Справа № 428/2353/17
Суддя: Журавель Т. С.
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 428/2353/17
Провадження №2-а/428/178/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі: головуючого судді Журавель Т.С., при секретарі Андрусишин Н.Т., за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконуючого обовязки Сєвєродонецького міського голови ОСОБА_5, третя особа Сєвєродонецька міська рада, про визнання неправомірним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовом до виконуючого обовязки Сєвєродонецького міського голови ОСОБА_5, третя особа Сєвєродонецька міська рада Луганської області про визнання неправомірним, скасування розпорядження виконуючого обовязки Сєвєродонецького міського голови ОСОБА_5, від 02.03.2017 року № 109 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника організаційного відділу Сєвєродонецької міської ради та поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника організаційного відділу Сєвєродонецької міської ради.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 02.02.2004 року вона була призначена на посаду головного спеціаліста організаційного відділу Сєвєродонецької міської ради. Згідно розпорядження Сєвєродонецького міського голови №198-К від 01.12.2010 року позивач була переведена на посаду начальника організаційного відділу Сєвєродонецької міської ради. 24.02.2017 року секретарем Сєвєродонецької міської ради була затверджена щорічна оцінка виконання позивачем своїх посадових обовязків з підсумковою оцінкою: висока. Розпорядженням виконуючого обовязки Сєвєродонецького міського голови ОСОБА_5 від 02.03.2017 року №109 вона була звільнена з посади начальника організаційного відділу Сєвєродонецької міської ради у відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з виявленою невідповідністю займаній посаді. Підставою для звільнення стала інформація депутатів Сєвєродонецької міської ради від 02.03.2017 року про невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді. Перед прийняттям рішення про звільненням позивач письмові пояснення не надавала. Їй перед звільненням не була запропонована інша робота та станом на 02.03.2017 року вона знаходилася на стаціонарному лікування у Сєвєродонецькій міській лікарні. Крім того, позивач є членом профспілки з 2004 року та її звільнення не було погоджено з первинною організацією. З огляду на викладене, позивач звернувся з даним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись при цьому на обставини, викладені у позові.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав у повному обсязі, посилаючись при цьому на обставини, викладені у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, лише в частині формулювання причин звільнення, надав до суду письмові заперечення, підтримавши їх в судовому засіданні, в яких вказав, що 02.02.2004 року ОСОБА_1 була призначена на посаду головного спеціаліста організаційного відділу Сєвєродонецької міської ради та прийняла ОСОБА_4 посадової особи місцевого самоврядування. Відповідно до розпорядження №198-к від 30.11.2010 року позивача було переведено на посаду начальника організаційного відділу Сєвєродонецької міської ради. 02.03.2017 року на адресу міського голови надійшло звернення депутатів Сєвєродонецької міської ради про звільнення позивача із виявленням невідповідності займаній посаді, оскільки вироком Сєвєродонецького міського суду від 06.06.2016 року позивача визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України. Тобто позивач порушила ОСОБА_4 посадової особи місцевого самоврядування. Проте в.о. міського голови ОСОБА_5 була надана неправильна юридична кваліфікація обставинам, які стали підставою для прийняття рішення про звільнення ОСОБА_1, тому відповідач не заперечує проти задоволення позову в частині зміни формулювання причин звільнення у звязку з виявленням невідповідності займаній посаді (п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України) на порушення ОСОБА_4 посадової особи місцевого самоврядування (п.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»). Ненадання позивачу при звільнення іншої посади було з причини відсутності вільних вакансій та, як зазначалося, з причини неправильної юридичної кваліфікації обставин, які стали підставою для прийняття рішення про звільнення. Правильне формулювання причин звільнення позивача не передбачає надання іншої роботи при звільненні. Інформація про перебування позивача на лікарняному надійшла до відділу кадрової роботи після повідомлення про її звільнення. Крім того, відділ кадрової роботи не володів та не володіє інформацією про перебування позивача в профспілці. Враховуючи, правильне формулювання причин звільнення позивача, а саме порушення посадовою особою місцевого самоврядування ОСОБА_4 (п.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»), законодавством не передбачено отримання попередньої згоди виборного органу. Позовні вимоги просив задовольнити частково та скасувати розпорядження лише в частині формулювання причин звільнення, змінивши формулювання звільнення у звязку з виявленням невідповідності займаній посаді за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України на звільнення за порушення ОСОБА_4 посадової особи місцевого самоврядування на підставі п.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав позицію відповідача, надав до суду письмові заперечення, підтримавши їх в судовому засіданні, в яких вказав, що 02.03.2017 року Сєвєродонецькою міською радою був отриманий лист голови фракції «Солідарність» ОСОБА_6, в якому зазначено, що за період перебування на займаній посаді позивач допустила порушення діючого законодавства України, які є несумісними із зайняттям вказаної посади, а саме за вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06.06.2016 року позивач була визнана винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. На час звільнення позивача вільних вакансій інших посад не було. Крім того, позивач не повідомила відділ кадрової роботи Сєвєродонецької міської ради про відкриття лікарняного листка. У звязку з відсутністю позивача на робочому місці був складений акт про неотримання позивачем трудової книжки у відділі кадрової роботи у день її звільнення та поштою на адресу позивача був надісланий лист-повідомлення про її звільнення №1106 від 03.03.2017 року.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що згідно копії трудової книжки БТ-І №5029383 ОСОБА_1 02.02.2004 року на підставі розпорядження від 30.01.2004 року № 17-К була призначена на посаду головного спеціаліста організаційного відділу міської ради та прийняла ОСОБА_4 посадової особи місцевого самоврядування. 01.12.2010 року на підставі розпорядження міського голови від 30.11.2010 року №198-К ОСОБА_1 була переведена на посаду начальника організаційного відділу міської ради.

За результатами щорічної (за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року) оцінки виконання ОСОБА_1 своїх обовязків та завдань прийнято висновок про те, що в цілому діяльність начальника організаційного відділу міської ради ОСОБА_1 повністю відповідає займаній посаді, остання відмінно справляється з покладеними на неї обовязками та заслуговує високої оцінки. Вказане підтверджується копією щорічної оцінки, наявної в матеріалах справи.

Згідно копії листа від 02.03.2017 року за підписом голови фракції «Солідарність» Сєвєродонецької міської ради Сєвєродонецького міського голову ОСОБА_7 повідомлено, що ОСОБА_1 за період перебування на посаді начальника організаційного відділу Сєвєродонецької міської ради допустила порушення діючого законодавства України, які є несумісними із зайняттям вказаної посади. У звязку з чим, зазначено пропозицію про її звільнення із виявленням невідповідності займаній посаді.

За вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06.06.2016 року ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України та звільнено у звязку з закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України. Вказаний вирок набрав законної сили 07.07.2016 року

Відповідно до копії розпорядження в.о. міського голови ОСОБА_5 № 109 від 02.03.2017 року, розглянувши інформацію депутатів Сєвєродонецької міської ради від 02.03.2017 року, зобовязано звільнити 02.03.2017 року ОСОБА_1 з посади начальника організаційного відділу Сєвєродонецької міської ради відповідно до п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України у звязку з виявленням невідповідності займаній посаді.

В копії листка непрацездатності, виданого КУ «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» зазначено, що ОСОБА_1 перебувала на лікарняному з 02.03.2017 року по 10.03.2017 року включно.

Згідно довідки б/н від 06.03.2017 року, виданої за підписом заступника голови профспілкової організації виконавчих органів влади Т.О. ОСОБА_8, вбачається, що ОСОБА_1 є членом профспілкової організації виконавчих органів Сєвєродонецької міської ради з 02.02.2004 року по теперішній час.

Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці.

Відповідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених 2 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

З частини 3 ст. 235 КЗпП України вбачається, що у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Згідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року, якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

Відповідно до ч.2 ст.161 КАС України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи викладене, судом приймається до уваги, позиція відповідача щодо зміни формулювання звільнення у звязку з виявленням невідповідності займаній посаді за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України на звільнення за порушення ОСОБА_4 посадової особи місцевого самоврядування на підставі п.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Відповідно до статті 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України, а також у разі:

- порушення посадовою особою місцевого самоврядування ОСОБА_4, передбаченої статтею 11 цього Закону;

- порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону);

- неподання відомостей або подання посадовою особою місцевого самоврядування неправдивих відомостей щодо її доходів у встановлений термін (стаття 13 цього Закону);

- виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов'язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону);

- досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

Судом звертається увага на те, що звільнення за порушення ОСОБА_4 не є окремим видом дисциплінарної відповідальності посадової особи місцевого самоврядування за порушення ОСОБА_4, а є спеціальною підставою для припинення служби в органах місцевого самоврядування, яке відбувається у формі звільнення.

У ст.11 Закону «Про службу в органах місцевого самоврядування» наведено текст ОСОБА_4 посадової особи місцевого самоврядування такого змісту:

"Усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити громаді та народові України, неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, сприяти втіленню їх у життя, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, сумлінно виконувати свої посадові обов'язки".

Таким чином, і порушення ОСОБА_4, і дисциплінарне правопорушення може бути наслідком недотримання, порушення посадовою особою місцевого самоврядування як правових, так і етичних (моральних) засад проходження публічної служби. Припинення служби у зв'язку з порушенням ОСОБА_4 та дисциплінарна відповідальність посадових осіб місцевого самоврядування можуть бути наслідком існування схожих фактичних підстав у разі вчинення ними достатньо близьких за характером одне до одного дисциплінарного або іншого правопорушень.

Між тим, суд зауважує, що припинення служби за порушення ОСОБА_4 є найсуворішою санкцією відповідальності службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою, а тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності має бути не меншим, ніж під час звільнення з державної служби за вчинення дисциплінарного правопорушення, з дотриманням порядку та строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Аналогічний висновок міститься в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24.09.2015 року по справі № К/800/56131/14.

Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Як вбачається з копії вироку від 06.06.2016 року, який набрав законної сили 07.07.2016 року, встановлено, що у 2013 році ОСОБА_1, будучи службовою особою органу місцевого самоврядування, отримала від Сєвєродонецького міського голови ОСОБА_7 проект рішення «Про внесення змін до рішення 4-ї (чергової) сесії Сєвєродонецької міської ради шостого скликання від 09.12.2010 року № 40 «Про передачу у власність ТОВ «Луганське енергетичне обєднання» мереж електропостачання, що знаходяться у комунальної власності територіальної громади м. Сєвєродонецька Луганської області та живлять обєкти відділу освіти Сєвєродонецької міської ради», на якому містився підпис голови та усну вказівку про включення до протоколу відомостей про прийняття цього рішення. ОСОБА_1 підшукала протокол вищевказаної сесії до якого в подальшому внесла зміни, включивши до нього відомості про вищевказане рішення, а також присвоїла йому реєстраційний номер 252.

Суд звертає увагу на те, що ч.2 ст.148 КЗпП України встановлюється присічний строк для застосування дисциплінарного стягнення не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку, де дата його виявлення правового значення не має.

З огляду на викладене, судом вбачається пропуск строку накладення на позивача дисциплінарного стягнення, а тому розпорядження про звільнення позивача прийняте 02.03.2017 року, є незаконним та підлягає скасуванню.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Суд звертає увагу на те, що звільнення позивача фактично відбулося в період її тимчасової непрацездатності, що є грубим порушенням ч.4 ст. 40 КЗпП України та свідчить про незаконність звільнення позивача.

Частиною 1 ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що ОСОБА_9 слід поновити на роботі на посаді начальника організаційного відділу Сєвєродонецької міської ради з 02 березня 2017 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348).

Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу по день винесення рішення суду, суд враховує, що позивач була звільнена 02.03.2017 року, тобто її вимушений прогул розпочався 03.03.2017 року. Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу позивача має обчислюватися з 03.03.2017 року по 03.04.2017 року (день проголошення даного судового рішення).

Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134.

Середньоденна заробітна плата позивача складає 456 грн. 48 коп. (заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом двох місяців, що передують події звільнення, робочі дні в загальному розмірі 18259,28 грн. (за січень та лютий 2017 року) ділиться на число відпрацьованих робочих днів за два вищевказаних місяці в кількості 40 днів).

Час вимушеного прогулу позивача за період з 03.03.2017 року по 03.04.2017 року, тобто станом на час винесення судом цього рішення, складає 21 робочий день.

Отже, 21 робочий день затримки слід помножити на 456 грн. 48 коп. середньоденної заробітної плати позивача, що складе 9586 грн. 08 коп. середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позовні вимоги задоволені повністю, позивача було звільнено від сплати судового збору і сторони не заявляли про наявність у них будь-яких судових витрат, у звязку із чим судові витрати, які підлягають розподілу згідно із положеннями ст. 94 КАС України у цій справі відсутні.

На підставі п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України суд також вважає за необхідне допустити негайне виконання цього рішення в частині поновлення позивача на роботі, а також в частині стягнення з Сєвєродонецької міської ради на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу в межах одного місяця.

Керуючись ст.ст. 69-71, 158-163, 185, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до виконуючого обовязки Сєвєродонецького міського голови ОСОБА_5, третя особа Сєвєродонецька міська рада, про визнання неправомірним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження виконуючого обовязки міського голови ОСОБА_5 № 109 від 02.03.2017 року «Про звільнення ОСОБА_1М.»

Поновити ОСОБА_1 з 02 березня 2017 року на посаді начальника організаційного відділу Сєвєродонецької міської ради.

Стягнути з Сєвєродонецької міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу 9586 грн. 08 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника організаційного відділу Сєвєродонецької міської ради.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу в межах одного місяця.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанову в повному обсязі складено 07.04.2017 року.

Суддя Т. С. Журавель