Справа № 826/15786/16
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

04 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Беспалова О.О. Собківа Я.М. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2017 року у справі за клопотанням про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Міністерства соціальної політики України, треті особи: Громадська рада при Міністерстві соціальної політики України, Ініціативна група з підготовки Установчих зборів для формування Громадської ради при Міністерстві соціальної політики України, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання протиправними дій, визнання незаконним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Міністерства соціальної політики України, треті особи: Громадська рада при Міністерстві соціальної політики України, Ініціативна група з підготовки Установчих зборів для формування Громадської ради при Міністерстві соціальної політики України, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання протиправними дій, визнання незаконним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії.

22 лютого 2017 року до Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_5 та представником ОСОБА_9 було подано клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, в якому просили: - до моменту вирішення судом справи зупинити дію наказу Міністерства соціальної політики України № 176 від 03.02.2017 року «Про утворення Ініціативної групи з підготовки Установчих зборів для формування громадської ради при Міністерстві соціальної політики України»; - заборонити Ініціативній групі з підготовки Установчих зборів для формування громадської ради при Міністерстві соціальної політики України, утвореної наказом Міністерства соціальної політики України № 176 від 03.02.2017 року, вчиняти дії щодо підготовки та проведення установчих зборів для формування громадської ради при Міністерстві соціальної політики України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2017 року в задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач - ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - змінити в частині мотивування, з наступних підстав.

Так, відмовляючи в задоволенні клопотання про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову стосуються наказу Міністерства соціальної політики України № 176 від 03.02.2017р. «Про утворення Ініціативної групи з підготовки Установчих зборів для формування громадської ради при Міністерстві соціальної політики України», який не є предметом розгляду в даній справі.

Колегія суддів з даним висновком суду не погоджується в повній мірі, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КАС України, суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидним є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Виходячи з аналізу вказаної норми, підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: 1) існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; 2) неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів; 3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому; 4) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду від 06.03.2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» висвітлено позицію щодо вжиття заходів забезпечення позову в адміністративних справах, зокрема зазначено, що судам необхідно враховувати, що, згідно з частинами третьою та четвертою статті 117 КАС України, забезпечення позову в адміністративних справах допускається лише у двох формах: зупинення дії рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються; заборони вчиняти певні дії. В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом оскарження в даній справі є дії Міністерства соціальної політики України щодо утворення Ініціативної групи з підготовки Установчих зборів для формування громадської ради при Міністерстві соціальної політики України без включення до складу усієї групи всіх кандидатур, що запропоновані діючою громадською радою при Міністерстві соціальної політики України; визнання незаконним та скасування наказу Міністерства соціальної політики України № 854 від 05.08.2016р. «Про утворення Ініціативної групи з підготовки Установчих зборів для формування Громадської ради при Мінсоцполітики» в частині.

При цьому, судом першої інстанції зазначено, що вимоги клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову стосуються наказу Міністерства соціальної політики України № 176 від 03.02.2017р. «Про утворення Ініціативної групи з підготовки Установчих зборів для формування громадської ради при Міністерстві соціальної політики України», який не є предметом розгляду в даній справі.

Однак, зазначений висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає безпідставним, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, одночасно з поданням клопотання про забезпечення позову позивачем 22.02.2017р. подано до суду письмову заяву про збільшення вимог адміністративного позову (а.с.34).

Відповідно до поданої заяви про збільшення позовних вимог, позивач додатково просив: - визнати протиправними дії Міністерства соціальної політики України щодо систематичного незаконного втручання в роботу громадської ради при Міністерстві соціальної політики України стосовно утворення Ініціативної групи з підготовки установчих зборів для формування нового складу громадської ради при Міністерстві соціальної політики; - визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства соціальної політики України № 176 від 03.02.2017р. «Про утворення Ініціативної групи з підготовки установчих зборів для формування Громадської ради при Міністерстві соціальної політики України»; - зобов'язати Міністерство соціальної політики України утриматися від незаконного втручання в роботу громадської ради при Міністерстві соціальної політики України стосовно утворення Ініціативної групи з підготовки установчих зборів для формування нового складу громадської ради при Міністерстві соціальної політики України.

Згідно частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Водночас, колегія суддів зазначає, що в обґрунтування клопотання про забезпечення адміністративного позову позивачем не надано жодних доказів на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, що захист цих прав та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а зупинення дії оскаржуваного наказу до прийняття рішення по суті не відновить стан позивача.

При цьому, наявність лише посилання в клопотанні про забезпечення позову на потенційну загрозу неможливості виконання судового рішення по справі, без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідного клопотання.

Крім того, колегія суддів зазначає, що, задовольняючи клопотання про забезпечення позову та зупиняючи дію наказу Міністерства соціальної політики України від 03.02.2017р. № 176 «Про утворення Ініціативної групи з підготовки установчих зборів для формування громадської ради при Міністерстві соціальної політики України», означатиме фактично вирішення справи по суті позовних вимог.

Відтак, на думку колегії суддів, вжиття заходів забезпечення позову в заявлений спосіб до вирішення даної справи по суті є недоцільним.

Разом з тим, статтею 13 КАС України визначено, що особам, які беруть участь у справі, а також особам, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, забезпечується право на апеляційне та касаційне оскарження рішень адміністративного суду у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 49 КАС України, особи, які беруть участь у справі, мають рівні процесуальні права і обов'язки. Зокрема, особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржувати судові рішення у частині, що стосується їхніх інтересів.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що оскаржуваним наказом Міністерства соціальної політики України від 03.02.2017р. № 176, права позивача, на момент заявлення клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, не порушені, на відміну від третіх осіб у справі.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, однак, з інших мотивів, ніж викладені в оскаржуваній ухвалі.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, однак прийняв рішення без урахування всіх вимог норм матеріального права, у зв'язку з чим, ухвала суду підлягає зміні в частині мотивування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 199 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити ухвалу суду.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 199, 201, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2017 року змінити в частині мотивування.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Судді Вівдиченко Т.Р. Беспалов О.О. Собків Я.М.

Повний текст ухвали виготовлено 10.04.2017 року

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Собків Я.М.

Беспалов О.О.