позов

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано податкові повідомлення - рішення ГУ ДФС України в Одеській області № , , від 03 серпня 2016 року та № від 03 листопада 2016 р.

Стягнуто з Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес-Агро ЛТД» ( м. Одеса вул. Миколаївська дорога, 253, р/р2401 відкритий в ПАТ «ОТП БАНК» м. Одеси, МФО 300528) судовий збір у розмірі 175 741 (сто сімдесят п'ять тисяч сімсот сорок одна), 50 грн.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, Головне управління Державної фіскальної служби в Одеській області звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що ТОВ «Велес-Агро» понесені витрати відносносили безпосередньо до складу бухгалтерських витрат, у результаті чого було завищено показники витрат, які вплинули на фінансовий результат.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

ТОВ «ВЕЛЕС-АГРО ЛТД» зареєстроване рішенням Київської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради від 05.04.2001р. за №04056782Ю0010068 (т.1, а.с.27).

Позивач зареєстрований в Державній податковій інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області як платник податків з 05.05.2008 року за №5970 (т.1, а.с.28).

З 30.05.2016 року по 13.07.2016 року ГУ ДФС в Одеській області провело планову виїзну перевірку ТОВ «ВЕЛЕС-АГРО ЛТД» з питань дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 р. по 31.03.2016 року.

За результатами перевірки відповідач склав акт «Про результати виїзної планової перевірки ТОВ «ВЕЛЕС-АГРО ЛТД» від 19.07.2016 року № 209/15-32-14-02/31427962 (т.1 а.с.16-40).

В акті перевірки зафіксовані наступні порушення з боку позивача:

1. п.п.20.1.2 п. 20.1 ст.20, п.44.1, п. 44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.138.2, п.п.138.3.1, 138.3 ст.138 ПК України в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 8393103 грн.;

2. п.200.1, п.200.4 ст.200 ПК України : заниження податку на додану вартість, що належить сплаті до бюджету на загальну суму 8204446 грн. та завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту, на загальну суму ПДВ 823176 грн. у березні 2016 року;

3. п.120.3 ст. 120ПК України за неподання платником податків звіту про контрольовані операції;

4. 1) Вимог 1 Закону України від 23.09.1994 року №185/94-ВР із змінами та доповненнями з урахуванням Постанов Правління НБУ від 04.12.2015 року №863 «Про врегулювання ситуації на грошово - кредитному та валютному ринках України» із змінами і доповненнями від 07.06.2016 року № 342 «Про врегулювання ситуації на грошово - кредитному та валютному ринках України».

2).Вимог ст. 2 Закону України від 23.09.1994 року №185/94-ВР із змінами та доповненнями з урахуванням Постанов Правління НБУ від 03.03.2016 року № 140 «Про врегулювання ситуації на грошово - кредитному та валютному ринках України» із змінами і доповненнями від 07.06.2016 № 342 «Про врегулювання ситуації на грошово- кредитному та валютному ринках України.

3). Вимог ст.5 Закону України від 23.09.1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» із змінами та доповненнями, п.7 розділу ІІІ Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 10.08.2005 №281 із змінами та доповненнями в частині не перерахування позитивної курсової різниці до бюджету.

5. п.п. 141.4.1, 141.4.2, 141.4.4 п. 141.4 ст.141 ПК України в частині не утримання та не перерахування до бюджету податку за ставкою 6% від суми сплаченого доходу нерезиденту (фрахт), в результаті чого занижено податок з доходу нерезидента за 1 квартал 2016 року - 861,91 грн.

6. п.п.16.1.3, п.16.1 ст.16, п.103.9 ст.103 ПК України, Наказу Міністерства доходів і зборів України №872 від 30.12.2013 «Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємства», в частині неподання Податкової декларації (Додатку ПН до рядка 17 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства, Таблиця 1- Розрахунок (звіт) податкових зобов'язань нерезидентів, якими отримано доходи із джерелом їх походження з України) за 2015 рік, 1 квартал 2016 року.

На підставі акту перевірки від 19.07.2016 року відповідач прийняв податкові повідомлення - рішення № від 03.08.2016 року відповідно до якого збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток у розмірі 8 393 109,00 грн. та штрафна санкція 2 098 277,00 грн., № від 03.08.2016 року відповідно до якого збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 8 204 446 грн. та штрафна санкція 2 051 112 грн., № від 03.08.2016 року відповідно до якого збільшено суму грошового зобов'язання за неподання звіту про контрольовані операції у розмірі 365 400,00 грн., № від 03.08.2016 року відповідно до якого зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість по декларації № від 20.04.2016 року за березень місяць у розмірі 823 176,00 грн. (т1 а.с.123-125).

Позивач не погодившись з висновками ГУ ДФС в Одеській області, звернувся зі скаргою до ДФС України.

За результатами розгляду скарги позивача ДФС України частково скасувало податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС в Одеській області № від 03.08.2016 року в частині донарахування грошових зобов'язань по операціях за період з 01.01.2015 р. - 31.03.2016 р.

03.11.2016 року відповідач виніс податкове повідомлення - рішення № яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток у розмірі 268 246 грн. штрафна санкція 3720 грн. (т.1 а.м.122).

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Велес -Агро» суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними вище контрагентами, відповідно не довів правомірність прийнятих ним рішень.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції таким, що відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, Податковому кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Виходячи зі змісту ст.ст. 198, 200, 201 Податкового кодексу України, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару (робіт, послуг), до податкового кредиту, виникає у суб'єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару (роботи, послуги), тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару (роботи, послуги) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для відображення у бухгалтерському обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують та підтверджують факти здійснення господарських операцій і які повинні мати визначені цим Законом та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, обов'язкові реквізити.

Тобто, факт вчинення певних господарських операцій, та правомірність подальшого відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення первинних документів платника податків. Для правильного вирішення спору встановленню, також, підлягає факт реальності поставки товару із з'ясуванням, зокрема, обставин щодо правосуб'єктності сторін господарського договору, можливості реальної поставки тощо.

При цьому, з урахуванням норм статей 61 та 44 Податкового кодексу України, саме на контролюючі органи покладається обов'язок контролювати правильність формування даних податкового обліку платників податків, у тому числі щодо правильності складення та достовірності первинних документів.

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Положенням пп.139.1.9 ст.139 ПК України встановлено, що не включаються до складу валових витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Крім того, відповідно до п.198.1. ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг, отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України.

Згідно п.198.3. ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, на ряду з іншим, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6. ст.198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п.201.10. ст.201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

З аналізу вказаних норм вбачається, що визначальними умовами формування платником своїх валових витрат та податкового кредиту з ПДВ, окрім інших, є наявність належним чином оформлених первинних документів, та зв'язок господарських операцій, на підтвердження яких складаються вказані первинні документи, з господарською діяльністю такого платника.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ТОВ «ВЕЛЕС-АГРО ЛТД» має власні виробничі власні виробничі приміщення розташовані за адресою: Хмельницька обл., м. Шепетівка, які належать позивачу на підставі договорів купівлі - продажу будівлі та обліковуються, як основні засоби на бухгалтерському рахунку10 «Основні засоби», 103 «Будинки та споруди».

Позивачем був укладений договір на здійснення електромонтажних робіт у м. Шепетівка Хмельницької області з ФОП ОСОБА_2 на загальну суму 209134,34 грн. у 2015 році. (том 1, а.с.34).

Так, за період 2015 р. та 1 квартал 2016 р. у позивача виникли господарські правовідносини на підставі укладених угод поставки товару (метал та металеві вироби):

- з ТОВ «Штріхмед» договір поставки від 25.05.2015 року № 25/05 (т.1 а.с.158-159);

- з ТОВ «Вест інформ груп» договір поставки від 12.03.2015 року № 12032015 (т.1 а.с.160-162);

- з ТОВ «Гольфстрим ТМ» договір поставки від 08.06.2015 року № 08/06 (т.1 а.с.163-165);

- з ТОВ «Магнат ПК» договір поставки від 02.03.2015 року № 020315 (т.1 а.с. 166-168);

- з ТОВ «Вірмакс плюс» договір поставки від 29.10.2015 року № 291015 (т. 1 а.с.169-171);

- з ТОВ «Акрукс-південь» договір поставки від 01.07.2015 року № 150701 (т.1 а.с. 172-174);

- з ТОВ «Гошпром» договір поставки від 11.01.2016 № ГП 0000003 (т.1 а.с.175-177);

- з ТОВ «ПАК ФА» договір поставки від 18.02.2015 року № 18/02 (т.1 а.с. 180-182);

- з ТОВ «Майдан центр інвест» договір поставки від 03.04.2015 року № 03/04/15 (т.1 а.с.183-185);

- з ТОВ «АсетДівелопмент» договір поставки від 01.04.2015 р. №010415 (т.1 а.с.186-188);

- з ТОВ «Катан» договір поставки від 06.08.2015 р. № 05/08 (т.1 а.с.189-191);

- з ТОВ «Лако Сервіс» договір поставки від 08.07.2015 року № 708/02 (т.1 а.с. 192-193);

- з ТОВ «АмніІнвест» договір поставки від 01.09.2015 року. № 01/092015 (т.1 а.с.194-196);

- з ТОВ «Дормен» договір поставки від 07.08.2015 року № 07-08 (т.1 а.с. 197-199);

- з ТОВ «Бітехпром» договір поставки від 11.01.2016 року № БТ-0000028 (т.1 а.с.203-205);

- зТОВ «Ріффмастер» договір поставки від 15.07.2015 року № 150715 (т.1 а.с. 200-202).

Про фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами свідчать: видаткові накладні, відомості по партіях товарів на складах (управлінський облік) за січень 2015 року по березень 2016 року, накладні вимоги, специфікація номенклатури, витяги з єдиного реєстру податкових накладних.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що наведена первинна документація є належним та допустимим доказом реальності (товарності) господарських правовідносин позивача з контрагентами, а протилежного під час провадження в судах першої та апеляційної інстанцій представником ДФС доведено не було.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене у сукупності, та оскільки договори позивача з контрагентами в судовому порядку недійсним не визнавалися, підстав для визнання їх нечинними із суті та форми не вбачається, сторони мали на меті створення реальних правових наслідків, що підтверджується первинними документами, а податкові накладні складені у відповідності до положень ПК України з зазначенням всіх необхідних реквізитів та в установленому законом порядку недійсними не визнавались, колегія суддів приходить до висновку про правомірність віднесення позивачем сум ПДВ до складу податкового кредиту та формування валових витрат по взаємовідносинам з вказаними суб'єктами господарської діяльності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що платник податків не повинен нести відповідальність за дії чи бездіяльність (протиправні) своїх контрагентів. Порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку тягнуть відповідальність та негативні наслідки виключно для цієї особи. Зазначені обставини не можуть бути підставою для позбавлення платника податку права на віднесення вартості отриманих послуг до складу валових витрат та формування податкового кредиту у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження їх розміру.

Так, чинним податковим законодавством не поставлено в залежність право на формування податкового кредиту та валових витрат від податкового обліку (стану) інших осіб, в тому числі і контрагента платника податків, зокрема, внаслідок виявлення порушень чинного законодавства при укладанні правочинів контрагентом позивача та іншими суб'єктами господарювання. Тобто, якщо суб'єкт господарювання не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, надання податкової звітності або інших вимог чинного законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки виключно щодо цієї особи.

Крім цього, з матеріалів справи встановлено, що ТОВ "Велес-Агро ЛТД" є виробником ґрунтообробної, посівної техніки та запчастин до неї (виробництво машин і устаткування для сільського та лісового господарства) (т.2 а.с.154), має власні та орендовані виробничі приміщення. Згідно з штатним розкладом станом на 01.11.2016 року на підприємстві працює 242 особи Позивач має власні та орендовані транспортні засоби. В матеріалах справи міститься каталог продукції позивача як виробника сільськогосподарської техніки та запасних частин (т.2 а.с.235-251).

Відповідно до укладених договорів з контрагентами, позивач придбавав верстати, металеві вироби, запчастини (труби, шестигранники, круги, металеві листи інш.), що підтверджує висновок про те, що дані господарські операції є реально пов'язаними з його господарською діяльністю.

Таким чином, за отримання зазначених вище товарів позивач з своїм контрагентами розрахувався, тобто сторони договору зазнали змін майнового стану. Даний факт підтверджується реєстрами податкових накладних.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України: «Витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником)».

Враховуючи вищевикладене суд колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що витрати за договорами укладеними з вказаними вище контрагентами позивач правомірно включив до складу витрат.

Стосовно здійснення позивачем діяльності у періоді з 01.01.2015 року по 31.03.2016 рік, що підпадає під контрольовані операції та відповідно виникнення у нього обов'язку подання до податкового органу звіту колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

У періоді з 01.01.2015 року по 31.03.2016 рік позивач уклав контракт з Михул 2009 ЕООД (Болгарія), обсяг операцій з даним контрагентом за вказаний період складає 13164,6 тис. грн.

Відповідно до змін, внесених Законом № 609 від 15.07.2015 року (набрав чинності з 13.08.2015 року), згідно з п.п. 39.2.1.7 ст. 39 ПК України для визнання господарських операцій контрольованими, необхідним є одночасне виконання наступних умов:

- річний дохід платника податків від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 50 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік;

- обсяг таких господарських операцій платника податків з кожним контрагентом, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 5 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік.

Пунктом 39.2.1.1 ст. 39 ПК України для цілей нарахування податку на прибуток підприємств контрольованими операціями є:

а) господарські операції, що впливають на об'єкт оподаткування сторін (сторони) таких операцій, що здійснюються платниками податків з пов'язаними особами - нерезидентами;

б) зовнішньоекономічні господарські операції з продажу товарів через комісіонерів - нерезидентів.

Позивач за 2015 рік жодних господарських операцій з пов'язаними особами-нерезидентами та комісіонерами - нерезидентами не мав.

Згідно з п.п. 39.2.1.2 ст. 39 ПК України для цілей нарахування податку на прибуток підприємств контрольованими є господарські операції, що впливають на об'єкт оподаткування платника податків, однією із сторін яких є нерезидент, зареєстрований у державі (на території), що включена до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Операції з контрагентом, зареєстрованим у державі (на території), включеній до зазначеного переліку, визнаються контрольованими з дати включення держави (території) до такого переліку.

Під час визначення переліку держав (територій) Кабінет Міністрів України враховує такі критерії:

держави (території), у яких загальна ставка податку на прибуток підприємств (корпоративний податок) на 5 і більше відсоткових пунктів нижча, ніж в Україні;

держави, з якими Україною не укладені міжнародні договори з положеннями про обмін інформацією.

Затверджений Кабінетом Міністрів України перелік держав (територій) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, оприлюднює щороку в офіційних друкованих виданнях та на своєму офіційному веб-сайті із зазначенням ставок податку на прибуток підприємств (корпоративний податок). Інформація про зміну ставок оприлюднюється протягом трьох місяців з дати їх зміни.

З урахуванням положень п.п.39.2.1.2 п.п.39.2.1 п.39.2 ст.39 ПК , для визнання господарських операцій платника податків з контрагентами-нерезидентами контрольованими, застосовується затверджений Кабінетом Міністрів України перелік держав (територій) , чинний на час здійснення таких операцій за умови дотримання вартісного критерію, встановленого п.п39.2.1.7 п.п.39.2.1 п.39.2 ст.39 ПК

Таким чином, для платника податків річний дохід якого від будь-якої діяльності визначений за правилами бухгалтерського обліку, в цілому за 2015 рік перевищує 50 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків), контрольованими операціями згідно з п.п.39.2.1.2 та п.п.39.2.1 п.39.2 ст. 39 ПК України будуть визнаватись виключно господарські операції, здійснені з нерезидентом в період, коли відповідна держава (територія) була включена до вищезазначених переліків, за умови, що обсяг таких операцій перевищує 5 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків). Інформація про ці контрольовані операції має бути відображена у звіті про контрольовані операції.

Так, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 977-р, загальний обсяг контрольованих операцій з контрагентом позивача Михул 2009 ЕООД, складає менше 5 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків).

З огляду на це суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо не є обов'язковості подання відповідного звіту про контрольовані операції.

На підставі матеріалів справи та оцінки представлених доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Велес-Агро ЛТД." .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

В свою чергу, ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.03.2017 року було задоволено клопотання Головного управління Державної фіскальної служби України про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судом апеляційної інстанції рішення у справі.

Відповідно до ст. 88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення.

При зверненні до суду апеляційної інстанції апелянт повинен був сплатити судовий збір у розмірі 193 315,65 грн. Саме сплату вказаної суми судового збору було відстрочено апелянту судом згідно ухвали від 02.03.2017 року.

Таким чином, стягненню з Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області підлягає несплачена сума судового збору у розмірі 193 315,65 грн.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2016 року - залишити без змін.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на користь Державної судової адміністрації України на рахунок №:0001, отримувач коштів: ГУК у м.Київ/22030106, , банк отримувача: ГУДКСУ у м. Києві, МФО: 820019, , судовий збір в розмірі 193 315 грн.65 коп.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі (після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції).

Головуючий: Т.М. Танасогло

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Яковлєв