Справа № 295/13195/16-а
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Кузнєцов Д.В.
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
УХВАЛА

іменем України

"06" квітня 2017 р. Справа № 295/13195/16-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Іваненко Т.В.

Франовської К.С.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на постанову Богунського районного суду м. Житомира від "03" січня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області третя особа - Головне управління Національної поліції в Житомирській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

18.10.2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо встановлення йому основного розміру пенсії 59% грошового забезпечення незаконними, зобов'язати відповідача встановити позивачу основний розмір пенсії 64% грошового забезпечення у відповідності до п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а також зобов'язати ГУ ПФУ в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсійного забезпечення з урахуванням основного розміру пенсії: 64% грошового забезпечення з 01 вересня 2016 року.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 03.01.2017 року позов задоволено.

Визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області () щодо встановлення ОСОБА_3 (ід.номер. НОМЕР_1) основного розміру пенсії 59% грошового забезпечення протиправними.

Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області () встановити ОСОБА_3 (ід.номер. НОМЕР_1) основний розмір пенсії 64% грошового забезпечення відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області () здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 (ід.номер. НОМЕР_1) пенсійне забезпечення з урахуванням основного розміру пенсії - 64% грошового забезпечення, із 01 вересня 2016 року.

Не погоджуючись з постановою відповідач подав апеляційну скаргу, в якій він просить оскаржувану постанову скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судами встановлено, що 29.08.2016 року наказом ГУ НП в Житомирській області №199о/с майор поліції ОСОБА_3 був звільнений зі служби в поліції з 29.08.2016 за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу) (а.с.5).

Зі змісту наказу про звільнення вбачається, що вислуга років позивача на день звільнення для призначення пенсії складає: у календарному обчисленні - 23 роки 04 місяці 20 днів, у пільговому обчисленні - 23 роки 06 місяців 18 днів.

Листом від 21.09.2016 за №2193/03-23 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило ОСОБА_3 про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" із 30.08.2016 року у розмірі 59% грошового забезпечення (а.с.3).

Не погодившись з висновками відповідача щодо встановлення позивачу розміру пенсії у 59% від грошового забезпечення останній звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку щодо протиправності дій відповідача.

Колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими та погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" передбачено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до пункту а) ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

У статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" наведений перелік підстав звільнення поліцейського зі служби в поліції та припинення служби в поліції. Однією із вказаних підстав для звільнення, згідно із п. 2 ч. 1 ст. 77 указаного Закону є хвороба особи, яка підтверджується рішенням медичної комісії про непридатність цієї особи до служби в поліції.

Відповідно до п. 1.2 Положення про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України №85 від 06.02.2001, військово-лікарська комісія - це спеціальні органи в складі лікарів-спеціалістів, які створюються в системі Міністерства внутрішніх справ з метою проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду кандидатів на службу, осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ і членів їх сімей, військовослужбовців Національної гвардії України, осіб цивільної молоді, які бажають вступити до навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ, Міністерства оборони України, курсантів і слухачів навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, колишніх осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ і колишніх військовослужбовців.

Тим же Наказом МВС України №85 від 06.02.2001 був затверджений Порядок проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України.

Відповідно до п.п. 1.117.1 п. 1.117 указаного вище Порядку свідоцтво про хворобу складається у мирний час на осіб рядового й начальницького складу, визнаних не придатними до військової служби зі зняттям з військового обліку, не придатними до військової служби в мирний час, обмежено придатними у воєнний час, обмежено придатними до військової служби, на курсантів та слухачів навчальних закладів МВС, визнаних не придатними до подальшого навчання за станом здоров'я.

Судами встановлено та матеріалами справи підтверджено, що за результатами проходження позивачем медичного огляду, військово-лікарською комісією ДУ "ТМО МВС України по Житомирській області" було видано свідоцтво про хворобу №277/176 від 22.08.2016 року, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_3 визнано непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у воєнний час (а.с.4).

Із зазначеного свідоцтва про хворобу також вбачається, що наявні у позивача захворювання, пов'язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_3 має право на призначення йому пенсії за вислугу років в підвищеному розмірі з урахуванням звільнення зі служби в поліції на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Колегія суддів вважає за необхідне також зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист військовослужбовців та осіб, пенсійне забезпечення яких врегульовано нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" і сформулював правову позицію, згідно з якою в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року N 7-рп/2004).

Так, у Рішенні Конституційного Суду від 20.12.2016 № 7-рп/2016 "У справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" Конституційний Суд України зазначав: " необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року N5-рп/2002, абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 17 березня 2004 року N7-рп/2004).

Конституційний Суд України вважає, що норми-принципи частини п'ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, у зв'язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені.

Слід зазначити також, що приписи Закону України "Про національну поліцію", Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в частині визначення розміру пенсії поліцейського у відсотковому відношенні до розміру його грошового забезпечення змін не зазнали, відтак, доводи апелянта є безпідставними.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не надав до суду належних доказів, що б підтверджували правомірність прийнятого ним рішення щодо визначення розміру пенсії позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, постанову Богунського районного суду м. Житомира від "03" січня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Т.В. Іваненко

К.С. Франовська

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,10030

3- відповідачу Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вул.Ольжича, 7,м.Житомир,10003

4-третій особі: Головне управління Національної поліції в Житомирській області - вул.Старий Бульвар,5/37,м.Житомир,10008,