Справа № 820/807/15
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

04 квітня 2017 р. № 820/807/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Тітова О.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника 3 відділення інспекторів прикордонної служби "Козача Лопань" Харківського прикордонного загону - капітана ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати дії відповідача щодо відмови у перетинанні кордону України ОСОБА_1 протиправним та незаконним;

- скасувати рішення про відмову ОСОБА_1 в перетинанні державного кордону України від 01.08.2014;

- зобов'язати відповідача не чинити перепони ОСОБА_1 у перетинанні кордону України;

- визнати дії відповідача щодо прославлення штампу у паспортному документі громадянина РФ Грюкова ОСОБА_3 "відмовлено у в'їзді в Україну" протиправним та незаконним.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2015, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.11.2015, позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.11.2016 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.11.2015 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року справу за позовом ОСОБА_1 до начальника 3 відділення інспекторів прикордонної служби "Козача Лопань" Харківського прикордонного загону - капітана ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - прийнято до розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при проходженні ним державного прикордонного контролю України 01.08.2014 року відповідачем з посиланням на приписи пп.4 п.1 ст.8 ЗУ "Про прикордонний контроль" - не підтвердження мети поїздки, було прийнято незаконне рішення про відмову позивачу в перетинанні державного кордону. У зв'язку з цим, посадовою особою державного органу позивача було знято з поїзду та повернуто на територію ОСОБА_4 Федерації. При цьому, посадовими особами прикордонної служби було проставлено штамп в паспорті позивача "відмовлено у в'їзді в Україну".

Представник позивача в судове засідання не прибув, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без його участі на підставі наданих доказів.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак конверт із судовою повісткою про виклик повернувся до суду з поміткою "адресат вибув".

З урахуванням положень ч.11 ст.35 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином. України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд встановив наступне.

За матеріалами справи судом встановлено, що 01.08.2014 року позивачу при проходженні державного прикордонного контролю співробітниками прикордонної служби було відмовлено у перетинанні державного кордону на в'їзд в Україну, про що відповідачем - Начальником 3 відділення інспекторів прикордонної служби "Козача Лопань" Харківського прикордонного загону капітаном ОСОБА_2, прийнято спірне рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 01.08.2014 року (а.с.7).

Як вбачається з вищевказаного рішення ОСОБА_1 відмовлено у в'їзді в Україну на підставі пп. 4 п.1 ст.8 Закону України «Про прикордонний контроль», по причині не підтвердження мети поїздки.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначені Законом України "Про прикордонний контроль" від 05 листопада 2009 року №1710-VI (далі по тексту Закон №1710-VI).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Закон №1710-VI, прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів. Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Частиною 1 статті 6 Закон №1710-VI, встановлено, що перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закон №1710-VI уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в'їзду в Україну за умови:

1) наявності в нього дійсного паспортного документа;

2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в'їзду в Україну;

3) наявності в нього в'їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України;

4) підтвердження мети запланованого перебування;

5) наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.

Згідно з ч. 1 ст.14 Закон №1710-VI іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в'їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв'язку з відсутністю документів, необхідних для в'їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв'язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" ( 3857-12 ), відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт. Форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону ( z0031-11 ) встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону. Особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право оскаржити відповідне рішення згідно із Законом України "Про звернення громадян" ( 393/96-ВР ) або до суду. Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії. Оскаржене рішення може бути скасовано чи змінено начальником органу охорони державного кордону або скасовано та визнано нечинним судом.

Порядок проставлення відміток про перетинання державного кордону та їх форма визначаються спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.

Таким спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади є Державний комітет у справах охорони державного кордону України (Держкомкордон України). Він забезпечує реалізацію державної політики з прикордонних питань, здійснює управління Прикордонними військами України, а також координує діяльність органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з питань організації перетинання державного кордону особами, транспортними засобами, вантажами та іншим майном, забезпечення додержання режиму державного кордону, прикордонного режиму і режиму в пунктах пропуску через державний кордон України.

Суд зазначає, що відповідач виносячи спірне рішення, керувався приписами чинного законодавства та чітко зазначив підставу для винесення рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства, а саме: громадянином ОСОБА_4 Федерації ОСОБА_1 не підтверджена мета запланованого перебування на території України.

ОСОБА_1 отримавши оскаржуване рішення відповідача зазначив у ньому, що вважає дане рішення незаконним, але пояснень щодо підтвердження ОСОБА_1 мети запланованого перебування на території України не вказав, хоча мав таку можливість.

Таким чином, суд зазначає, що позивач не довів обставин підтвердження його мети перебування в Україні. Не доведено ОСОБА_1 і обставин, на яких ґрунтуються його вимоги при зверненні до суду, хоча за правилами частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, тобто позивач не звільняється від обовязків, передбачених цією нормою.

Щодо посилання позивача на те, що в минулому він неодноразово приїздив на територію України та з боку уповноважених осіб Державної прикордонної служби України стосовно ОСОБА_1 не було зафіксовано порушень при перетині кордону, суд зазначає, що дана обставина не є належним доказом протиправності саме оскаржуваного рішення відповідача від 01.08.2014 року.

За таких обставин, підстав для визнання дій відповідача щодо відмови у перетинанні кордону України ОСОБА_1 протиправними та незаконними, скасування рішення про відмову ОСОБА_1 в перетинанні державного кордону України від 01.08.2014 р., зобов'язання відповідача не чинити перепони ОСОБА_1 у перетинанні кордону України та визнання дій відповідача щодо проставлення штампу у паспортному документі громадянина РФ Грюкова ОСОБА_3 "ВІДМОВЛЕНО у в'їзді в Україну" протиправними та незаконними, суд не вбачає.

Вирішуючи спір суд відзначає, що захисту в порядку адміністративного судочинства підлягають реально наявні у учасників суспільних правовідносин права або інтереси.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Оскільки судовим розглядом не встановлено факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, позаяк реалізація владної управлінської функції відповідачем у спірних правовідносинах була здійснена з додержанням вимог ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України, то позов належить залишити без задоволення.

Судові витрати слід розподілити у відповідності до вимог ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 11, 12, 51, 71, ст.ст. 158 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до начальника 3 відділення інспекторів прикордонної служби "Козача Лопань" Харківського прикордонного загону - капітана ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Тітов О.М.