Справа № 127/5287/17
Суддя: Прокопчук А. В.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Cправа № 127/5287/17
Провадження № 2-а/127/370/17
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 квітня 2017 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Прокопчук А.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з вищевказаним позовом.

Викладені в позовній заяві вимоги мотивовано тим, що постановою Вищого адміністративного суду України від 17 жовтня 2013 року по справі № К/9991/84130/12 постанову Староміського районного суду м. Вінниці від 30 листопада 2010 року по справі №2-а-516/2010 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2011 року по справі №2-а-516/10/0221 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення в Староміському районі м. Вінниці та Головного управління праці та соціального захисту населення Вінницької міської ради про визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня - скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення в Староміському районі м. Вінниці щодо невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення в Староміському районі м. Вінниці провести нарахування та виплату ОСОБА_1 недоплачену суму щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік відповідно до ч.5 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на момент проведених виплат, з урахуванням виплачених сум. В решті позову - відмовлено.

Дане рішення суду виконане частково, а саме в частині перерахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік з урахуванням проведеної виплати в розмірі 5168 грн. Станом на 7 березня 2017 року боржником не виплачено позивачу борг в розмірі 5168 грн., в зв'язку з відсутністю належного бюджетного фінансування на виконання судових рішень. Тому, ОСОБА_1 вважає, що він має право на перерахунок боргу по недоплаченій грошовій допомозі до 5 травня за 2010 рік, на момент проведеної виплати, тобто на 07.03.2017 року з розрахунку восьми мінімальних пенсій за віком (1247 грн. х 8 мінімальних пенсій за віком = 9976 грн.). Оскільки відповідач відмовив ОСОБА_1 в перерахунку та виплаті боргу, тому він звернувся до суду з даним позовом та просить поновити йому строк на звернення до адміністративного суду; визнати дії відповідача у відмові в нарахуванні та виплаті йому щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік станом на момент проведення виплати - 07.03.2017 року, як бездіяльність; зобов'язати відповідача Департамент соціальної політики Вінницької міської ради здійснити нарахування та виплату щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік на момент виплати станом на 07.03.2017 року, в розмірі 9976 грн. з урахуванням виплаченої суми; а також просить у відповідності до ст. 2 КАС України, вийти за межі адміністративного позову та захистити його порушені права, свободи та інтереси в повному обсязі.

Відповідач копію ухвали про відкриття скороченого провадження у справі отримав, подавши у визначений законом строк заперечення проти адміністративного позову, в якому зазначив, що з вимогами ОСОБА_1 не погоджується з підстав того, що момент виплати відбувся в квітні 2010 року. Таким чином, при проведенні перерахунку даної допомоги застосувався показник мінімальної пенсії за віком у квітні 2010 року в розмірі 706 грн., затверджений Законом України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» від 20.10.2009 № 1646-VI, ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV. Дане рішення суду виконане в частині перерахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік з урахуванням проведених виплат в розмірі 5168 грн. В частині виплати допомоги, рішення не виконане через відсутність відповідних асигнувань. Відповідач при виконанні делегованих повноважень має право їх виконувати виключно в межах передбачених та виділених для цього бюджетних коштів. В Законах України Про Державний бюджет України на 2013-2017 роки цільових коштів на виконання судових рішень для органів соціального захисту населення по виплаті даного виду допомоги не передбачалося. Крім того, виконавчий лист № 2-а-516/10 відповідно до п. 7 Порядку погашення заборгованості за рішенням суду виконання яких гарантується державою, прийнято для обліку та включено до 1 черги задоволення вимог. Отже, рішення знаходиться на виконанні та частково виконане, оскільки відповідачем проведений перерахунок допомоги, визначений розмір та нарахована доплата до допомоги. Стягнення заявленої позивачем суми у даному спорі є подвійною відповідальністю, що є недопустимим. Враховуючи вищевикладене, відповідач просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Розгляд справи проведено у порядку скороченого провадження у відповідності із ст. 183-2 КАС України, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Суд не приймає до уваги твердження ОСОБА_1 щодо пропущення ним шестимісячного строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, оскільки позовні вимоги подані в межах строку звернення до адміністративного суду. Таким чином, позовна вимога про поновлення строку на звернення до суду не підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року здійснено тлумачення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, де сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності.

Також, аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і в справі № 44277/98 «Стреч проти Сполученого Королівства» від 24.04.2003 року.

Згідно ч. 1 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визнають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

З посвідчення НОМЕР_1, суд вбачає, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи (а.с. 11).

Судом встановлено, що постановою Вищого адміністративного суду України від 17 жовтня 2013 року по справі № К/9991/84130/12 (а.с. 8-10), касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Староміського районного суду м. Вінниці від 30 листопада 2010 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2011 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення в Староміському районі м. Вінниці, Головного управління праці та соціального захисту населення Вінницької міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання нарахувати та виплатити недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2010 рік задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення в Староміському районі м. Вінниці щодо невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Зобов'язвно Управління праці та соціального захисту населення в Староміському районі м. Вінниці провести нарахування та виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на момент проведених виплат, з урахуванням виплачених сум. В решті позову - відмовлено.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до … остаточного рішення суду.

За вищевказаним судовим рішенням Вінницьким міським судом Вінницької області 12.12.2013 року видано виконачий лист № 2-а-516/10.

Встановлено судом і те, що виконавче провадження за виконавчим листом № 2-а-516/10, виданого 12.12.2013 року Вінницьким міським судом Вінницької області, відкрито старшим державним виконавцем відділу примусового втконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області Плахотнюк Н.Ю. 22.01.2014 року, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 7 лютого 2014 року по справі № 127/2-а-516/10 було замінено боржника Управління праці та соціального захисту населення в Староміському районі м. Вінниці на Департамент праці і соціального захисту населення Вінницької міської ради у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №2-а-516/10, виданого 12.12.2013 року Вінницьким міським судом Вінницької області.

Також, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.02.2014 року замінено сторону виконачого провадження - Департамент праці і соціального захисту населення Вінницької міської ради його правонаступником - Департаментом соціальної політики Вінницької міської ради у виконавчому провадженні ВП № 41604111 відкритому 22.01.2014 року з виконання виконавчого листа № 2-а-516/10.

8 лютого 2017 року, суд вбачає, що позивач звертався до відповідача із запитом, в якому просив надати інформацію про те, чи виконано постанову Вищого адміністративного суду України від 17.10.2013 року по адміністративній справі № 2-а-516/2010 року; чи встановлено суму боргу по зазначеному рішенні суду касаційної інстанції станом на лютий 2017 року та чи виплачена ця сума боргу на 2017 рік (а.с. 2).

З листа Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради від 15.02.2017 року встановлено, що рішення суду виконано в частині перерахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік з урахуванням проведених виплат в розмірі 5168 грн. Рішення органів державної влади виконуються органами місцевого самоврядування в межах переданих їм фінансових ресурсів. Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» видатків на виконання рішень суду для органів соціального захисту населення не передбачено. Отже, причина невиконання рішення суду в частині проведення виплати є поважними та не залежить від боржника по даній справі. У разі виділення бюджетних коштів на виконання рішень суду зазначене рішення буде виконано в повному обсязі. Крім того, дане рішення суду прийнято на облік рішень суду, виконання яких гарантується державою та включено до першої черги задоволення вимог (а.с. 3).

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини в пункті 74 рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу.

Відповідно до положень статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ, щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

З матеріалів справи вбачається, що момент виплати допомоги відбувся в квітні 2010 року, в зв'язку з цим проведення перерахунку даної допомоги на виконання постанови суду по справі № 2-а-516/10 від 17.10.2013 року застосувався належний показник мінімальної пенсії за віком у квітні 2010 року в розмірі 706 грн. затверджений Законом України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» від 20.10.2009 №1646-VI, ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV.

Таким чином, рішення Вищого адміністративного суду України по адміністративній справі № 2-а-516/10 від 17.10.2013 року виконано відповідачем частково, а саме в частині перерахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік з урахуванням проведених виплат в розмірі 5168 грн. А решта рішення (виплата допомоги) - не виконане, в зв'язку з відсутністю відповідних асигнувань.

Слід зазначити, що Департамент соціальної політики Вінницької міської ради є виконавчим органом Вінницької міської ради, органом місцевого самоврядування, межі повноважень яких чітко визначені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до п. б.2 ч. 1 ст. 34 Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить забезпечення здійснення передбачених законодавством заходів щодо поліпшення житлових і матеріально-побутових умов інвалідів, ветеранів війни та праці, громадян, реабілітованих як жертви політичних репресій, військовослужбовців, а також військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, сімей, які втратили годувальника, багатодітних сімей, громадян похилого віку, які потребують обслуговування вдома, до влаштування в будинки інвалідів і громадян похилого віку, які мають потребу в цьому, дітей, що залишилися без піклування батьків, на виховання в сім'ї громадян.

Згідно вимог ст. 67 вищевказаного Закону, держава фінансово забезпечує здійснення органами місцевого самоврядування наданих законом повноважень органів виконавчої влади у повному обсязі за рахунок закріплення за відповідними місцевими бюджетами джерел доходів бюджету, надання трансфертів з державного бюджету, а також передання органам місцевого самоврядування відповідних об'єктів державної власності. Рішення органів державної влади, які призводять до додаткових видатків органів місцевого самоврядування, обов'язково супроводжуються передачею їм необхідних фінансових ресурсів. Вказані рішення виконуються органами місцевого самоврядування в межах переданих їм фінансових ресурсів. Витрати органів місцевого самоврядування, що виникли внаслідок рішень органів державної влади і попередньо не забезпечені відповідними фінансовими ресурсами, компенсуються державою.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України, визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що органи місцевого самоврядування при виконанні делегованих повноважень мають право їх виконувати виключно в межах передбачених та виділених для цього фінансових ресурсів (бюджетних коштів). Будь-які виплати з коштів держбюджету, їх порядок здійснення врегульовано бюджетним кодексом України.

Статтею 95 Контитуції України визначено, що будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків визначається виключно законом України про Державний бюджет України.

Для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів (ст. 22 Бюджетного кодексу України).

Відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Статтею 48 Бюджетного кодексу України визначено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, довгострокових зобов'язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації. Вимоги фізичних і юридичних осіб щодо відшкодування збитків та/або шкоди за зобов'язаннями, взятими розпорядниками бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), стягуються з осіб, винних у взятті таких зобов'язань, у судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, а також через відсутність передбачених у Законах України Про державний бюджет України на 2013-2017 роки цільових коштів на виконання судових рішень для органів соціального захисту населення по виплаті даного виду допомоги та враховуючи вимоги Бюджетного кодексу України, який прямо забороняє розпорядникам бюджетних коштів здійснювати будь-які виплати за рахунок бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань або в розмірах, що перевищують затверджені розміри видатків, вказане судове рішення (виплата коштів) не могло бути реалізовано Департаментом в повному обсязі.

В листі відповідача від 20.05.2014 року було зазначено про причини невиконання рішення в частині проведення виплати, а також наголошено, що в разі виділення бюджетних коштів на виконання рішення суду зазначене рішення буде виконано в повному обсязі.

Відповідно до п. 12 ч.1 ст. 2 Бюджетного кодексу України, бюджетні установи - це органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету.

Разом з тим, слід зазначити, що виконавчий лист №2-а-516/10, виданий Вінницьким міським судом Вінницької області 12.12.2013 року, відповідно до пункту 7 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440 прийнято до обліку та включено до Першої черги задоволення вимог.

Статтею 19 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» надано право Кабінету Міністрів України у встановленому ним порядку реструктуризувати фактичну заборгованість обсягом до 7 544 562 370 грн., що виникла станом на 1 січня 2017 року, за рішеннями судів, виконання яких гарантовано державою, а також за рішеннями Європейського суду з прав людини, прийнятими за наслідками розгляду справ проти України, шляхом видачі фінансових казначейських векселів строком обігу до семи років, з відстроченням платежів за цією заборгованістю на один рік та відсотковою ставкою 9,3 відсотка річних. Право видачі таких векселів надати органам Державної казначейської служби України.

З листа Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області від 10.03.2017 року суд вбачає, що у зв'язку з проведенням Державною казначейською службою України операцій з перерахуванням коштів за судовими рішеннями, переданими актом приймання-передавання за 4 квартал 2014 року органами ДВС Головному управлінню Державної казначейської служби України у Вінницькій області згідно Порядку №440, боржником за яким є Департамент соціальної політики ВМР, просить останнього повідомити про актуальність та чинність зазначених судових рішень для їх виконання за бюджетною програмою КПКВ 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою». В додатку до даного листа вказаний виконавчий лист № 2-а-516/10, виданий Вінницьким міським судом Вінницької області 12.12.2013 року сума виплати (з урахуванням часткового виконання) 5168 грн.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що рішення знаходиться на виконанні та частково виконане, оскільки відповідачем проведений перерахунок допомоги, визначений розмір та нарахована доплата до допомоги, в зв'язку з цим стягнення зазначеної позивачем суми є подвійною відповідальністю за одне і теж зобов'язання, що суперечить положенням Конституції України та є недопустимим.

Статтею 61 Конституції України визначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно ст. 6 Основного Закону, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Отже, відповідач, здійснюючи позивачеві нарахування щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік застосувавши показники мінімальної пенсії за віком, визначеної ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», діяв правомірно та відповідно до вимог законодавства, тому підстав для задоволення позову немає.

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач довів правомірність свого рішення, суд вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими, а відтак не підлягають задоволенню.

Враховуючи положення ст. 94 КАС України, якою визначено, що у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати компенсуються за рахунок державного бюджету України, суд вважає судові витрати компенсувати за рахунок державного бюджету.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.ст. 6, 19, 46, 61, 95, 124 Конституції України, ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.ст. 34, 67 Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 19 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», ст.ст. 2, 22, 23, 48 Бюджетного кодексу України, ст.ст. 2, 8, 6-11, 14, 17, 69, 71, 72, 94, 158-163, 183-2, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок державного бюджету.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністратвиного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя: