Справа № 214/6803/16-а
Суддя: Євтушенко О. І.
Дата ухвалення: 2017-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/6803/16-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 березня 2017 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Євтушенка О.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Бєлікової О.А.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження по справі, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом 24.11.2016 року, в якому просив суд: визнати незаконною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДР №136719 від 14.11.2016 року, винесену інспектором роти №3 батальйону №4 УПП в м. Кривому Розі ДПП ОСОБА_3 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн.; провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення; зобовязати відповідача принести йому публічне вибачення в будь-яких друкованих ЗМІ в м. Кривому Розі і надати йому поштою примірник друкованого ЗМІ з офіційним вибаченням відповідача на його адресу.

В обґрунтування предявлених вимог вказав, що 14.11.2016 року за начебто допущене ним порушення ПДР України, а саме під час заїзду на площу залізничного вокзалу ст. Кривий Ріг-Головний по вул. Залізничників 1 в м. Кривому Розі він не виконав вимоги дорожнього знаку 3.21 (вїзд заборонено), постановою інспектора роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі ОСОБА_3 на нього складено постанову про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАПта накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Вважаючи необґрунтованою та неправомірною винесену постанову, ОСОБА_2 оскаржив її в судовому порядку, посилаючись на відсутність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Зазначив, що дійсно на вїзді до залізничного вокзалу є предмет, який візуально схожий на дорожній знак 3.21, однак він не вважає його за дорожній знак у звязку з невідповідністю вимогам п.п.5.5.1, 5.5.2, 5.2.5, 10.5.9 ДСТУ 4100-2002, п.8.2.1 ПДР України. Крім того, вважає, що винесена відповідачем постанова не може вважатись законною, оскільки постановлена з допущенням істотних порушень процесуального законодавства, його прав, передбачених ст.268 КУпАП, а бланк оскаржуваної ним постанови за формою не відповідає формі, офіційно розповсюдженій через ЗМІ, у тому числі акцентував увагу на відсутності у ній офіційної печатки. Зазначив, що інспектор позбавив його можливості реалізувати право на захист, проігнорувавши його клопотання про забезпечення юридичною допомогою та залучення до участі адвоката або іншого фахівця в галузі права. При винесенні постанови та складанні протоколу про адміністративне правопорушення інспектор порушив вимоги ст.33 КУпАП, не встановив доказів його винності, які фактично відсутні.

В подальшому позивач заявив клопотання про закриття провадження по справі у звязку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення згідно ст.38 КУпАП (а.с.28).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 предявлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні за обставин, викладених в позові. Зазначив, що коли він їхав в напрямку залізничного вокзалу в м. Кривому Розі, то побачив дорожній знак 3.21 за 50 м до його наближення, хоча згідно норм законодавства має бути видно за 100 м, при цьому, знак стоїть торцем перед поворотом, де погана видимість, у звязку з тим, що знак не підсвічується і не має люмінесцентного покриття, до того ж значне скупчення транспортних засобів не дають змоги розгледіти його своєчасно. Крім того зазначив, що інспектор ПП розяснив йому процесуальні права вже після складання постанови, а не навпаки.

Відповідач інспектор УПП ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, однак згідно клопотання просила справу розглянути за її відсутності у звязку із зайнятістю по службі. Відповідно до позиції, викладеної в письмових запереченнях проти позову (а.с.17-20), просила в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити. Зазначила, що 14.11.2016 року під час здійснення нею патрулювання в районі вул. Залізничників (Ленінського комсомолу) в м. Кривому Розі нею було помічено автомобіль НОМЕР_1, водій якого здійснив виїзд на вул. Залізничників 1 в м. Кривому Розі, а саме до перону залізничного вокзалу «Кривий Ріг Головний», порушивши вимоги проїзду на дорожній знак 3.21 «Вїзд заборонено». Крім того, вказала, що позивачу під особистий підпис були розяснені його права, порядок та строки оскарження постанови. Стосовно доводів позивача щодо невідповідності вимогам ДСТУ 4100-2002 дорожнього знаку 3.21, встановленого на даній ділянці дороги, зазначила, що позивач не надав жодного доказу, при цьому бачив зазначений знак, однак незважаючи на це, заїхав на вказану територію. За результатами належного розгляду справи вона винесла постанову у відповідності до вимог ст.ст.278-280 КУпАП та застосувала відносно ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. в дохід держави. Як на доказ дійсності допущення позивачем правопорушення посилалась на доданий фотознімок. Вважала, що під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.122 КУпАП діяла як службова особа в межах наданих повноважень та у спосіб, визначений законом.

Суд, вислухавши пояснення позивача, враховуючи позицію відповідача, дослідивши письмові докази по справі, повно і всебічно зясувавши всі обставини, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності адміністративного судочинства, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

14.11.2016 року поліцейським Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 винесено постанову серії ДР №136719 у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. (а.с.5).

Винесення оскаржуваної позивачем постанови мотивовано тим, що 14.11.2016 року о 20.45 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, по автодорозі по вул. Залізничників 1 в м. Кривому Розі здійснив рух в зоні дії дорожнього знаку 3.21 «Вїзд заборонено», чим порушив п.8.1 ПДР України.

Судом встановлено, що справа про адміністративне правопорушення, в якій винесена постанова, розглянута безпосередньо за місцем вчинення правопорушення інспектором УПП ОСОБА_3 як уповноваженою посадовою особою органу поліції, з попереднім розясненням ОСОБА_2 як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, його процесуальних прав, передбачених ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, що підтверджується його підписом в постанові, зробленим без будь-яких зауважень чи заперечень, тому суд приходить до висновку, що постанова винесена з дотриманням вимог ст.ст.222, 258, 278, 280, 283 КУпАП та процесуального порядку, передбаченого розділом IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України від 06.11.2015 року за №1376.

Посилання позивача на те, що його процесуальні права інспектором йому не було розяснено також спростовуються оглянутим в судовому засіданні відеозаписом з відеореєстратору (нагрудної камери).

Разом з тим, доводи позивача щодо порушення відповідачем його права на захист та створення неможливості їх реалізації в повному обсязі суд залишає поза увагою виходячи з того, що позивачем не зазначено, які саме його права було порушено чи обмежено їх реалізацію з боку відповідача та в чому саме це полягало, враховуючи, що сам факт звернення ОСОБА_2 до суду з даним позовом є наслідком реалізації визначеного ст.268 КУпАП права на оскарження ним постанови по справі про адміністративне правопорушення, положення якої інспектор ПП йому розяснив. Доказів подання позивачем клопотань про необхідність звернення за правовою допомогою позивачем не надано, в той час як оглядом відеозапису встановлено, що фактично таких клопотань він не заявляв.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозицією ч.1 ст.122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення вимог дорожніх знаків.

Відповідно до п.8.1 ПДР України, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків.

Згідно розділу 33 ПДР України, дорожній знак 3.21 «Вїзд заборонено» забороняє вїзд усіх транспортних засобів з метою: запобігання зустрічному руху транспортних засобів на ділянках доріг з одностороннім рухом; запобігання виїзду транспортних засобів назустріч загальному потоку на дорогах, позначених знаком 5.8; організації відокремленого вїзду і виїзду на майданчиках, що використовуються для стоянки транспортних засобів, майданчиках відпочинку, автозаправних станцій; запобігання вїзду на окрему смугу руху, при цьому знак 3.21 повинен застосовуватись разом з табличкою 7.9.

Із системного аналізу вказаних норм слідує, що умовами настання адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП є вчинення водієм порушень вимог дорожніх знаків, встановлених на окремій ділянці дороги, де водій здійснює рух, допущене ним як з умислом, так і з необережності.

Згідно ст.251 КУпАП, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи встановлюється доказами у справі, якими є: протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речові докази та інші документи.

Оглядом відеозапису з місця вчинення правопорушення на диску DVD-R, а також фото (а.с.21, 22), наданому відповідачем в рахунок доведення перед судом своїх доводів, встановлено, що позивач не заперечував наявності на площі залізничного вокзалу «Кривий Ріг-Головний» в м. Кривому Розі дорожнього знаку «3.21. Вїзд заборонено», однак в ході судового розгляду справи посилався на обмеженість його видимості для водіїв.

Натомість судом встановлено, що зазначений дорожній знак, який є імперативним (заборонюючим) розміщено на ділянці дороги із дотриманням вимог розділу 5 ДСТУ 4100-2002 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування», затвердженого і введеного в дію Наказом Держстандарту України, у відповідності до п.п.10.1.1, 10.2.4 вказаного стандарту розташований на ділянці дороги по вул. Залізничників в м. Кривому Розі з правого боку дороги біля узбіччя на опорі з достатньою оглядовою видимістю для учасників дорожнього руху як у світлий, так і темний час доби, при цьому він не затулений від учасників руху будь-якими перешкодами.

Доказів, які б спростовували такі висновки суду, дійсні обставини справи, доводи відповідача, підтверджені належними доказами, позивачем в обґрунтування предявлених ним вимог не надано, а в ході судового розгляду не встановлено.

За даних обставин суд критично ставиться до посилань позивача на обмеженість оглядовості знаходження дорожнього знаку, оскільки в силу недоведеності вказаних обставин суд розцінює їх як результат неналежного виконання ним як водієм обовязків, передбачених п.2.3 ПДР України стосовно обовязку бути уважним та стежити за дорожньою обстановкою для забезпечення безпеки дорожнього руху.

При цьому, визнавши сам факт наявності на ділянці дороги в районі площі залізничного вокзалу «Кривий Ріг-Головний» в м. Кривому Розі дорожнього знаку «3.21. Вїзд заборонено», який позивач помітив на відстані за 50 м до підїзду нього, останній тим самим визнав факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Суд також не вбачає підстав для застосування при вирішенні даного спору положень ч.2 ст.38 КУпАП щодо закриття провадження по справі у звязку зі сплином строку накладення адміністративного стягнення, про що заявлено позивачем ОСОБА_2, оскільки відповідно до п.1 ч.1 ст.17, ст.162 КАС України даний спір є публічно-правовим як спір фізичної особи із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішення (акту індивідуальної дії) та не є справою про адміністративне правопорушення, у звязку з чим суд першої інстанції загальної юрисдикції, діючи як адміністративний суд, не наділений повноваженнями закривати провадження у справах про адміністративні правопорушення за відсутності підстав для скасування законного рішення, прийнятого субєктом владних повноважень в межах строку, визначеного ст.38 КУпАП у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 213 КУпАП.

Крім того, вимоги позивача щодо застосування ч.2 ст.38 КУпАП є взаємовиключними з його первісними доводами щодо відсутності в його діях ознак адміністративного правопорушення, адже в розумінні ст.ст.38, 247 КУпАП наведені ним обставини для закриття провадження по справі є самостійними та взаємовиключними, в той час як закриття провадження по справі у звязку із закінченням на момент її розгляду строку для накладення стягнення можливе виключно у випадку встановлення винуватості особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, під час притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 відповідачем було дотримано принцип законності та "...досягнуто справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи", що також узгоджується з правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в рішеннях від 24.03.2005 року у справі «Фрузен проти Росії» та від 09.06.2005 року у справі «Бакланов проти Росії».

Таким чином, вказані обставини та обсяг зібраних у справі доказів є свідченням доведеності вчинення ОСОБА_2 інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП із наявністю в його діях вини у формі необережності. Саме по собі субєктивне ставлення позивача до своїх дій суд розцінює як легковажне, що в розумінні ст.11 КУпАП не може бути підставою для визначення відсутності в його діях ознак складу вказаного правопорушення, у звязку з чим суд приходить до висновку про необґрунтованість предявлених позивачем вимог та необхідність відмови в їх задоволенні.

Предявлена позивачем вимога щодо зобовязання відповідача принести йому публічне вибачення в будь-яких друкованих ЗМІ в м. Кривому Розі і надати йому поштою примірник друкованого ЗМІ з офіційним вибаченням відповідача на його адресу є некоректно обраним та неналежним способом захисту його прав в розумінні ст.6 КАС України, оскільки позбавлена обєктивного змісту, який міг би гарантувати захист його прав в рамках публічно-правового спору. Враховуючи необґрунтованість такої вимоги ОСОБА_2, недоведеність, якими саме діями субєкта владних повноважень було порушено права, свободи або його інтереси, які дії свідчили про образливу поведінку по відношенню до нього з боку інспектора ПП, тому суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову в цій частині.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи ухвалення судом рішення на користь відповідача та звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до ст.288 КУпАП, в силу ч.5 ст.94 КАС України судові витрати підлягають компенсації за рахунок Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.4-15, 17, 18, 70-72, 77, 79-80, 86, 94, 158-163, 171-2, 185, 186, 254 КАС України, Рішенням КСУ № 3-рп/2015 від 08.04.2015 року, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до інспектора роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження по справі, зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту отримання її копії через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку, передбаченому ст.186 КАС України.

Суддя О.І. Євтушенко