Справа № 316/30/17
Суддя: Вільямовська Н. О.
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 316/30/17
Провадження № 2-а/316/65/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2017 року м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: Вільямовської Н.О.,

при секретарі: Рябуха О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Енергодар адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Енергодар Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком у відповідності до ст. 26, ч. 2 ст. 40 Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2013р. 2014р. 2015р. Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 29.11.2016 року відповідно до ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати в Україні з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2013-2015 рр.) та виплатній різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.Також просить стягнути з УПФУ в м. Енергодар Запорізької області на свою користь сплачений судовий збір в розмірі 640,00 грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 1500,00грн.

В обґрунтування вимог зазначила, що з 21.03.1996 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Енергодар Запорізької області та отримує пенсію у відповідності до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за списком № 1. Після призначення їй пенсії, вона продовжувала працювати.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 08.07.2014 року ОСОБА_1 набула право на призначення пенсії за віком і 29.11.2016 року звернулася до Управління пенсійного фонду України в м. Енергодар Запорізької області з заявою про призначення пенсії за віком.

Але, Управління пенсійного фонду України в м. Енергодар Запорізької області листом № 134/П-1 від 13.12.2016 року їй відмовило у призначенні пенсії за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки, на думку УПФУ в м. Енергодар Запорізької області, ОСОБА_1 вже й так отримує пенсію за віком у відповідності до даного Закону.

При цьому, при розрахунку її пенсії застосовується показник середньої заробітної плати в галузях економіки за 2007 рік (абз. 1 ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» при переході з одного виду пенсії на Інший).

Вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують її конституційні права, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Таким чином, громадяни України, які мають право одночасно на різні види пенсій, наділені правом обирати, у відповідності до якого закону їм отримувати пенсію, вид пенсії, яку вони хочуть отримувати, та час, з якого вони будуть отримувати дану пенсію.

Оскільки ОСОБА_1 пенсію було призначено у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, вона має право на призначення пенсії за віком на загальних підставах, відповідно до Закону № 1058-ІV, з питання призначення якої вона звернулася вперше. Пенсія ж за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» їй жодним чином не могла бути призначена, оскільки, відповідно до даного Закону, мають право на призначення пенсії - жінки, які досягли 60-річного віку, а ОСОБА_1 на той момент виповнилось лише 55 років.

Таким чином, їй, ОСОБА_1, має бути призначено пенсію за віком на загальних підставах відповідно до ст. 26, ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Подібна правова позиція була також висловлена Вищим Адміністративним судом України в ухвалах від 26 травня 2015 року № К/800/2756/14, від 03 червня 2015 року № К/800/15619/15 та Верховним Судом України у постанові від 31 березня 2015 року у справі № 21-612а14, яка, відповідно до приписів статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України. є обов'язковою для всіх судів України.

Крім того, після отримання права на пенсію за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку, ОСОБА_1 продовжувала працювати та сплачувати у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

При призначенні пенсії за віком на загальних підставах, має місце призначення іншого виду пенсії по іншому закону.

Таким чином, при призначенні пенсії за віком на загальних підставах у відповідності до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ОСОБА_1 має бути розраховано пенсії з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 даного Закону, із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про слухання справи у її відсутність, та просить вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с. 69).

Представник відповідача надіслав до суду письмові заперечення, у яких просив відмовити в задоволенні адміністративного позову (а.с. 51-56).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 08.07.2006 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Енергодар Запорізької області та отримує пенсію у відповідності до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за Списком № 2. Після призначення їй пенсії, вона продовжувала працювати.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 08.07.2014 року ОСОБА_1 набула право на призначення пенсії за віком і 29.11.2016 року звернулася до Управління пенсійного фонду України в м. Енергодар Запорізької області з заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 15).

Але, Управління пенсійного фонду України в м. Енергодар Запорізької області листом № 134/П-1 від 13.12.2016 року їй відмовило у призначенні пенсії за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки, на думку УПФУ в м. Енергодар Запорізької області, ОСОБА_1 вже й так отримує пенсію за віком у відповідності до даного Закону (а.с. 16).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року (далі - Закон України №1058-ІV), пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Види пенсійних виплат і соціальних послуг визначені у статті 9 вищезазначеного Закону, зокрема, за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються наступні пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону України № 1058-ІV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для окремих категорій громадян законами України можуть встановлюватися умови, норми і порядок їх пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування і недержавного пенсійного забезпечення.

Такою нормою зокрема є п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788- XII (далі - Закону України №1788- XII), відповідно до якої на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу 08.07.2006 року було призначено пенсію за віком на пільгових умовах (Список №2) відповідно до п. «б» ст.13 Закону України №1788- XII.

В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.26 Закону України №1058-ІV (в редакції чинній на момент звернення позивача з заявою про призначення пенсії за віком) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно з ч.1 ст.27 Закону України № 1058-ІV (в редакції чинній на момент звернення позивача з заявою про призначення пенсії за цим законом) Розмір пенсії за віком визначається за формулою:П = Зп * Кс, де:П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Відповідно до ч.2 ст.40 Закону України № 1058-ІV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Частиною третьою статті 45 Закону України №1058-ІV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону № 1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV, однак у випадку із заявою позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом.

Так, ОСОБА_1 було призначено пенсію відповідно до Закону України №1788- XII, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV вона звернулася вперше.

Крім того, після призначення пенсії на пільгових умовах позивач продовжувала працювати та сплачувала у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Отже, судом встановлено, що в порушення вимог діючого законодавства, УПФУ в м. Енергодар Запорізької області неправомірно відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком.

За таких умов, позовні вимоги ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на загальних підставах відповідно до ст. 26, ч.2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», про перерахунок та виплати різниці є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, суд вважає, що вимога позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу в сумі 1500,00грн. не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У ч. 1 та ч. 2 ст. 16 КАС України зазначається, що кожен має право користуватися правовою допомогою при вирішенні справ в адміністративному суді, яка надається в порядку, встановленому законом.

Для надання правової допомоги при вирішенні справ у судах в Україні діє адвокатура. У випадках, встановлених законом, правова допомога може надаватися й іншими фахівцями в галузі права. Порядок і умови надання правової допомоги, права й обов'язки адвокатів та інших фахівців у галузі права, які беруть участь в адміністративному процесі і надають правову допомогу, визначаються цим Кодексом та іншими законами.

Як зазначено в ч. 1 ст. 90 КАС України до витрат на правову допомогу відносяться витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором.

Частиною 3 ст. 4 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012р. № 5076-VI (далі - Закон № 5076) встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об'єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Доказами того, що особа є адвокатом, виходячи з положень ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 6 та ст. 17 Закону № 5076 є свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю в поєднанні з витягом з Єдиного реєстру адвокатів України (що може бути сформований і в електронному виді) на момент подання клопотання про відшкодування правової допомоги.

Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України від 01 жовтня 1999 р. (далі Правила адвокатської етики), єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Ст. 34 Правил адвокатської етики передбачено, що адвокат має право, окрім гонорару, стягувати з клієнта кошти, необхідні для покриття фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення, якщо обов'язок клієнта з погашення цих витрат визначено угодою. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов тощо), порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку ( квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати.

В постанові від 01 жовтня 2002 року по справі № 30/63 Верховний Суд України звернув увагу, що судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Також, в підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Матеріали справи містять копію договору про надання юридичних послуг № 432 від 29.11.2016 року, укладений між адвокатом Клопковим С.В. і ОСОБА_1 (а.с. 17), розрахунок витрат на правову допомогу (а.с. 18) , квитанцію (а.с. 19), акт виконаних робіт (а.с. 20), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 21).

Суду не надано належних та допустимих доказів фактичної оплати вказаної грошової суми представнику позивача, оскільки належним та допустимим доказом понесення таких витрат є відповідна банківська виписка з рахунку особи, що надає правову допомогу, із зазначенням оплати правової допомоги згідно договору та надходження суми від сторони по справі. Також таким документом може бути прибутковий ордер, якщо оплата проводилась у готівковій формі, чи інший розрахунковий документ.

Не підлягає задоволенню і вимога щодо стягнення з відповідача на корить ОСОБА_1 сплаченого судового збору, оскільки відповідно до ЗУ «Про судовий збір» зі змінами Пенсійний фонд України та його органи звільнені від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 26, 40, 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 159-163 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Енергодар Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком у відповідності до ст. 26, ч. 2 ст. 40 Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2013р. 2014р. 2015р.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Енергодарі Запорізької області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 29.11.2016 року відповідно до ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати в Україні з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2013-2015 рр.) та виплатній різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Постанову може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Енергодарський міський суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги на постанову, а у разі подання апеляційної скарги - відразу після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Н. О. Вільямовська