Справа № 826/11461/14
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2017-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2017 року м. Київ К/800/62713/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Калашнікової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Міндоходів на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 березня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2014 року у справі за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Кулик система» до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кулик систем» (надалі також - позивач, Товариство) звернулась до суду з адміністративним позовом до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів (надалі - відповідач, Митниця), в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення Митниці про коригування вартості товару від 10 липня 2014 року № 100270003.2014.000210/2 та картку відмови у прийнятті митної декларації від 10 липня 2014 року № 100270003/2014/319764.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2014 року, позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просив судові рішення скасувати, прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заперечень на касаційну скаргу не надходило.

Враховуючи положення частини другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), колегія суддів здійснює перегляд судових рішень в межах касаційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 22 квітня 2013 року між Товариством (покупець) та "ZheJiang TaiFeng Co., Ltd" (постачальник) було укладено контракт № 22/4-2013, згідно якого продавець продає, а покупець покупає продукцію, що визначені у специфікаціях (надалі - Контракт).

Відповідно до Специфікації № 1 від 25 травня 2014 року до Контракту фірмою "ZheJiang TaiFeng Co., Ltd" був поставлений позивачу товар (частина меблів, що призначені для складання офісних крісел) - механізм регулювання положень офісного крісла, модель TF014SA-KS - 1200 шт., механізм регулювання офісного крісла, модель SYM003BB-KS - 300 шт., торгова марка: Taifeng, країна виробництва: CN, виробник: Zhejiang TaiFeng Furniture Co., Ltd, загальною вартістю - 21 480,00 USD.

До митного оформлення товару декларантом подано митну декларацію № 100270003/2014/319764, до якої додано наступні документи:

- зовнішньоекономічний контракт № 22/4-2013 від 22 квітня 2013 року;

- картку обліку особи, що здійснює операції з товарами № 100/2012/008050 від 7 квітня 2014року;

- міжнародну автомобільну накладну (CMR) 0019 від 9 липня 2014 року;

- коносамент (Bill of Lading) № від 1 червня 2014 року;

- банківські платіжні документи від 22 травня 2014 року, від 18 червня 2014 року, від 24 червня 2014 року, від 8 травня 2014 року;

- лист № 70714/SM/IO/11 від 7 липня 2014 року, що підтверджує вартість перевезення;

- каталог виробника товару від 8 липня 2014 року;

- прайс-лист виробника товару від 1 січня 2014 року;

- інвойс № TF14.70 від 25 травня 2014 року;

- пакувальний лист № TF14.70 від 25 травня 2014 року;

- сертифікат про походження товару № 14С3305А0541/00017 від 6 червня 2014 року;

- митна декларація країни відправлення № 11773014 від 27 травня 2014 року;

- інформацію про позитивні результати здійснення контролю товару.

Митна вартість товарів була заявлена позивачем за основним методом за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Під час митного оформлення товару та визначенні митної вартості товарів, Митницею було зроблено висновок, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору, оскільки позивачем обрано метод визначення митної вартості товару не у відповідності до умов, наведених у главі 9 Митного кодексу України.

Митницею витребувано у позивача додаткові документи.

10 липня 2014 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товару № 100270003.2014.000210/2 та картку відмови у прийнятті митної декларації № 100270003/2014/319764.

Не погоджуючись із вищенаведеними рішеннями Митниці, позивач оскаржив їх до суду.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, прийшов до висновку, що Товариством подано достатній та належний пакет документів для застосування основного методу визначення митної вартості товару, а тому оскаржувані рішення відповідача підлягають скасуванню.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із даним висновком з огляду на наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною першою статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 57 Митного кодексу України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Частинами другою-восьмою статті 57 Митного кодексу України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини першої статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України встановлено обов'язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 МК контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Дана правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2016 року у справі 813/7851/13-а.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається із матеріалів справи, графа 33 оскаржуваних рішень не містить в собі викладення обставин наявності розбіжностей, ознак підробки тощо в конкретних наданих позивачем документах, доводи, викладені в оскаржуваному рішенні жодним чином не спростовують правильність визначення декларантом митної вартості товару за ціною договору, не ставлять під сумнів достовірність і точність відомостей про вартість товару, які містяться в передбачених законом і доданих до декларації для митного оформлення товару основних документах.

Враховуючи що позивач подав достатній та належний пакет документів для застосування основного методу визначення митної вартості товару, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо протиправності та скасування оскаржуваних рішень Митниці, оскільки відповідачем безпідставно та необґрунтовано застосовано другорядний метод визначення митної вартості.

Отже, колегія суддів, керуючись частиною першою статті 224 КАС України, приходить до висновку, що рішення судів попередніх інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір відповідно до норм матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 220-1, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 березня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді