Справа № 577/1035/17
Суддя: Кравченко В. О.
Дата ухвалення: 2017-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 577/1035/17
Провадження № 2-а/577/37/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" квітня 2017 р. м. Конотоп

Конотопський міськрайонний суд Сумської бласті в складі: головуючого судді Кравченка В.О.

при секретарі Мирошниченко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Конотопі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, інтереси якого за довіреністю представляє ОСОБА_2, до Конотопського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання неправомірним рішення про припинення виплати пенсії та зобовязання відновити виплату пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_2 просить визнати неправомірним рішення Конотопського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо відмови у поновленні виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 та зобов»язати відповідача поновити виплату раніше призначеної пенсії ОСОБА_1, починаючи з 7 жовтня 2009 року.

На обгрунтування вимог зазначила, що раніше ОСОБА_1 постійно проживав у м.Конотопі, тобто в Україні. Тут йому була призначена пенсія за віком. У квітні 2001 року ОСОБА_1 виїхав до Ізраїлю, де проживає по теперішній час. З прийняттям Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1, який проживав за кордоном, виплата пенсії була припинена. Проте, рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року норма, на підставі якої відбулось припинення виплати пенсії (п.2 ч.1 ст.49 вказаного Закону), визнана неконституційною.

20.02.2017 року відповідачу була подана заява про відновлення виплати пенсії, проте рішенням від 27.02.2017 року - відмовлено, що і стало підставою для звернення до суду.

Представник Конотопського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області ОСОБА_3 заперечує задоволенню вимог, при цьому вважає, що позов слід залишити без розгляду внаслідок пропуску строку звернення до суду. Також посилається на безпідставність вимог і правомірність відмови у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1, оскільки останній не проживає на території України, а мешкає в Ізраїлі.

Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення вимог виходячи із такого.

Сторонами визнано, що ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком виплата якої припинена на підставі п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» внаслідок виїзду останнього на проживання до Ізраїлю. Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №1-32/2009 наведена норма визнана неконституційною, а тому втратила чинність. 20.02.2017 року представник позивача звернувся до управління ПФУ про поновлення виплати пенсії позивачу за віком, на що йому було відмовлено з підстав неможливості перерахування пенсії, оскільки позивач проживає за межами України.

За приписом ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У Постанові від 12.05.2015 року у справі №21-180а15 Верховний Суд України висловив наступну правову позицію.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону

№ 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед відїздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може повязуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобовязана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обовязковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобовязані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

На підставі наведеного колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

З урахуванням викладеного посилання відповідача на пропущений позивачем строк звернення до суду, залишення позову без розгляду та відмову у задоволенні вимог внаслідок проживання позивача за межами України не заслуговує на увагу суду.

Керуючись: ст.ст. 2, 9, 11, 69-71, 94, 97, 100, 158-163, 244-2 КАС України, Законом України Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними дії Конотопського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо відмови у поновленні виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 та зобов»язати Конотопське об»єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області поновити виплату раніше призначеної пенсії ОСОБА_1, починаючи з 7 жовтня 2009 року.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Конотопський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: ОСОБА_4