Справа № 243/10260/16-а
Суддя: Чебанов Олександр Олегович
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Пронін С.Г.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року справа № 243/10260/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Чебанова О.О., суддів: Шишова О.О., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 09 лютого 2017 року у справі № 243/10260/16-а (головуючий І інстанції Пронін С.Г.) за позовом ОСОБА_2 до Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з адміністративним позовом до Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому пенсії; зобовязати відповідача поновити нарахування та виплату пенсії за віком та сплатити заборгованість за період з липня 2014 року на рахунок в уповноваженому банку, обраному раніше позивачем (АТ «Ощадбанк»); звернути постанову до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць 999 грн. (а.с. 1-7).

Постановою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 09 лютого 2017 року позовні вимоги було задоволено, внаслідок чого: визнано протиправною бездіяльність Слов'янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_2 з 01 липня 2014 року; зобов'язано Слов'янське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2 та виплатити заборгованість за період, починаючи з 01 липня 2014 року, на рахунок ОСОБА_2, відкритий позивачем раніше у Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України»; допущено негайне виконання постанови суду в частині присудження виплати пенсії ОСОБА_2 у межах суми стягнення за один місяць - 999 грн. (а.с. 35-37).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просив скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Заявник апеляційної скарги зазначає, що при здійсненні операції щодо постановки на облік пенсійної справи ОСОБА_2 працівниками управління у відповідності до вимог порядку, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 року, здійснено запит щодо проведення перевірки інформації про реєстрацію позивача а Єдиній інформаційній базі внутрішньо переміщених осіб. У відповідь на запит до управління надійшов витяг з рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО від 11.10.2016 року № 11-32/14, відповідно до якого, позивачу відмовлено у проведенні відновлення виплат, що позбавляє управління можливості та законних підстав поновити виплати пенсії.

При обґрунтуванні своїх доводів відповідач посилається на підзаконні нормативно-правові акти, зокрема, Постанову КМУ № 365 від 08.06.2016 року «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», Постанову КМУ № 509 від 01.10.2014 року «Про облік внутрішньо переміщених осіб», Постанову КМУ № 637 від 05.11.2014 року «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (а.с. 39-42).

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах апеляційної скарги відповідно до частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач є пенсіонером за віком та перебуває на обліку у відповідача.

Відповідно до довідки від 20.11.2015 року № НОМЕР_1 позивача взято на облік як особу, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції та перебуває за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Победи, 29.

Згідно довідки від 01.12.2016 року виплата пенсії позивачеві з липня 2014 року не здійснюється.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII (далі Закон № 1706-VII).

Відповідно до статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

У відповідності до частини 3 статті 4 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідачем рішення про припинення виплати пенсії позивачу з квітня 2016 року управлінням не виносилось. Закон № 1058-IV або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав призупинення виплати пенсій, є тільки підстави припинення виплати відповідно до статті 49 цього Закону, але жоден з таких випадків управлінням не застосований та не доведений.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону № 1058-IV, за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Оцінюючи спірні правовідносини колегія суддів звертається до положень Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Колегія суддів також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Посилання заявника апеляційної скарги на обставину, що електронна пенсійна справа АСОПД/КОМТЕХ на ОСОБА_2 містить особливість «Переселенець не зареєстрований» (код 93), як підставу для припинення нарахування пенсійних виплат, не приймається судом апеляційної інстанції з огляду на наявність у позивача довідки від 20.11.2015 року № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка не скасована та діє безстроково.

Крім того, колегія суддів спростовує доводи відповідача щодо правомірності припинення виплат пенсії позивачу, застосовуючи при цьому положення підзаконних нормативно-правових актів, оскільки, як вже зауважував суд апеляційної інстанції, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються законами про пенсійне забезпечення, а відповідно до Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні його пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без прийняття відповідного рішення, тощо.

Колегія суддів застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на викладене, колегія суддів вбачає в діях відповідача ознаки дискримінації по відношенню до позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

Враховуючи, що пенсія за віком є виплатою довічною та постійною, а також доведену позивачем протиправну бездіяльність щодо невиплати відповідачем його пенсії без прийняття відповідного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції постанова винесена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Словянського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 09 лютого 2017 року у справі № 243/10260/16-а - залишити без задоволення.

Постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 09 лютого 2017 року у справі № 243/10260/16-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя О.О. Чебанов

Судді О.О. Шишов

ОСОБА_3