Справа № 808/497/17
Суддя: Дуляницька Світлана Мефодіївна
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року 17год.58хв.Справа № 808/497/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Дуляницької С.М., за участю секретаря судового засідання Філоненко Ю.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: представник Костяновська Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Прокуратури Запорізької області

про визнання протиправними та скасування наказів №1дк від 11.01.2017 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" та №387ц від 20.12.2016 в частині зменшення позивачу премії, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до прокуратури Запорізької області (надалі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Запорізької області № 1дк від 11 січня 2017 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності";

- визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Запорізької області № 387ц від 20 грудня 2016 про виплату премії за грудень 2016 року в меншому розмірі від місячного фонду преміювання в частині зменшення позивачу розміру премії за грудень 2016 року та зобов'язання прокуратури Запорізької області нарахувати та виплатити позивачу різницю, яка становить 50% від місячного фонду преміювання та виплаченої премії за грудень 2016 року.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач призначений на посаду керівника Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області з 15.12.2015 наказом Генерального прокурора України № 758к від 08 грудня 2015 року. У керівника регіональної прокуратури відсутнє право на застосування до керівника місцевої прокуратури дисциплінарного стягнення, оскільки відповідно до ст.11 Закону України "Про прокуратуру", керівник регіональної прокуратури у встановленому цим Законом порядку на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів приймає рішення про застосування до прокурора регіональної та місцевої прокуратури дисциплінарного стягнення або щодо неможливості подальшого перебування його на посаді прокурора. Керівник регіональної прокуратури видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень. Відповідно до ст. 147-1 Кодексу законів про працю України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу працівника. Зважаючи, що на адміністративну посаду керівника Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області позивача призначено наказом Генерального прокурора України, тому виключне право застосовувати дисциплінарне стягнення до позивача має Генеральний прокурор України. Тому наказ № 1дк від 11.01.2017 прийнятий за відсутності у керівника регіональної прокуратури повноважень.

Крім того, посилання в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності на вимоги Дисциплінарного статуту прокуратури України прямо суперечить положенням п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України, відповідно до якого виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями та відповідальність за них.

Також перед застосуванням до позивача дисциплінарного стягнення не по усіх фактах, зазначених в наказі, відібрано у позивача письмові пояснення. Надані позивачем пояснення щодо розслідування кримінальних проваджень та неналежного здійснення процесуального керівництва у них підпорядкованими прокурорами не враховано під час прийняття рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, чим порушено право позивача на прийняття участі під час прийняття рішення.

Позивач вважає недопустимим посилання в оскаржуваному наказі на наказ Генерального прокурора України від 19.12.2012 № 4гн "Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні", оскільки вказаний наказ не відповідає вимогам Закону України "Про прокуратуру", не зареєстрований у Міністерстві юстиції України.

Також в наказі № 1дк зазначається про неналежне виконання позивачем тих повноважень, які відповідно до положень Закону України "Про прокуратуру" та Кримінального процесуального кодексу України не є його повноваженнями.

Факти неналежного процесуального керівництва зі сторони позивача не мали місця. Позивач не допускав неналежного виконання службових обов'язків. Крім того, гарантії незалежності прокурора передбачені Законом України "Про прокуратуру", зокрема п.3 ч.1 ст.16 якого заборонено незаконний вплив, тиск чи втручання у здійснення повноважень прокурора. Відповідачем не доведено наявність причинного зв'язку між порушеннями, які допустив позивач, та негативними наслідками таких порушень.

В наказі № 1дк чітко не зазначено, які саме порушення відображення інформації ЄРДР допущені, якою посадовою особою, у яких саме кримінальних провадженнях їх допущено, час вчинення порушень та негативні наслідки, які вони потягли. Крім того не зазначено, які саме дії або бездіяльність позивача призвели до цих порушень. Посилання на порушення вимог наказу Генерального прокурора України №275 від 16.10.2015 "Про організацію діяльності органів прокуратури з питань ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, статистики та їх аналізу" не відповідає вимогам ч.2 ст.9 Закону України "Про прокуратуру", оскільки не зареєстрований у Міністерстві юстиції України.

Щодо протиправності наказу № 387ц від 20.12.2016 в частині, що стосується позивача, останній зазначає таке. Посилання в оскаржуваному наказі на неналежну організацію за станом досудового розслідування у формі процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 00001754 від 04.11.2015 є необґрунтованим, оскільки позивач не здійснює повноваження процесуального прокурора у вказаному кримінальному провадженні. Крім того неправомірним також є покликання на Положення про преміювання, оскільки наказ Генерального прокурора України, яким таке положення затверджено, не опублікований на сайті Генеральної прокуратури України.

Позивач просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач подав письмові заперечення проти позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що ст.43 Закону України "Про прокуратуру" визначено підстави для притягнення прокурорів до дисциплінарної відповідальності, серед яких невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків. Пунктом 5-1 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру" визначено, що до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" цього Закону (зокрема, ст. 44-50 Закону), дисциплінарне провадження щодо прокурорсько-слідчих працівників, здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 6 листопада 1991 року № 1795-XII. Крім того, представник відповідача зазначає, що накази Генерального прокурора України від 19.12.2012 № 4гн та від 16.10.2015 № 275 не мають міжвідомчого характеру та стосуються лише органів прокуратури, відносяться до сфери управління Генеральної прокуратури України, а відтак, не потребують державної реєстрації Міністерством юстиції України. Також представник відповідача зазначає, що прокуратурою Запорізької області встановлено факти неналежного виконання позивачем своїх обов'язків, що і стало підставою для притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності. Преміювання працівників прокуратури належить до дискреційних повноважень прокурора області, а відтак втручання в ці повноваження є неприпустимим. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суд, заслухавши в судовому засіданні позивача, представника відповідача, проаналізувавши подані докази, встановив наступні факти.

Наказом Генерального прокурора України від 08.12.2015 № 758к ОСОБА_1 призначено керівником Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області строком на п'ять років з 15.12.2015 (а.с.25 том 1).

На спільних нарадах, що відбулися при прокуророві Запорізької області 22.12.2016 обговорено питання про стан протидії злочинності у сфері земельних відносин, представництва інтересів держави в зазначеній сфері; про стан процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, пов'язаних із незаконним зайняттям рибним, звіриним або іншим водним добувним промислом, захисту інтересів держави у вказаній сфері; про стан облікової дисципліни при відображенні в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення, осіб, які їх учинили, та рух кримінальних проваджень. На вказаних нарадах встановлено факти неналежного виконання позивачем службових обов'язків із організації роботи зі здійснення нагляду за розслідуваннями злочинів у сфері земельних відносин; із організації роботи зі здійснення нагляду за розслідуванням злочинів, пов'язаних із незаконним зайняттям рибним, звіриним або іншим водним добувним промислом; незабезпечення належного рівня організації роботи та виконавської дисципліни з питань забезпечення контролю за об'єктивним відображенням в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей щодо кримінальних правопорушень, осіб, які їх учинили, та прийнятих під час досудового розслідування процесуальних рішень (а.с.181-198 том 1, а.с.219-222 том 1).

26.12.2016 позивач надав письмові пояснення щодо недоліків та прорахунків у роботі Токмацької місцевої прокуратури, на які звернуто увагу позивача на оперативних нарадах в доповідях прокурора області та його заступників (а.с.32-38 том 1).

Наказом прокурора Запорізької області від 11.01.2017 № 1дк "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" керівнику Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області раднику юстиції ОСОБА_1 оголошено догану за неналежне виконання службових обов'язків, що призвело до тяганини в розслідування кримінальних проваджень, не реагування на прийняті у них слідчими та процесуальними керівниками незаконні процесуальні рішення, відсутність контролю за дотриманням обліково-реєстраційної дисципліни (а.с.18-23 том 1).

З вказаним наказом позивач ознайомився 12.01.2017, оскаржує його в судовому порядку.

Крім того, позивач не погоджується з наказом прокурора Запорізької області № 387ц від 20.12.2016, яким позивачу за незабезпечення якісного та дієвого контролю за належним здійсненням підлеглими працівниками обов'язків, передбачених КПК України та галузевим наказом Генерального прокурора України № 4гн від 19.12.2012, зменшено до 50% від місячного фонду преміювання премію за грудень 2016 року; просить вказаний наказ в частині, що стосується позивача, визнати протиправним та скасувати; зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу різницю, яка становить 50% від місячного фонду преміювання та виплаченої премії за грудень 2016 року.

Надаючи оцінку правомірності оскаржених наказів, суд зазначає таке.

Спірні правовідносини врегульовуються Законом України "Про прокуратуру" №1697-VІІ від 14.10.2014 р., Кодексом законів про працю України, Дисциплінарним статутом прокуратури України, затвердженим постановою Верховної Ради України від 06.11.1991 №1795-ХІІ; постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 та Положенням про преміювання працівників органів прокуратури України, затвердженим наказом Генерального прокурора України № 84 від 18.06.2015.

При цьому суд враховує, що пріоритетними є норми спеціального закону. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадку, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин або коли про це йдеться у спеціальному законі.

У розумінні п.15 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Оскільки позивач ОСОБА_1 на день виникнення спірних правовідносин обіймав посаду керівника Токмацької місцевої прокуратури, відповідно, суд встановив, що він проходив публічну службу в органах прокуратури.

Визначаючись із твердженням позивача про відсутність на даний час повноважень у керівника регіональної прокуратури на притягнення до дисциплінарної відповідальності керівника місцевої прокуратури, суд зазначає наступне.

Дійсно, відповідно до п. 22 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Згідно ст.43 Закону України "Про прокуратуру" прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав:

1) невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків;

2) необґрунтоване зволікання з розглядом звернення;

3) розголошення таємниці, що охороняється законом, яка стала відомою прокуророві під час виконання повноважень;

4) порушення встановленого законом порядку подання декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру;

5) вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури;

6) систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики;

7) порушення правил внутрішнього службового розпорядку;

8) втручання чи будь-який інший вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності при цьому ознак адміністративного чи кримінального правопорушення;

9) публічне висловлювання, яке є порушенням презумпції невинуватості.

Тобто, Законом України "Про прокуратуру" визначено перелік діянь, які є дисциплінарними правопорушеннями прокурора.

Положеннями статей 44-50 вказаного Закону визначено порядок здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорсько-слідчих працівників, види дисциплінарних стягнень, строки їх застосування тощо.

Проте, згідно абз. 3 п. 1 розділу XII "Прикінцеві положення" Закону України "Про прокуратуру" ст.ст.21, 28-38, 42, 44-50, 62-63, 65-79 цього Закону набирають чинності 15 квітня 2017 року.

Водночас, відповідно до пп.5 п.5-1 Перехідних положень вказаного Закону, до набрання чинності положеннями, передбаченими абз.3 п.1 розділу XII "Прикінцеві положення" цього Закону дисциплінарне провадження щодо прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту прокуратури України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 6 листопада 1991 року № 1796-ХІІ (далі - Статут).

Відповідно ст.8 роз. ІІІ Статуту дисциплінарні стягнення щодо прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовуються за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Відповідно ст. 9 даного Статуту дисциплінарними стягненнями є: 1) догана; 2) пониження в класному чині; 3) пониження в посаді; 4) позбавлення нагрудного знаку "Почесний працівник прокуратури України"; 5) звільнення; 6) звільнення з позбавленням класного чину.

Стаття 10 Статуту передбачає, що Генеральний прокурор України має право застосовувати дисциплінарні стягнення, зазначені у статті 9 цього Статуту, в повному обсязі, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Прокурори областей мають право застосовувати такі дисциплінарні стягнення: догану, пониження в посаді, звільнення, крім пониження на посаді і звільнення працівників, які призначаються Генеральним прокурором України.

А відтак, твердження позивача про відсутність у прокурора області повноважень на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності спростовуються вище наведеними нормами, відповідно до яких прокурор області може застосувати догану і до працівника, який призначений на посаду Генеральним прокурором України; можливість застосування при дисциплінарному провадженні щодо прокурорсько-слідчих працівників Дисциплінарного статуту прокуратури України передбачена пп.5 п.5-1 Перехідних положень Закону України "Про прокуратуру".

Крім того, відповідно до ст. 11 Статуту, дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.

Суд звертає увагу на те, що на позивача ОСОБА_1 відповідно до оскаржуваного наказу прокуратури Запорізької області від 11.01.2017 № 1дк, накладений такий вид дисциплінарного стягнення, як догана, що є найменш суворим стягненням, передбаченим Статутом.

Щодо наявності підстав для застосування до позивача дисциплінарного стягнення, суд зазначає таке.

Зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що догана позивачу оголошена за неналежне виконання службових обов'язків, що призвело до тяганини при розслідуванні кримінальних проваджень, не реагування на прийняті у них слідчими та процесуальними керівниками незаконні процесуальні рішення, відсутність контролю за дотриманням обліково-реєстраційної дисципліни.

Повноваження керівника місцевої прокуратури визначені в ст.13 Закону України "Про прокуратуру". Крім того, повноваження прокурора при здійсненні нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням визначені Кримінальним процесуальним кодексом України.

Також, відповідно до наказів Токмацької місцевої прокуратури "Про розподіл обов'язків між працівниками Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області" (а.с.38-244 том 2, а.с.1-76 том 3), на позивача було покладено ряд обов'язків, зокрема: загальне керівництво роботою прокуратури за всіма напрямами діяльності, визначеними Конституцією України, Законом України "Про прокуратуру" та наказами Генерального прокурора України; організація діяльності очолюваної прокуратури, загальна координація діяльності правоохоронних органів міста Токмака та Токмацького, Оріхівського, Гуляйпільського, Пологівського, Вільнянського та Новомиколаївського районів у сфері протидії злочинності; організація і проведення оперативних нарад працівників місцевої прокуратури, контроль за виконанням прийнятих рішень; загальна організація діяльності роботи прокурорів місцевої прокуратури, які здійснюють нагляд у формі процесуального керівництва за додержанням законів слідчими та оперативними підрозділами Токмацького, Оріхівського, Гуляйпільського, Пологівського, Вільнянського та Новомиколаївського відділень поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в області, а також Пологівського відділу поліції ГУНП в області при провадженні досудового розслідування; здійснення процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення у найбільш актуальних і резонансних кримінальних провадженнях при вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів; організація контролю за об'єктивним відображенням в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей щодо кримінальних правопорушень, осіб, які їх учинили, та прийнятих під час досудового розслідування процесуальних рішень; загальна організація системного контролю за додержанням КПК України та нормативно-правових актів з питань ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також за надходженням інформації про судове рішення у кримінальному провадженні тощо.

Обставини щодо наявності фактів неналежного виконання позивачем службових обов'язків підтверджуються наявними в матеріалах справи документами: листами прокуратури Запорізької області, адресованими керівнику Токмацької місцевої прокуратури, від 16.12.2016 № 04/2/2-659-16, від 26.12.2016 № 04/2/2-629-16, від 19.12.2016 № 04/2/2-814-08, від 23.12.2016 № 04/2/2-3604-16,від 06.01.2017 № 04/2/2-702-16, від 09.12.2016 № 04/2/2-678-16, від 16.12.2016 № 04/2/2-665-16 (а.с.168-180 том 1), копіями протоколів нарад при прокуророві області (а.с.181-209, 219-222 том 1), наявністю скарг на неналежне досудове розслідування у кримінальних провадженнях (а.с.136-141 том 1), копіями листів про посилення контролю за достовірністю відображення в ЄРДР та слідчій звітності відомостей (а.с.223-250 том 1, а.с.1-37 том 2).

Щодо покликання позивача на необґрунтованість застосування до нього дисциплінарного стягнення за невиконання наказів Генерального прокурора України від 19.12.2012 № 4гн "Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні" та від 16.10.2015 № 275 "Про організацію діяльності органів прокуратури з питань ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, статистики та її аналізу", оскільки такі накази не зареєстровані Міністерством юстиції України, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 1 Указу Президента України "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" від 03.10.1992 № 493, державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер.

Відповідно до пунктів 2, 3, 5 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 №731, державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер. На державну реєстрацію подаються нормативно-правові акти, прийняті уповноваженими на це суб'єктами нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, що містять норми права, мають неперсоніфікований характер і розраховані на неодноразове застосування, незалежно від строку їх дії (постійні чи обмежені певним часом) та характеру відомостей, що в них містяться, у тому числі з грифами "Для службового користування", "Особливої важливості", "Цілком таємно", "Таємно" та іншими, а також прийняті в порядку експерименту.

На державну реєстрацію не подаються акти:

а) персонального характеру (про склад комісій, призначення на посаду і звільнення з неї, заохочення працівників тощо);

б) дія яких вичерпується одноразовим застосуванням, крім актів про затвердження положень, інструкцій та інших, що містять правові норми;

в) оперативно-розпорядчого характеру (разові доручення);

г) якими доводяться до відома підприємств, установ і організацій рішення вищестоящих органів;

д) спрямовані на організацію виконання рішень вищестоящих органів і власних рішень міністерств, інших органів виконавчої влади, що не мають нових правових норм;

е) рекомендаційного, роз'яснювального та інформаційного характеру (методичні рекомендації, роз'яснення, у тому числі податкові, тощо), нормативно-технічні документи (національні та регіональні стандарти, технічні умови, будівельні норми і правила, тарифно-кваліфікаційні довідники, кодекси усталеної практики, форми звітності, у тому числі щодо державних статистичних спостережень, адміністративних даних та інші).

Також відповідно до п.1.4 Положення про порядок підготовки та подання на державну реєстрацію нормативно-правових актів Генеральної прокуратури України, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 13.10.2015 № 265, державній реєстрації підлягають накази Генеральної прокуратури України нормативно-правового змісту незалежно від строку їх дії та характеру відомостей, що в них містяться, у тому числі з обмеженим доступом, а також прийняті в порядку експерименту, якщо в них є одна або більше норм, які:

зачіпають соціально-економічні, політичні, особисті та інші права, свободи й законні інтереси громадян, проголошені й гарантовані Конституцією та законами України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародними договорами України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та acquis communautaire, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, встановлюють новий або змінюють, доповнюють чи скасовують організаційно-правовий механізм їх реалізації;

мають міжвідомчий характер, тобто є обов'язковими для інших органів державної виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ і організацій, що не входять до сфери управління Генеральної прокуратури України.

Зі змісту наказів Генерального прокурора України від 19.12.2012 № 4гн (а.с.89-105 том 1) та від 16.10.2015 № 275 (а.с.106-109 том 1) вбачається, що такі накази розроблені з метою забезпечення організації та координації роботи органів прокуратури, не містять нових норм права, не зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян та не мають міжвідомчого характеру. А відтак, покликання позивача на необхідність державної реєстрації таких наказів є не обґрунтованими.

Водночас, відповідно до ст. 17 Закону України "Про прокуратуру", під час здійснення повноважень, пов'язаних з реалізацією функцій прокуратури, прокурори є незалежними, самостійно приймають рішення про порядок здійснення таких повноважень, керуючись при цьому положеннями закону, а також зобов'язані виконувати лише такі вказівки прокурора вищого рівня, що були надані з дотриманням вимог цієї статті.

Накази адміністративного характеру, а також вказівки, що прямо стосуються реалізації прокурором функцій прокуратури, видані (віддані) в письмовій формі в межах повноважень, визначених законом, є обов'язковими до виконання відповідним прокурором.

А відтак, позивач зобов'язаний був у своїй діяльності дотримуватися наказів Генерального прокурора України від 19.12.2012 № 4гн та від 16.10.2015 № 275.

Щодо покликань позивача на надмірне навантаження як на обґрунтовану підставу неможливості належного виконання своїх обов'язків, суд зазначає, що дійсно, територіальна юрисдикція Токмацької місцевої прокуратури поширюється на Гуляйпільський, Вільнянський, Новомиколаївський, Оріхівський, Пологівський, Токмацький райони та місто Токмак. Райони територіально віддалені від м.Токмака, що може створювати певні незручності в роботі. Водночас суд зазначає, що в районах є відділи Токмацької місцевої прокуратури, між працівниками Токмацької місцевої прокуратури розподілені обов'язки. Позивач, як керівник місцевої прокуратури, повинен був належним чином організувати діяльність очолюваної ним прокуратури, контролювати та координувати роботу прокуратури та її відділів зокрема через своїх заступників та керівників відділів.

Враховуючи, що в ході розгляду справи знайшли своє підтвердження факти неналежного виконання позивачем службових обов'язків, та зважаючи, що застосоване до позивача наказом від 11.01.2017 № 1дк дисциплінарне стягнення (догана) є найменш суворим з передбачених Статутом, вказаний наказ прокурором Запорізької області прийнятий в межах своїх повноважень, суд не вбачає підстав для визнання такого наказу протиправним та його скасування.

Щодо наказу № 387ц від 20.12.2016 (а.с.24, 160-163 том 1), суд зазначає таке.

Відповідно до змісту вказаного наказу, позивачу в грудні 2016 року виплачено премію у розмірі 50% від місячного фонду преміювання. Водночас, позивач зазначає, що заслуговує на премію в розмірі 100% від місячного фонду преміювання, а тому просить, щоб суд зобов'язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу різницю в премії.

Надаючи оцінку вказаним позовним вимогам суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за вислугу років; виконання обов'язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" керівникам органів прокуратури надано право у межах затвердженого фонду оплати праці здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи, а також з нагоди державних, професійних свят та ювілейних дат у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці. Конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників визначаються у положенні про преміювання.

Наказом Генерального прокурора України від 18.06.2015 № 84 затверджено Положення про преміювання працівників органів прокуратури України (а.с.164-167 том 1), відповідно до п. 1.8 якого у разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи і порушення трудової дисципліни премія виплачується в меншому розмірі або не виплачується.

З наведених норм вбачається, що преміювання працівників прокуратури є правом керівника органу прокуратури, яке він реалізовує на власний розсуд з врахуванням особистого вкладу працівника в загальні результати роботи та в межах затвердженого фонду оплати праці.

Відповідач до матеріалів справи надав копію рапорта прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення юриста 1 класу ОСОБА_3 від 09.12.2016 (а.с.77-78 том 1), яким повідомлено про те, що стан досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001215 від 28.08.2016 не відповідає вимогам КПК, у зв'язку з чим надійшло звернення народного депутата України ОСОБА_4 Порушення стали можливими через неналежне виконання своїх службових обов'язків прокурором Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_5 та керівником Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_1 На копії рапорта міститься відмітка про ознайомлення позивача з таким рапортом 14.12.2016.

Щодо покликань позивача на неможливість застосування Положення про преміювання працівників органів прокуратури України, оскільки відповідний наказ Генерального прокурора України відсутній у вільному доступі, не розміщений на офіційному сайті Генеральної прокуратури України, суд зазначає таке.

В наказі № 84 від 18.06.2015 зазначено, що з вказаний наказ надсилається прокурорам обласного рівня, доводиться до відома прокурорсько-слідчих працівників. Позивач в судовому засіданні підтвердив, що зміст Положення про преміювання працівників органів прокуратури України йому був відомий, оскільки примірник наказу надходив до місцевої прокуратури.

Враховуючи наявність рапорта від 09.12.2016 та дискреційних повноважень у керівника регіональної прокуратури на самостійне встановлення розміру премії, суд не вбачає підстав для визнання протиправним та скасування наказу № 387ц від 20.12.2016 в частині, що стосується позивача, а відтак і підстав для зобов'язання відповідача доплатити позивачу премію за грудень 2016 року до рівня 100% місячного фонду преміювання.

Згідно із частиною 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частина 2 статті 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, досліджені в судовому засіданні докази, норми законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, доказів, які б спростовували правомірність дій відповідача позивачем не представлено, а судом таких доказів не здобуто, в зв'язку з чим суд приходить до переконання, що позов до задоволення не підлягає.

Судові витрати на користь позивача не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.М.Дуляницька