Справа № 333/6614/16-а(2-а/333/308/16)
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 квітня 2017 рокусправа № 333/6614/16-а(2-а/333/308/16)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Божко Л.А. Лукманової О.М.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя

на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 грудня 2016 року у справі №333/6614/16-а (2а/333/308/16) за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

28 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом в якому просила: визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя щодо відмови в зарахуванні судді у відставці ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 відсотків заробітної плати судді, що працює на відповідній посаді, періоду роботи в органах прокуратури на посадах прокурора та половини навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі; зобовязати управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя зарахувати судді у відставці ОСОБА_1 до стажу роботи судді 17 років 03 місяці 05 днів роботи в органах прокуратури на посадах прокурора, половини навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі, що дає їй право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 відсотків заробітної плати судді, що працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання; зобовязати управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя; здійснити судді у відставці, ОСОБА_1, починаючи з 13 жовтня 2016 року, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням проведених виплат та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з подальшим перерахунком призначеного щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни розміру грошової винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що крім безпосереднього стажу роботи суддею позивач має стаж, який зараховується до стажу роботи суддею для умов здійснення призначення та виплати довічного утримання судді у відставці, а саме: половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті та період роботи в органах прокуратури. Однак, відповідачем в порушення вимог Закону не враховано зазначений стаж для умов призначення та виплати довічного утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, замість чого здійснено призначення довічного утримання у розмірі 80% % від заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді. Позивач вважає, що відмовляючи в призначенні довічного утримання судді у відставці у розмірі 90% від заробітної плати відповідач діяв не в порядку та не у спосіб визначені законодавством, вказане є підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 грудня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі: визнано неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя щодо відмови в зарахуванні судді у відставці ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 відсотків заробітної плати судді, що працює на відповідній посаді, періоду роботи в органах прокуратури на посадах прокурора та половини навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі; зобовязано управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя зарахувати судді у відставці ОСОБА_1 до стажу роботи судді 17 років 03 місяці 05 днів роботи в органах прокуратури на посадах прокурора, половини навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі, що дає їй право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 відсотків заробітної плати судді, що працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання; зобовязано управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя; здійснити судді у відставці, ОСОБА_1, починаючи з 13 жовтня 2016 року, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням проведених виплат та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з подальшим перерахунком призначеного щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни розміру грошової винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке призначене 13.10.2016 року у відповідності до ЗУ «Про судоустрій і статус суддів». У відповідності до ст.. 135 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» визначено стаж, який може бути зарахований до стажу роботи на посаді судді. Відповідач зазначає, що ст.. 135 Закону не передбачено можливості зарахувати до стажу роботи на посаді судді період навчання на денній формі навчання на юридичному факультеті університету, а також час роботи в органах прокуратури. Оскільки, стаж роботи позивача на посаді судді становить менше 20 років, йому, на думку пенсійного органу, було правомірно призначено до виплати довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80% від заробітної плати судді працюючого на відповідній посаді.

Сторони, які були належним чином повідомлені про час та місце проведення розгляду справи, в судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового процесу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року №1600-УІІ «Про звільнення суддів» відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 ОСОБА_2 України позивача було звільнено з посаді судді Господарського суду Запорізької області у відставку на підставі особистої заяви.

12 жовтня 2016 року наказом в.о. голови господарського суду Запорізької області №29-К позивача відраховано зі штату суду у звязку з виходом у відставку.

13 жовтня 2016 року позивачем до управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя подано заяву про призначення довічного утримання судді у відставці, а також необхідні для цього документи.

На підставі поданих ОСОБА_1 документів управлінням Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя, розпорядженням оформленим протоколом №674466 від 18.10.2016 року позивачу було призначено довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80% від заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді.

21 жовтня 2016 року позивач звернулась до УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя із заявою про розяснення підстав, з яких виходив відповідач призначаючи їй довічне утримання судді у відставці у розмірі 80% від заробітної плати судді на відповідній посаді, також позивач зазначила про те, що на її думку довічне утримання судді у відставці їй має бути призначено у розмірі 90% від заробітної плати судді на відповідній посаді.

Листом від 04.11.2016 року відповідач повідомив ОСОБА_1, що для визначення розміру довічного утримання судді у відставці відповідачем враховується лише час фактичної роботи на посаді, підстави для врахування до стажу, який дає право на отримання довічного утримання судді у відставці, періоду роботи позивача на посаді прокурора в органах прокуратури відсутні в силу закону.

Вважаючи такі дії пенсійного органу протиправними позивач звернулась до суду з адміністративним позовом у даній справі.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач станом на час виходу у відставку набула права на врахування періодів роботи в органах прокуратури та половини строку навчання на юридичному факультеті до стажу роботи на посаді судді, відтак підстави для неврахування вказаних періодів до стажу позивача, який дає право на вихід у відставку та призначення щомісячного грошового утриманні судді у відставці у відповідача були відсутні.

Суд апеляційної інстанції вирішуючи спір між сторонами виходив з наступного.

Відповідно до ст.8 ОСОБА_2 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_2 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.

Згідно ст.22 ОСОБА_2 України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією ОСОБА_2, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У відповідності до ч.1 ст.64 ОСОБА_2 України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_2 України.

В силу вимог ст.126 ОСОБА_2 України незалежність і недоторканність суддів гарантується ОСОБА_2 і законами України.

Проголосивши незалежність і недоторканість суддів, ОСОБА_2 України передбачила однією з гарантій цієї незалежності право судді на відставку (п.9 ч.5 ст.126 ОСОБА_2 України).

Отже, зміст поняття «право на відставку» слід розуміти як одну із позитивних підстав припинення суддею своїх повноважень з одночасним гарантуванням отримання належного матеріального забезпечення як складової соціальних гарантій незалежності суддів.

Так, як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішення від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

При цьому, в п.2 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що за змістом ст.126 ОСОБА_2 України положення ч.3 ст.11 Закону України «Про статус суддів» у взаємозв'язку з ч.8 ст.14 Закону України «Про судоустрій України» (в редакціях, що були чинними на час розгляду справи судом) треба розуміти як таке, що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення.

В п.3.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання. Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені ОСОБА_2 України та Законом України «Про статус суддів». Згідно з ч.1 ст.130 ОСОБА_2 України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів. Це положення передбачає і фінансування щомісячного довічного грошового утримання суддів за рахунок коштів Державного бюджету України, а не Пенсійного фонду України (абзац восьмий пункту 7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 у справі про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання). Особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності, що закріплюється у статті 126 ОСОБА_2 України, і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Відповідно до ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що діяла до внесення змін Законом України від 08 липня 2011 року №3668-VI) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» внесено зміни до вказаної норми, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 % грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 визнано такою, що не відповідає ОСОБА_2 України (є неконституційною) ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» у зв'язку з тим, що вона не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить ст.126 Основного Закону України та вказано, що підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції до змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

У вказаному рішенні Конституційний суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації, як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсії) чи внаслідок припинення повноважень чи набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

При цьому, у зазначеному рішенні Конституційний Суд України наголосив, що неодноразово висловлював та враховує попередні правові позиції стосовно гарантій незалежності суддів, зокрема і суддів у відставці, що були викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008.

Згідно ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України» у разі необхідності Конституційний Суд України може визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки їх виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення, додержання висновку.

З метою реалізації зазначених повноважень (ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України»), Конституційний Суд України, у п.8 мотивувальної частини вказаного Рішення від 03 червня 2013 року зазначив, що підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону №2453 в редакції до змін, внесених Законом №3668, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Рішення Конституційного Суду України має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними та є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 03 червня 2013 року підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції до змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

На час звільнення позивача у відставку був чинним Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI), ст. 120 даного Закону передбачає, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

У відповідності до положень ч.1 ст. 135 Закону № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною 3 статті 141 Закону № 2453-VI в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №1-8/2016, визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (редакція до 28.03.2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Як встановлено судом, позивача призначено суддею Кіровського районного суду м. Кіровограда в 2004 році, тобто до набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів», в той час діяв Закон України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ у відповідній редакції.

Згідно ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 р. №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до подання наявного в матеріалах справи розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у період з 01.09.1985 року по 30.06.1989 року позивач навчалась у Харківському юридичному інституті ім.. ОСОБА_3 (1/2 стажу зараховано), у період з 27.02.1989 року по 17.12.1989 року, працювала на посаді стажиста помічника прокурора Ленінського району м. Запоріжжя, з 18.12.1989 року по 20.02.2000 року працювала на посаді помічника, старшого помічника прокурора Комунарського району м. Запоріжжя прокуратури Запорізької області, 21.02.2000 року по 04.07.2004 року працювала на посаді Старшого прокурора відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області, з 02.09.2004 року призначена на посаду судді, 12 жовтня 2016 року звільнена з посади судді у відставку. Всього стаж роботи, який дає право на призначення довічного грошового утримання судді у відставці станом на 12.10.2016 року становить 29 років 04 місяці 15 днів.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що при прийнятті Верховною Радою України постанови «Про звільнення суддів» від 22.09.2016 року 1600-УІІ було враховано наявний у позивача стаж (період роботи в органах прокуратури, половина навчання на юридичному факультеті), до стажу на посаді судді, який дає право на відставку та відповідно на призначення довічного грошового утримання судді у відставці.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність у відповідача підстав для неврахування зазначеного стажу при визначенні розміру довічного утримання судді у відставці ОСОБА_1, та вважає, що наявними є підстави для призначення позивачу довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді.

У рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004 зазначено, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпечення державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантування фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту.

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить ОСОБА_2 України, також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, від 22 травня року №10-рп/2008, від 3 червня 2013 року №3-рп/2013.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач на час подання заяви про звільнення у відставку мав стаж роботи, який надавав їй право на звільнення з посади судді у відставку, та отримання довічного грошового утримання у розмірі 90% відсотків від утримання судді, згідно постанови Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року право позивача на відставку було реалізоване, відтак у відповідності до ст.. 126 ОСОБА_2 України позивач набула і право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% грошового утримання судді.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції щодо визнання протиправними дій управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя при призначення позивачу довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80%, із зобовязанням відповідача врахувати для призначення грошового утримання до стажу роботи на посаді судді періоду роботи в органах прокуратури та половини навчання на юридичному факультеті в інституті на денній формі навчання, здійснити перерахунок та виплачувати довічне грошове утримання у розмірі 90% від заробітку судді, який працює на відповідній посаді.

Між тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до ст. 6 КАС України до повноважень суду при розгляді справ віднесено відновлення вже порушених прав особи, захист прав на майбутнє не допускається.

В даному випадку між сторонами виникли спірні відносини з приводу призначення, нарахування та виплати особі довічного утримання судді у відставці у відповідному розмірі, спірних відносин з приводу проведення перерахунку розміру довічного грошового утримання у звязку з підвищенням розміру заробітку судді на відповідній посаді між сторонами не виникло, а обовязок щодо проведення такого перерахунку покладено на органи ПФУ в силу закону. Відтак, права та інтереси позивача щодо проведення перерахунку призначеного довічного грошового утримання судді у відставці у звязку зі зміною грошової винагороди судді на відповідні посаді станом на час розгляду справи не є порушеними та не підлягають відновленню, а позовні вимоги щодо зобовязання відповідача здійснювати подальші перерахунки призначеного щомісячного довічного грошового утримання в разі зміни розміру грошової винагороди судді, який працює на відповідній посаді - є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.

За викладених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанову суду першої інстанції слід змінити, виключивши з абзацу четвертого резолютивної частини рішення твердження наступного змісту: «… з подальшим перерахунком призначеного щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни грошової винагороди судді, який працює на відповідній посаді..», в іншій частині постанову суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.195, ст.196, ст.198, ст.201, ст.205, ст.207 КАС України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя задовольнити частково.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 грудня 2016 року у справі №333/6614/16-а (2а/333/308/16) змінити виключивши з абзацу четвертого резолютивної частини рішення твердження наступного змісту: «..з подальшим перерахунком призначеного щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни грошової винагороди судді, який працює на відповідній посаді..».

В решті постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 грудня 2016 року у справі №333/6614/16-а (2а/333/308/16) залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова