Справа № 826/15676/16
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Троян Н.М.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, треті особи: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Український фінансовий світ", Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною та скасування постанови від 16.09.2016 року про відмову у відкриття виконавчого провадження №52217527, зобов'язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, треті особи: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Український фінансовий світ", Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною та скасування постанови від 16.09.2016 року про відмову у відкриття виконавчого провадження №52217527, зобов'язання вчинити дії.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з'явилися в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.09.2016 року старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві за результатами розгляду заяви про примусове виконання виконавчого листа № 826/3535/15 виданого 30.09.2015 року Київським апеляційним адміністративним судом винесено постанову ВП № 52217527 про відмову у відкритті виконавчого провадження, якою відмовлено у відкритті виконавчого провадження, оскільки згідно виконавчого документу боржник знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що згідно адміністративно територіального розподілу не відноситься до Шевченківського району м. Києва.

ОСОБА_2 не погоджуючись з постановою про відмову у відкритті виконавчого провадження №52217527 від 16.09.2016 року та вважаючи її такою, що підлягає скасуванню звернулась з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Згідно з частиною першою статті 20 зазначеного Закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Відповідно до пункту 1 частини першої та частини другої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. У заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вправі зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, місцезнаходження його майна тощо), а також шляхи отримання ним коштів, стягнутих з боржника.

Пунктом 3 частини першої статті 18 зазначеного Закону встановлено, що у виконавчому документі зазначається, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 61) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

З аналізу вищезазначених норм слідує, що державний виконавець може відмовити у відкритті виконавчого провадження у випадку, якщо виконавчий документ пред'явлено органу державної виконавчої служби не за місцем виконання рішення, яким є місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна, а у разі якщо боржник є юридичною особою - місцезнаходження його постійно діючого органу або майна. При цьому місцезнаходження боржника - юридичної особи є обов'язковим реквізитом виконавчого документу, водночас стягувач наділений правом зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, місцезнаходження його майна тощо) у заяві про відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець відмовив у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Разом з тм, з виконавчого листа №826/3535/15 від 30.09.2015 року виданого Київським апеляційним адміністративним судом, слідує, що божником в ньому визначено - Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "Український фінансовий світ" та зазначено щодо нього 2 адреси, адресу реєстрації: АДРЕСА_2 та адресу для листування: АДРЕСА_1. Ідентифікаційним кодом суб'єкта господарської діяльності в зазначеному листі щодо боржника визначено ідентифікаційний код ПАТ "КБ "Український фінансовий світ".

Суд попередньої інстанції правильно звернув увагу на те, що положеннями Закону України "Про виконавче провадження" на державного виконавця не покладено обов'язку щодо перевірки місцезнаходження боржника зазначено у виконавчому документі даним зазначеним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. А також на той факт, що у випадку здійснення державним виконавцем відповідної перевірки за кодом ЄДРПОУ зазначений в виконавчому листі № 826/3535/15 від 30.09.2015 року було встановлено адресу місцезнаходження ПАТ "КБ "Український фінансовий світ" в місті Донецьку.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до п.17 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Уповноважена особа Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду) визначається виконавчою дирекцією Фонду. До неї застосовуються правила та вимоги, визначені статтею 35 цього Закону.

Як вбачається з ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 22 вересня 2015 року та із виконавчого листа , виданого 30 вересня 2015 року, суд зобов'язав Уповноважену особу Фонду гаратування вкладів фізичних осіб, а не Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вчинити певні дії, а тому боржником у виконавчому провадженні є Уповноважена особа Фонду, а не Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, як на те посилається представник апелянта.

Та обставина, що Уповноважена особа Фонду є працівником Фонду, ніяким чином не впливає на місце виконання виконавчого документу, виходячи з вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконання судового рішення здійснюється за виконавчим листом, що видається судом, який ухвалив рішення. Крім того, державний виконавець не може самостійно визначати особу боржника.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач, відмовиляючи у відкритті виконавчого провадження, діяв в рамках чинного на той час Закону України, в межах наданих йому повноважень та з урахуванням Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.

Викладені в апеляційній скарзі апелянтом доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції має право за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 лютого 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України у порядку та в строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 05 квітня 2017 року.

Головуючий суддя Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.