Справа № 462/510/16-а
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 р. Справа № 876/8625/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

участю секретаря Чопко Ю.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу відділу соціального захисту Залізничного району м. Львова на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 22.08.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу соціального захисту Залізничного району м. Львова, треті особи: медико - соціальна експертна комісія Залізничного району м. Львова, Личаківська колонія № 30, головний лікар Львівського СІЗО № 19, про визнання неправомірною бездіяльність та зобовязання виплатити заборговану суму соціальної допомоги,

ВСТАНОВИЛА :

Представник заявника 29.01.2016 року звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просить визнати бездіяльність Відділу соціального захисту Залізничного району м. Львова неправомірною, зобовязати Відділ соціального захисту Залізничного району м. Львова здійснити нарахування невиплаченої допомоги по інвалідності та стягнути з відповідача суму судового збору.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 , інвалід 3-ї групи перебуває на обліку у Залізничному відділі соціального захисту з 14.05.2010 р..3а 2012-2014 роки соціальна допомога останньому не була виплачена, проте огляд проводився та інвалідність встановлена повторно. Останній звернувся до Центру з надання БВПД допомогти зобов'язати Відділ соціального захисту населення Залізничного району м. Львова виплатити йому соціальну допомогу по інвалідності за 2012-2014 роки. 07 листопада 2015 року нею був направлений адвокатський запит до Відділу соціального захисту Залізничного району м. Львова, на який 12.11.2015 р. отримала відповідь, що з 01.05.2011-14.09.2015 рр., що до них не надходило актів з огляду МСЕК, які б підтверджували факт інвалідності ОСОБА_1 та слугували підставою для продовження виплат допомоги. 20.11.2015 р. ОСОБА_2Б, звернулася до Голови Медико-соціальної експертної комісії Залізничного району ОСОБА_3, де їй повідомили, що огляд ОСОБА_1 проводився у Львівському СІЗО, де перебував на той час останній, та йому продовжено 3-тю групу інвалідності , про що додано копію довідки МСЕК. ОСОБА_2 повторно звернулась до відділу районного соцзахисту та Департаменту соціального захисту населення ЛОДА, про що отримала відповідь, що на час ув'язнення соціальна допомога не нараховується та виписки з акту огляду МСЕК не поступали. У звязку із наведеним, просить позов задовольнити.

Оскаржуваною постановою Залізничного районного суду м. Львова від 22.08.2016 року позовну заяву задоволено частково.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим , що раніше позивачу призначалась допомога з 14.04.10 по 30.04.11. Після того, позивач до відповідача не звертався, довідок МСЄК про втрату працездатності не надавав. Звернувся до відділу соціального захисту тільки 14.05.14 року. У звязку такими обставинами у Відповідача не було підстав для призначення соціальної допомоги, та просить йому відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що з відповіді Залізничного відділу соціального захисту від 12.11.2015 р. вбачається, що з 01.05.2011-14.09.2015 рр., до них не надходило актів з огляду МСЕК, які б підтверджували факт інвалідності ОСОБА_1 та слугували підставою для продовження виплат допомоги. 20.11.2015 р. ОСОБА_2 звернулася до Голови Медико-соціальної експертної комісії Залізничного району , де їй повідомили, що огляд ОСОБА_1 проводився у Львівському СІЗО, де перебував на той час останній, та йому продовжено 3-тю групу інвалідності, про що додана копія довідки МСГК. ОСОБА_2 повторно звернулась до Залізничного відділу районного соцзахисту та департаменту соціального захисту населення ЛОДА, про що отримала відповідь, що на час увязнення соціальна допомога не нараховується та виписки з акту огляду МСГК не поступали. У звязку із наведеним суд приходить до переконань, що позовні вимоги в частині зобовязання Відділу соціального захисту Залізничного району м. Львова здійснити нарахування невиплаченої соціальної допомоги по інвалідності з 30.01.2012 р. по 26.01.2014 року та проведення відповідних виплат ОСОБА_1 є підставними та підлягають задоволенню.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Згідно Постанови КМУ № 261 від 02.04.2005 р. «Про затвердження порядку призначення виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам і державної соціальної допомоги на догляд» п.36 вказано : У разі застосування до одержувача соціальної допомоги або допомоги на догляд такого виду покарання, як позбавлення волі, виплата допомоги припиняється з дня набрання сили обвинувальним вироком суду і поновлюється з дня закінчення строку ув'язнення.

Як вбачається з матеріалів справи, днем набрання вироком суду, щодо ОСОБА_1 є 22 квітня 2014 року./а.с.8-11/ Соціальна допомога призначена з 14.05.2010 р. по 30.04.2011 р /а.с. 36/ пізніше соціальна допомога призначена з 14.09.2015 р. по 31.08.2016 р /а.с. 41/

Окрім того, з відповіді Залізничного відділу соціального захисту від 12.11.2015 р. вбачається, що з 01.05.2011-14.09.2015 рр., що до них не надходило актів з огляду МСЕК, які б підвереджували факт інвалідності ОСОБА_1 та слугували підставою для продовження виплат допомоги.

20.11.2015 р. ОСОБА_2Б, звернулася до Голови Медико-соціальної експертної комісії Залізничного району ОСОБА_3, де їй повідомили, що огляд ОСОБА_1 проводився у Львівському СІЗО, де перебував на той час останній, та йому продовжено 3-тю групу інвалідності, про що додана копія довідки МСГК./а.с.6/. ОСОБА_2 повторно звернулась до Залізничного відділу районного соцзахисту та департаменту соціального захисту населення ЛОДА, про що отримала відповідь, що на час увязнення соціальна допомога не нараховується та виписки з акту огляду МСГК не поступали. У звязку із наведеним суд приходить до переконань, що позовні вимоги в частині зобовязання Відділу соціального захисту Залізничного району м. Львова здійснити нарахування невиплаченої соціальної допомоги по інвалідності з 30.01.2012 р. по 26.01.2014 року та проведення відповідних виплат ОСОБА_1 є підставними та підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині поновлення пропущеного строку позовної давності, приходить до висновку, що такі пропущені з поважних причин, що підтверджується адвокатським запитами до Голови Медико-соціальної експертної комісії Залізничного району ОСОБА_3 та Залізничного відділу районного соцзахисту та Департаменту соціального захисту населення ЛОДА /а.с.5-7/, фактом перебування Позивача в умовах ЛВК № 30, можливістю ним знати про причину та сам факт невиплати соціальної допомоги, а тому, керуючись ч. 1 ст. 102 КАС України, пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Суд приходить до переконань, що у задоволенні позовних вимог в частині визнання бездіяльності Відділу соціального захисту Залізничного району м. Львова неправомірною, щодо невиплати соціальної допомоги по інвалідності з 30.01.2012 року по 26.01.2014 року, слід відмовити за безпідставністю, оскільки ненадходження довідки МСЄК до відповідача, відбулось з вини посадових осіб Личаківської колонія № 30 та Львівського СІЗО № 19.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ч 3 160 ст. 195, 196, 199, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відділу соціального захисту Залізничного району м. Львова залишити без задоволення.

Постанову Залізничного району м. Львова на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 22.08.2016 року у справі № 462/510/16-а залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

ОСОБА_4