Справа № 823/342/17
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року справа № 823/342/17

м. Черкаси

10 год. 45 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гараня С.М.,

секретаря Тараненка М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації про визнання неправомірними та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в Черкаський окружний адміністративний суд з вищезазначеним позовом, в якому просить:

- визнати неправомірними дії Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації щодо не встановлення йому статусу громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та видачі посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи категорії 1;

- зобовязати Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації встановити ОСОБА_1 статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та видати посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи категорії 1.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що відповідач незважаючи на наявність у нього захворювання, яке виникло внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та призвело до інвалідності, що підтверджується експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного звязку хвороб, що призвели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 27.07.2016 № 9826 та довідкою до акту огляду медико-соціальною експертної комісією серії 12 ААА № 205360 від 15.08.2016 не встановив статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та не видав посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії. Вказана протиправна відмова відповідача порушує права позивача на отримання пільг і компенсацій, як інваліда І групи, хвороба якого повязана з наслідками аварії на ЧАЕС, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач до зали судового засідання не прибув, в позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача до зали судового засідання також не прибув, клопотанням від 21.03.2017 просив проводити розгляд справи за його відсутності, на підставі наявних матеріалів справи. В наданому запереченні проти задоволення позовних вимог заперечив в повному обсязі наголосивши, що відповідно до Закону України від 28.12.2014 №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» у переліку зон радіоактивного забруднення відсутня зона посиленого радіоекологічного контролю на якій проживає позивач, внаслідок виключення ст. 23 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачалось надання відповідних пільг і компенсацій особам, віднесеним до 4 категорії потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволенню, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв'язку хвороб, що призвели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 27.07.2016 № 9826 встановлено, що позивач має захворювання, пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС.

Як вбачається з довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА № 205360 від 15.08.2016 позивачу присвоєно І групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з впливом аварії на Чорнобильській АЕС з 12.08.2016.

18.08.2016 позивач звернувся до директора Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації із заявою, в якій просив видати посвідчення постраждалого від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації листом від 13.02.2017 № 15-П89/17 повідомив позивача, що відповідно до прийнятих норм Закону України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України», у ст.2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіаційного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» абзац 5 ч.2, в якому дається визначення зони посиленого радіаційного контролю виключено, тобто, категорію «зона посиленого радіаційного контролю 4 скасовано.

Вважаючи вищевказану відмову протиправною, ОСОБА_1 звернувся з відповідним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, соціального захисту потерпілого населення, визначено Законом УРСР від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (з наступними змінами і доповненнями), надалі Закон № 796-XII.

Згідно ст.9 вказаного Закону, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 4 ч.1 ст.11 Закон № 796-XII встановлено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

За змістом статей 14 і 65 Закону № 796-XII, для встановлення пільг і компенсацій вказаним особам встановлюється категорія 4 та видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи регулює Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51, із змінами і доповненнями (надалі - Порядок № 51).

За визначенням, наведеним у Порядку № 51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, іншими актами законодавства.

Відповідно до п.6 Порядку № 51, особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Разом з тим, положенням ст.15 Закону № 796-XII передбачено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Положення ст.15 вказаного Закону кореспондуються також з приписами п.10 Порядку № 51, відповідно до якого, особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років посвідчення видаються на підставі довідки встановленого зразка (додаток № 7).

Таким чином, особи, які станом на 1 січня 1993 року постійно проживали або працювали на території зони посиленого радіоекологічного контролю понад чотири роки, визнаються потерпілими від Чорнобильської катастрофи та мають право на встановлення пільг і компенсацій, передбачених Законом № 796-XII.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.14 Закону № 796-XII, до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи належать інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Як свідчать матеріали даної справи, відмовляючи у встановленні позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, відповідач в своїх доводах посилається на Закон України від 28.12.2014р. № 76-VІІІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», яким внесено зміни до Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 27.02.1991р. № 791а-XII та, зокрема, зону посиленого радіоекологічного контролю, виключено з числа зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, в звязку з чим факт проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю відсутній, а тому його посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 втратило чинність з 01.01.2015 року.

Вказану позицію відповідача суд розцінює критично та зазначає наступне.

Згідно частини першої ст.2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 27.02.1991р. № 791а-XII (зі змінами та доповненнями на час виникнення спірних правовідносин), надалі - Закон № 791а-XII, залежно від ландшафтних та геохімічних особливостей ґрунтів, величини перевищення природного доаварійного рівня накопичення радіонуклідів у навколишньому середовищі, пов'язаних з ними ступенів можливого негативного впливу на здоров'я населення, вимог щодо здійснення радіаційного захисту населення та інших спеціальних заходів, з урахуванням загальних виробничих та соціально-побутових відносин територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону № 791а-XII такими зонами, зокрема, є:

1) зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році;

2) зона безумовного (обов'язкового) відселення - це територія, що зазнала інтенсивного забруднення довгоживучими радіонуклідами, з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0 Кі/кв. км та вище, або стронцію від 3,0 Кі/кв. км та вище, або плутонію від 0,1 Кі/кв. км та вище, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 5,0 мЗв (0,5 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період;

3) зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,15 до 3,0 Кі/кв. км, або плутонію від 0,01 до 0,1 Кі/кв. км, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

До 01.01.2015 до зон, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, належала й зона посиленого радіоекологічного контролю - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 1,0 до 5,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,02 до 0,15 Кі/кв. км, або плутонію від 0,005 до 0,01 Кі/кв. км за умови, що розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів перевищує 0,5 мЗв (0,05 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період, яка була передбачена абзацом п'ятим частини другої статті 2 Закону № 791а-XII.

Законом України від 28.12.2014р. № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», абзац 5 ч.2 ст.2 Закону № 791а-XII виключено, а відтак, із зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, виключено зону посиленого радіоекологічного контролю.

Згідно із Законом України від 28.12.2014р. № 76-VIII також було виключено ст.23 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка встановлювала компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4.

Згідно Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014р. № 76-VIII, вказані норми набрали чинності з 01 січня 2015 року.

Необхідною умовою реалізації пільг і компенсацій, передбачених Законом № 796-XII, є встановлення відповідній особі статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 4, яке видається на підставі довідки про період проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Аналізуючи зміни в законодавстві, зокрема, внесені Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», суд дійшов висновку, що виключення із правового регулювання такої зони, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, як зона посиленого радіоекологічного контролю, мало наслідком лише скасування компенсацій та пільг особам, віднесеним до категорії 4, які були гарантовані державою до 01.01.2015.

В той же час, висновки, до яких дійшов відповідач, пов'язуючи виключення такої зони як зона посиленого радіоекологічного контролю із наявністю у особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідного статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, суд вважає помилковими, адже жодних змін у правовому регулюванні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи в Законі № 796-XII не відбулось.

Суд наголошує, що виключення законодавцем з 01.01.2015 з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу пов'язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 року у цій зоні не менше чотирьох років, в той час, як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно, оскільки його отримання до 01.01.2015 відбулось правомірно, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи жодним чином не вплинули на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, який було отримано до 01.01.2015 (на момент звернення із заявою про надання посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії позивач мав статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, що підтверджується відповідним посвідченням серії В-П № 825046 від 06.06.2001).

За таких обставин, суд знаходить безпідставними доводи відповідача про те, що дія посвідчення позивача як потерпілого категорії 4 автоматично припинена з 01.01.2015, оскільки як було зазначено вище, статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний довічно.

Відповідно до ст.12 Закону № 796-XII, причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв'язку хвороб, що призвели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 27.07.2016 № 9826 встановлено, що позивач має захворювання, пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС.

Як вбачається з довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА № 205360 від 15.08.2016 позивачу присвоєно І групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з впливом аварії на Чорнобильській АЕС з 12.08.2016.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідності до приписів п.1 ч.1 ст.14 Закону № 796-XII ОСОБА_1 дійсно має право на отримання статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та видачу посвідчення потерпілого 1 категорії.

За вказаних обставин, суд розцінює дії Департаменту соціального захисту населення Черкаської ОДА щодо відмови позивачу у присвоєнні відповідного статусу та видачі посвідчення потерпілого від аварії на ЧАЕС 1 категорії такими, що є протиправними.

Що стосується питання в частині позовних вимог про зобов'язання відповідача встановити ОСОБА_1 статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та видати посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» категорії 1, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.2 та ч.3 ст.2 КАС України в кореспонденції з приписами ст.6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, слідує, що суд не може перебирати на себе функцій органу, дії або бездіяльність якого оскаржується.

Таким чином, суд дійшов висновку, що саме до компетенції Департаменту соціального захисту населення Черкаської ОДА віднесено повноваження щодо встановлення статусу громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та видачі посвідчення потерпілого від аварії на ЧАЕС 1 категорії, і суд не може підміняти субєкт владних повноважень у виконанні останнім своїх прав та обовязків, які в даному випадку є виключними повноваженнями.

Враховуючи вищевикладене, позовна вимога ОСОБА_1 в цій частині задоволенню не підлягає.

Положеннями ч.1 ст.11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи викладені обставини суд, з метою відновлення порушеного права позивача, вважає за можливе вийти за межі позовних вимог зобов'язавши Департамент соціального захисту населення Черкаської ОДА розглянути питання щодо надання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 статусу громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та видачі посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» категорії 1.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у встановленні статусу громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та видачі посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» категорії 1.

Зобов'язати Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації розглянути питання щодо надання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 статусу громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та видачі посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» категорії 1.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка підлягає поданню до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі. У разі застосування судом частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною 4 статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя С.М. Гарань

Повний текст постанови виготовлено 10.04.2017 року