Справа № 813/4378/16
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року Справа № 876/2482/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Клюби В.В.

з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Куманської-Нор О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державного реєстратора відділу реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2017 року за позовом Державного реєстратора відділу реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

В грудні 2016 позивач звернувся в суд із зазначеним адміністративним позовом, який мотивований тим, що 03.10.2016 ним було відмовлено у проведенні державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу (ТзОВ «Артхаус Буд»), що не пов'язані зі змінами в установчих документах. Таке рішення було прийнято у зв'язку з тим, що документи було подано особою, яка не має належних повноважень, а також подані документи суперечили вимогам чинного законодавства України. Зокрема, вказав, що довіреність представника ТзОВ «Артхаус Буд» була видана керівником підприємства, який на час звернення до державного реєстратора був увільнений від виконання обов'язків керівника, що має своїм наслідком неможливість продовження представництва за такою довіреністю. Окрім того, для державної реєстрації ТзОВ «Артхаус Буд» серед інших документів було подано протокол загальних зборів учасників товариства, головою яких було обрано діючого директора ТзОВ «Артхаус Буд», що суперечить вимогам ст.62 Закону України «Про господарські товариства».

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20.01.2017 в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, яка мотивована тим, що висновок суду про те, що у зв'язку із вичерпанням дії оскаржуваним рішенням скасування оскаржуваного наказу не матиме своїм наслідком відновлення порушених прав, свобод та інтересів, є необґрунтованим, оскільки позовна заява містила також вимогу про визнання цього наказу протиправним, а тому припинення його дії не позбавляло суд можливості надати юридичну оцінку щодо законності пункту 1, який міститься в ньому та правовим наслідкам, які виникли на підставі вказаного акта індивідуальної дії. Також, апелянт зазначає, що ним приймалось рішення про відмову у проведенні державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу на підставі пунктів 1 та 5 частини 1 статті 28 Закону України «Про Державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», проте, при розгляді скарги відповідачем надано оцінку законності рішення державного реєстратора про відмову лише щодо підстави пункту 1 частини 1 статті 28 цього Закону та зроблено висновок про його неправомірність. Натомість, рішення про відмову на підставі пункту 5 відповідачем не вивчалося. Крім того, станом на 11.10.2016 у реєстраційні дані скаржника внесено відповідні зміни (зміну керівника проведено), а тому на виконання п.п.3 п.8 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації» та на підставі п.2 ч.8 ст.34 Закону, відповідач зобов'язаний був прийняти рішення про відмову у задоволенні скарги. Тому просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20.01.2017 та прийняти нову, якою повністю задовольнити його адміністративний позов.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу, представника відповідача ОСОБА_3, яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що 30.09.2016 представником ТзОВ «Артхаус Буд» ОСОБА_4 через центр надання адміністративних послуг у Личаківському районі міста Львова було подано документи для проведення державної реєстрації зміни відомостей про керівника товариства, а саме : реєстраційна картка на внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 29.09.2016 за підписом представника ОСОБА_5, рішення уповноваженого органу управління про зміну керівника товариства (протокол загальних зборів учасників № 2 віл 22.09.2016), довіреність представника ТзОВ «Артхаус Буд» ОСОБА_5 від 14.09.2016, квитанція про сплату адміністративного збору за державну реєстрацію та реєстр присутніх на загальних зборах учасників від 22.09.2016.

За результатами розгляду заяви представника товариства, Державним реєстратором відділу реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради ОСОБА_1 (Далі - Державний реєстратор) було прийнято рішення про відмову у проведенні державної реєстрації внесення змін про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах ТзОВ «Артхаус Буд» на підставі п.1, п.5 ч.1 ст.28 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (Далі - Закон № 755-IV), що підтверджується повідомленням про відмову у проведенні державної реєстрації № 03-2156 від 03.10.2016. В повідомленні вказано, що документи подано особою, яка не має на це повноважень, документи суперечать вимогам Конституції та законів України.

На вказане рішення державного реєстратора ТзОВ «Артхаус Буд» 07.10.2016 подало скаргу до Головного територіального управління юстиції у Львівській області, в якій не погоджуючись з обома підставами відмови, просило скасувати реєстраційну дію - відмову у проведенні державної реєстрації змін до відомостей про товариство, що містяться в ЄДР, щодо зміни керівника, тимчасово заблокувати доступ до державного реєстратора ОСОБА_1 до ЄДР, вчинити усі необхідні та достатні дії для анулювання доступу державного реєстратора ОСОБА_1 до ЄДР, вжити до суб'єкта державної реєстрації необхідних заходів щодо повернення ТЗОВ «Артхаус Буд» квитанції про сплату адміністративного збору від 30.09.2016.

Розглянувши скаргу ТзОВ «Артхаус Буд», комісія Головного територіального управління юстиції у Львівській області з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації прийшла до висновку про часткове її задоволення.

На підставі висновку комісії та відповідно до п.2 ч.6 та п.2 ч.8 ст.34 Закону № 755-IV, п.12 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1128 від 25.12.2015 (Далі - Порядок № 1128), начальником Головного територіального управління юстиції у Львівській області було видано наказ № 26 від 09.11.2016 «Про затвердження рішення комісії щодо часткового задоволення скарги ТзОВ «Артхаус Буд», яким частково задоволено скаргу представника ТзОВ «Артхаус Буд» ОСОБА_5 на дії державного реєстратора ОСОБА_1 в частині п.3 вимог скаржника та прийнято рішення тимчасово заблокувати доступ державного реєстратора ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру на термін до 15.12.2016. В задоволенні інших вимог скаржника було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що довіреність на право представництва ОСОБА_5 ТзОВ «Артхаус Буд» від 14.09.2016, яка була видана строком на один рік і відомості щодо скасування якої відсутні, слід вважати такою, що була чинною на день подання представником документів для здійснення державної реєстрації - 30.09.2016. Та ж обставина, що посадова особа, яка видавала довіреність, на той час була увільнена від такої посади, а відтак втратила відповідні повноваження не є підставою для припинення представництва за довіреністю, оскільки обставини, передбачені ч.1 ст.248 ЦК України в цьому випадку не наступали й виключеною є також можливість застосування цієї норми. Також, суд першої інстанції вказав, що матеріалами справи не підтверджується, що Головне територіальне управління юстиції у Львівській області при прийнятті оспорюваного наказу розглянуло доводи скарги товариства в частині відмови у зв'язку із суперечністю поданих документів вимогам чинного законодавства на предмет її правомірності та обґрунтованості. При цьому, суд першої інстанції, взявши до уваги пояснення представника відповідача щодо фактичної протиправності спірної відмови державного реєстратора і на підставі п.5 ч.1 ст.28 Закону № 755-IV, звернув увагу на те, що державний реєстратор порушив вимоги ч.3 ст.28 цього Закону, не пославшись на конкретну норму (пункт, статтю) законодавства із зазначенням, що саме порушено під час оформлення та подання документів, який саме пункт чи стаття поданого заявником документа (статуту, протоколу тощо) не відповідає нормам законодавства. Проте вказав, що з'ясування цих обставин повинно було здійснюватися відповідачем при розгляді скарги, а не судом при вирішенні адміністративного позову. Крім того, суд першої інстанції послався на те, що на час вирішення цієї справи, оспорюване рішення вичерпало свою дію, оскільки строк обмеження в користуванні Єдиним державним реєстром сплив 15.12.2016.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців регулюються Законом № 755-IV.

Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону № 755-IV визначено, що державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об'єднання, професійної спілки, її організації або об'єднання, політичної партії, організації роботодавців, об'єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Згідно ч.1 ст.3 цього Закону, дія його дія поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ч.1 ст.4 цього Закону, державна реєстрація базується, зокрема, на таких основних принципах: обов'язковості державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі; внесення відомостей до Єдиного державного реєстру виключно на підставі та відповідно до цього закону.

Частиною 1 статті 6 цього ж Закону передбачено, що державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу освіту, відповідає кваліфікаційним вимогам, визначеним Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації (крім нотаріусів), та нотаріус.

Відповідно до частини 2 статті 6 цього ж Закону, державний реєстратор : 1) приймає документи; 2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду документів; 3) перевіряє документи на наявність підстав для відмови у державній реєстрації; 4) проводить реєстраційну дію (у тому числі з урахуванням принципу мовчазної згоди) за відсутності підстав для зупинення розгляду документів та відмови у державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру; 5) веде Єдиний державний реєстр; 6) веде реєстраційні справи; 7) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

У відповідності до п.1, п.5 ч.1 ст.28 Закону № 755-IV, у державній реєстрації може бути відмовлено у разі, якщо документи подано особою, яка не має на це повноважень та у разі суперечності поданих документів вимогам Конституції та законам України.

Згідно ч.3 ст.28 цього Закону, повідомлення про відмову у проведенні державної реєстрації повинно містити посилання на конкретну норму (пункт, статтю) законодавства із зазначенням, що саме порушено під час оформлення та подання документів, а також повинно бути зазначено, який саме пункт чи стаття поданого заявником документа (статуту, протоколу тощо) не відповідає нормам законодавства.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.14 Закону, документи для державної реєстрації можуть подаватися у паперовій або електронній формі. У паперовій формі документи подаються особисто заявником або поштовим відправленням. У разі подання документів представником додатково подається примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) документа, що засвідчує його повноваження.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, представником ТзОВ «Артхаус Буд», серед інших документів, було подано довіреність, яка була видано йому ТзОВ «Артхаус Буд» 14.09.2016 строком на один рік. Довіреність була підписана директором товариства Несторовичем Б.С.

З цього приводу, суд першої інстанції вказав, що позивач серед підстав для відмови у державній реєстрації послався на п.1 ч.1 ст.28 Закону № 755-IV ствердивши, що особа, що подавала документи для реєстрації (ОСОБА_5.) не володіє належними повноваженнями, а представництво за довіреністю від 14.09.2016 на той час не може здійснюватися. Вказаний висновок державного реєстратора базувався на тому, що директор ТзОВ «Артхаус Буд», який видавав і підписував довіреність від 14.09.2016, на час подання документів для реєстрації був звільнений з посади, отже він був позбавлений своїх повноважень, зокрема, щодо представництва товариства, а також такі повноваження втратили й усі інші представники, яких він уповноважував як керівник ТзОВ «Артхаус Буд». Відповідач же, розглядаючи скаргу ТзОВ «Артхаус Буд», з цим не погодився та визнав безпідставним таке обґрунтування державного реєстратора й ствердив про чинність відповідної довіреності від 14.09.2016 та наявність повноважень ОСОБА_5. як представника ТзОВ «Артхаус Буд».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до частини 3 цієї статті, представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно ст.244 цього Кодексу, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Статтею 246 цього ж Кодексу передбачено, що довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

У відповідності до ч.1 ст.248 ЦК України, представництво за довіреністю припиняється у разі закінчення строку довіреності; скасування довіреності особою, яка її видала; відмови представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю; припинення юридичної особи, яка видала довіреність; припинення юридичної особи, якій видана довіреність; смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності; смерті особи, якій видана довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що з припиненням представництва за довіреністю втрачає чинність передоручення.

З копії довіреності від 14.09.2016, яка знаходиться в матеріалах справи, вбачається, що вчиняти певні дії ОСОБА_5 уповноважило ТзОВ «Артхаус Буд». Даною довіреністю, зокрема, передбачено право на звернення із відповідною заявою та подачею усіх необхідних документів до реєстраційної служби з метою проведення реєстраційної дії.

Таким чином, колегія суддів вважає вірними висновок суду першої інстанції про правомірність висновків відповідача в цій частині.

При цьому, колегія суддів вважає, що даючи правову оцінку поясненням представника відповідача щодо фактичної протиправності спірної відмови державного реєстратора і на підставі п.5 ч.1 ст.28 Закону № 755-IV та прийшовши до висновку про порушення позивачем вимог ч.3 ст.28 цього Закону, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та предмету позову, при цьому вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

З позовної заяви убачається, що предметом даного позову є протиправність п.1 наказу Головного територіального управління юстиції у Львівській області № 26 від 09.11.2016 в частині тимчасового блокування доступу державного реєстратора до Єдиного державного реєстру до 15.12.2016.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи і як зазначалось вище, суд першої інстанції прийшов до висновку про правомірність дій відповідача щодо розгляду скарги в частині безпідставної відмови у проведенні державної реєстрації на підставі п.1 ч.1 ст.28 Закону, при цьому, питання розгляду доводів скарги ТзОВ «Артхаус Буд» в частині такої відмови на підставі п.5 ч.1 ст.28 цього Закону не охоплювалось оскаржуваним наказом.

Дана обставина чітко відображена у висновку комісії Головного територіального управління юстиції у Львівській області з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації .

Отже, в даному випадку, ігнорування комісією доводів скаржника про порушення державним реєстратором п.5 ч.1 ст.28 Закону могло бути предметом спору між ТзОВ «Артхаус Буд» та Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області.

Крім того, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що задоволення позову й скасування оспорюваного наказу не матиме своїм наслідком відновлення порушених прав, свобод та інтересів позивача у зв'язку із вичерпанням своєї дії оскаржуваним наказом, оскільки строк обмеження в користуванні Єдиним державним реєстром сплив 15.12.2016 та зазначає при цьому наступне.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 1 статті 6 цього Кодексу передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Як видно з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом 12.12.2016, тобто на час, коли діяли обмеження, встановлені оспорюваним наказом, а тому суд першої першої інстанції повинен був дати йому правову оцінку.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, висновки суду першої інстанції, з якими не погодився апеляційний суд, в контексті розглядуваної справи носять формальний характер і не впливають на суть спору по даній справі, а тому не можуть бути самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи, викладені в апеляційні скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Державного реєстратора відділу реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2017 року по справі № 813/4378/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : С.П.Нос

В.В.Клюба

Повний текст ухвали виготовлений 07.04.2017.