Справа № 328/618/17
Суддя: Петренко Л. В.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Постанова

Іменем України

04 квітня 2017 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді: Петренко Л.В., за участі секретаря судового засідання Похвалітової М.В.,

розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про оскарження повідомлення про повернення документів та визнання дій протиправними, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про оскарження повідомлення про повернення документів та визнання дій протиправними. В адміністративному позові позивач просить: 1) встановити порушення процедури, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження»; 2) встановити порушення відповідачем ст.74 Закону України «Про виконавче провадження»; 3) встановити порушення відповідачем ч.1 ст.ст.18, 19, ст.ст.25, 26 Закону України «Про виконавче провадження»; 4) встановити порушення відповідачем ст.ст.3, 8, 19, 124 Конституції України; 5) визнати, що постанова від 03.02.2017 року про перевірку виконавчого провадження ВП №53238180 прийнята з перевищенням службових повноважень та повідомлення про надсилання документів від 06.02.2017 року, є протиправними та скасувати їх; 6) зобовязати відповідача вжити заходів по притягненню до відповідальності за порушення процедури відкриття виконавчого провадження, встановленої Законом України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 13.09.2011 року у справі №2-а-3497/2011 постановою Токмацького районного суду Запорізької області відповідач - ГУПСЗН Запорізької ОДА (пізніше перейменованого у Департамент СЗН Запорізької ОДА) зобов'язаний здійснити перерахунок та виплатити йому разову грошову допомогу до 5-го травня за 2011 рік, встановлену ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням різниці вже виплаченої суми. 19.06.2013 року на підставі ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду рішення набрало законної сили і 10.09.2013 року отримано виконавчий лист. 12.06.2014 року на вимогу державного виконавця боржник листом №01.1-29/169 повідомив, що різниця, яку недоотримав стягувач становить 3360,00 грн. і що він внесений до Реєстру виконавчих документів або рішень судів про стягнення коштів під №49. 03.06.2016 року ухвалою Токмацького районного суді у справі №328/2042/16-а поновлений строк для предявлення до виконання виконавчих документів.

Виконавчі документи, в порядку, встановленому чинним ЗУ «Про виконавче провадження», відповідач отримав поштове відправлення з заявою про виконання судового рішення в силу дії ч. V ст. 124 Конституції України, як закону найвищої юридичної сили та закону прямої дії. Ігноруючи законодавчо визначені правові норми, відповідач 13.01.2017 року прийняв постанову про відкриття ВП №53238180, яку не надіслав стягувачу. 03.02.2017 року постановою про перевірку ВП за скаргою боржника, у задоволенні скарги відмовлено, а постанову про відкриття ВП скасовано і прийняте рішення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, про що надіслав йому повідомлення. Мотиви, наведені відповідачем у повідомленні: виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю та сума зобов'язання становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті. Позивач вважає, що дії відповідача мають протиправний характер і порушують його законні права та інтереси.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав.

Представник відповідача Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання (23.03.2017 року, 04.04.2017 року) не з'явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив. Надав заперечення проти позову наступного змісту. На виконанні у відділі перебувало виконавче провадження ВП №53238180 з примусового виконання виконавчого листа №2а-3497/2011, виданого 10.09.2013 року Токмацьким районним судом Запорізької області про зобов'язати Головне управління праці та соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 05 травня за 2011 рік, встановлену ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням різниці вже виплаченої суми.

Постановою державного виконавця від 13.01.2017 року було відкрито виконавче провадження. Постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена сторонам виконавчого провадження.

Постановою про перевірку виконавчого провадження ВП №53238180 від 03.02.2017 року в.о. начальника відділу ОСОБА_2 було здійснено перевірку виконавчого провадження. За наслідками перевірки було скасовано постанову державного виконавця від, 13.01.2017 року про відкриття виконавчого провадження та зобовязано державного виконавця відділу ОСОБА_3 привести виконавче провадження ВП №53238180 у відповідність до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Постанова про перевірку виконавчого провадження була вмотивована тим, що відповідно до п.4 Розділу І ОСОБА_4 з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року, відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими: боржниками є ОСОБА_2 Верховної Ради України, Адміністрація Президента України, Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, виші спеціалізовані суди, апеляційні суди, Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, Національне антикорупційне бюро України, Вища рада юстиції. Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи.

Відповідно до вимог п.10 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Виходячи із того, що боржником за виконавчим документом було зазначено Головне Управління праці та соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації, виконавчий документ пред'явлено не за підвідомчістю та, відповідно, постанова про відкриття виконавчого провадження від 17.01.2017 року підлягає скасуванню, а виконавче провадження приведенню до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

06.02.2017 року державним виконавцем винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.10 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

У постанові про перевірку виконавчого провадження та повідомленні про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання зазначалось, що пред'явлений виконавчий документ підвідомчий саме відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України оскільки боржником за ним виступає структурний підрозділ обласної державної адміністрації.

У відповідності до ч.4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до вимог ч.6 ст. 12, ст. 41 КАС України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази та враховуючи норми чинного законодавства, дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду: - у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; - у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Про подання позовної заяви суд повідомляє відповідача за допомогою кур'єра, телефону, факсу, електронної пошти чи іншого технічного засобу зв'язку не пізніше наступного дня після відкриття провадження у справі. Протягом одного дня з дня одержання такого повідомлення відповідач зобов'язаний отримати в суді копію позовної заяви та доданих до неї документів.

Адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої статті 18 цього Кодексу, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця щодо виконання рішень органів (посадових осіб) розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом за місцезнаходженням виконавчого округу приватного виконавця.

Відповідно до ст. 3 КАС України відповідачем є суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

У відповідності до п. 11 Постанови пленуму Вищого адміністративного суду України N 3 від 13.12.2010 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» визначено, що відповідачем у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби (стаття 181 Кодексу адміністративного судочинства України). Такими органами державної виконавчої служби є: 1. Державна виконавча служба України, до складу якої входить відділ примусового виконання рішень. 2. Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень. 3. Районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Отже, судам необхідно мати на увазі, що в цій категорії справ відповідачами можуть бути лише перераховані органи державної виконавчої служби у зв'язку з тим, що структурні підрозділи органів державної виконавчої служби: відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, відділи примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі - не визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» як самостійні органи державної виконавчої служби, що виключає можливість їхньої участі як відповідачів у таких справах.

Ураховуючи те, що наведений перелік органів державної виконавчої служби є вичерпним, судам, у разі подання позовної заяви до державних виконавців або інших посадових осіб органів державної виконавчої служби чи до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, необхідно за правилами статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України здійснювати заміну первинного відповідача на належного - відповідно Державну виконавчу службу України, управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, або, у разі наявності заперечень позивача, залучати вказаний орган як другого відповідача.

Указом Президента України від 6 квітня 2011 року N 385/2011 затверджено Положення про Державну виконавчу службу України, відповідно до пункту 1 якого Державна виконавча служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) відповідно до законів.

Таким чином, справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності Державної виконавчої служби України щодо виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) повинні розглядатися та вирішуватися адміністративним судом першої інстанції колегією у складі трьох суддів. Справи, у яких відповідачем є інший орган державної виконавчої служби, розглядаються та вирішуються одноособово, крім випадків, передбачених частиною другою статті 24 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судам слід звернути увагу на те, що управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень, є органами державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про державну виконавчу службу», але не є юридичними особами. Водночас ці органи можуть бути належними відповідачами у справах з приводу оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих у виконавчому провадженні.

Критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикцій на належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача, як сторони у виконавчому провадженні.

Судом встановлено, що постановою Токмацького районного суду Запорізької області від 13 вересня 2011 року у справі №2-а-3497/2011 позов задоволено частково, зобовязано Головне Управління праці та соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 5-го травня за 2011 рік, встановлену ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням різниці вже виплаченої суми. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Згідно ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2013 року апеляційну скаргу Головного управління праці та соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації залишено без задоволення, постанову Токмацького районного суду Запорізької області від 13 вересня 2011 року залишено без змін.

Рішення набрало законної сили.

Вказана справа надійшла з Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду до Токмацького районного суду Запорізької області 05 вересня 2013 року за вх. 10271.

10 вересня 2013 року Токмацьким районним судом Запорізької області у справі №2-а-3497/2011 видано виконавчий лист.

Представник позивача 10 вересня 2013 року отримав виконавчий лист.

З 01.01.2013 року Головне управління праці та соціального захисту населення Запорізької обласної адміністрації перейменовано на Департамент соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації згідно розпорядження голови Запорізької облдержадміністрації від 03.12.2012 року № 585 «Про реорганізацію структури обласної державної адміністрації». Права та обовязки перейменованого Головного управління зберігаються за Департаментом соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації, який має .

12 червня 2014 року на вимогу державного виконавця боржник, Департамент соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації, листом №01.1-29/169 повідомив, що різниця, яку недоотримав ОСОБА_5 становить 3360,00 грн. і що він внесений до Реєстру виконавчих документів або рішень судів про стягнення коштів під №49 (а.с. 4-5).

03 червня 2016 року ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області у справі №328/2042/16-а (провадження № 6-а/328/35/16) поновлений ОСОБА_1 строк для предявлення до виконання виконавчого листа в справі № 2а-3497/2011, виданого Токмацьким районним судом Запорізької області 10 вересня 2013 року.

На протязі більше трьох років виконавчий лист в справі № 2а-3497/2011, виданий Токмацьким районним судом Запорізької області 10 вересня 2013 року, не виконаний.

Позивач предявив виконавчий документ до виконання.

Постановою державного виконавця від 13.01.2017 року було відкрито виконавче провадження. Постановою про перевірку виконавчого провадження ВП №53238180 від 03.02.2017 року в.о. начальника відділу ОСОБА_2 було здійснено перевірку виконавчого провадження. За наслідками перевірки було скасовано постанову державного виконавця від, 13.01.2017 року про відкриття виконавчого провадження та зобовязано державного виконавця відділу ОСОБА_3 привести виконавче провадження ВП №53238180 у відповідність до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Постанова про перевірку виконавчого провадження була вмотивована тим, що відповідно до п.4 Розділу І ОСОБА_4 з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року, відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими: боржниками є ОСОБА_2 Верховної Ради України, Адміністрація Президента України, Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, Національне антикорупційне бюро України, Вища рада юстиції. Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи. У зв'язку з чим постанова про відкриття виконавчого провадження від 17.01.2017 року скасована.

06.02.2017 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, у звязку з тим, що виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року N 1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» 2 червня 2016 року N 1403-VIII, примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Позивач оскаржує повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, відповідачем у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відділ примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, що не суперечить положенням чинного законодавства. В п. 11 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України N 3 від 13.12.2010 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» зазначено, що судам слід звернути увагу на те, що управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень, є органами державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про державну виконавчу службу», але не є юридичними особами. Водночас ці органи можуть бути належними відповідачами у справах з приводу оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих у виконавчому провадженні.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом, що передбачено ч. 1. ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року N 1404-VIII.

В даному випадку ОСОБА_1, в позові відповідачем зазначив Відділ примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, що не суперечить положенням діючого законодавства.

Аналізуючи позовні вимоги позивача ОСОБА_1, вбачається, що ним з самого початку подачі позову оскаржується повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 06.02.2017 року.

Також, згідно змісту адміністративного позову, вбачається, що повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 06.02.2017 року позивач ОСОБА_1 отримав 23 лютого 2017 року, що підтверджено даними по відстеженню пересилання поштових відправлень, з даним адміністративним позовом він звернуся до суду 03 березня 2017 року.

Це підтверджує те, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду у визначений законом (ст. 181 КАС України) строк та не пропустив десятиденний термін звернення до суду.

Щодо обґрунтованості та підстав заявлених вимог щодо визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачеві від 06.02.2017 року суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

На сьогодні Кодекс адміністративного судочинства України передбачає дві процесуальні форми контролю адміністративного суду за виконанням рішень в адміністративних справах - це зобов'язання судом суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (стаття 267 КАС України) та шляхом вирішення і розгляду справ з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби (стаття 181 КАС України).

При розгляді справ із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР), міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

Відповідно до положень ч 1, 2 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У Законі України «Про виконавче провадження» поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Наведене узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у рішенні від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції" (Case of Hornsby v. Greece) ЄСПЛ зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів /посадових осіб/, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено спеціальним законом / Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до повідомлення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 13.02.2017 року, вбачається, що виконавчий лист №2-а-3497/2011 виданий 10 вересня 2013 року Токмацьким районним судом Запорізької області про зобовязання Головного Управління праці та соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації (перейменованого на Департамент соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації) здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 5-го травня за 2011 рік, встановлену ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням різниці вже виплаченої суми, повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, у звязку з тим, що виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з п. 1 ч. 2, ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Право вибору пред'явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Згідно ч. 1, 3 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Постановою Токмацького районного суду Запорізької області від 13 вересня 2011 року у справі №2-а-3497/2011 позов задоволено частково, зобовязано Головне Управління праці та соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 5-го травня за 2011 рік, встановлену ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням різниці вже виплаченої суми. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Згідно ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2013 року апеляційну скаргу Головного управління праці та соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації залишено без задоволення, постанову Токмацького районного суду Запорізької області від 13 вересня 2011 року залишено без змін.

Головне Управління праці та соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації (перейменовано на Департамент соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації). Права та обовязки перейменованого Головного управління зберігаються за Департаментом соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації, який має та знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Дзержинського, 48.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (у разі якщо виконавчі провадження про стягнення коштів з одного боржника відкрито у кількох органах державної виконавчої служби, якщо боржник та його майно перебувають на території адміністративно-територіальних одиниць, віднесених до підвідомчості різних органів державної виконавчої служби, тощо), або у разі виконання зведеного виконавчого провадження в органах державної виконавчої служби можуть утворюватися виконавчі групи в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Згідно ч. 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

З урахуванням зазначених обставин, у державного виконавця не було правових підстав до повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, у звязку з тим, що виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Виконавчий лист №2-а-3497/2011 виданий 10 вересня 2013 року Токмацьким районним судом Запорізької області про зобовязання Головного Управління праці та соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації (перейменованого на Департамент соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації) здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 5-го травня за 2011 рік, встановлену ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням різниці вже виплаченої суми.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністративні суди згідно частини третьої статті 2 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень наділені правом перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 162 КАС України. Відповідно до пункту 2 частини другої цієї норми у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. Проте, такий спосіб захисту може бути застосований лише тоді, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом. У випадку, коли суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, суд може лише вказати норми закону, які відповідач повинен застосувати при вчиненні певної дії, з урахуванням встановлених судом обставин.

Права державного виконавця, в тому числі при відкритті виконавчого провадження, чи відмови у відкритті врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». При цьому суб'єкт владних повноважень врахує ряд факторів необхідних для прийняття відповідного рішення, тому суд може лише зобов'язати відповідача вчинити певні дії по прийняттю виконавчого листа до виконання та винесення рішення відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач заперечує проти позову з тієї підстави, що дане виконавче провадження не підвідомче йому відповідно до п.4 розділу І ОСОБА_4 з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5.

Суд зазначає, що зазначена відповідачем ОСОБА_4 є підзаконним нормативно-правовим актом і не може суперечити Закону України «Про виконавче провадження». Підвідомчість виконавчих проваджень встановлена ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», а саме примусове виконання рішень органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями. Іншої підвідомчості закон не містить.

Підзаконні нормативно-правові акти мають меншу юридичну силу ніж закони. У випадку виявлення суперечностей між нормами підзаконних нормативно-правових актів і законів, вони завжди вирішуються на користь останніх. В даному випадку підзаконні акти займають другорядне місце після законів.

Відповідно до положень ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відсутність гарантії виконання судового рішення в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд.

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Посилання державного виконавця на п. 4 розділу 1 ОСОБА_4 з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 від 02 квітня 2012 року, як на підставу для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, суперечить ст. 6 зазначеної вище Конвенції.

На протязі більше трьох років виконавчий лист в справі № 2а-3497/2011, виданий Токмацьким районним судом Запорізької області 10 вересня 2013 року, не виконаний.

З огляду на досліджені в судовому засіданні докази суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про оскарження повідомлення про повернення документів та визнання дій протиправними.

Керуючись ст.ст.18, 69, 71, 181, 158 - 160, 162, 167 КАС України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про оскарження повідомлення про повернення документів та визнання дій протиправними, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати повідомлення Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 06 лютого 2017 року.

Зобов'язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» вирішити питання про прийняття рішення щодо відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-а-3497/2011 виданий 10 вересня 2013 року Токмацьким районним судом Запорізької області про зобовязання Головного Управління праці та соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації (перейменованого на Департамент соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації) здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 5-го травня за 2011 рік, встановлену ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням різниці вже виплаченої суми.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Токмацький районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: