Справа № 740/2996/16-а
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 740/2996/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Ковальова Т. Г.
Суддя-доповідач: Беспалов О.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.

суддів: Грибан І. О., Губська О. А.

за участю секретаря: Присяжної Д. В.

позивача ОСОБА_2, представника відповідача Кононця Ю. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу виконавчого комітету Ніжинської міської ради на постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Ніжинської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області з позовом до виконавчого комітету Ніжинської міської ради про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, з урахуванням уточнених позовних вимог, 22687, 20 грн.

Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до виконавчого комітету Ніжинської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено.

Стягнуто з виконавчого комітету Ніжинської міської ради на користь ОСОБА_2 за час затримки розрахунку при звільненні 22687 (двадцять дві тисячі шістсот вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувану постанову суду - скасувати з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, позивач перебувала в трудових відносинах з виконавчим комітетом Ніжинської міської ради з 12 листопада 2001 року по 21 березня 2016 року та була звільнена на підставі п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України (відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці) розпорядженням міського голови м. Ніжина Чернігівської області від 21 березня 2016 року №132-К.

За наслідками оскарження в судовому порядку звільнення ОСОБА_2 постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 липня 2016 року у справі № 740/1476/16-а позивача було поновлено на роботі з 21 березня 2016 року.

Розпорядженням міського голови м. Ніжина Чернігівської області від 29 липня 2016 року № 325-К ОСОБА_2 поновлено на роботі на посаді начальника юридичного відділу апарату виконавчого комітету Ніжинської міської ради з 21 березня 2016 року з посадовим окладом 1723, 00 грн. на місяць зі збереженням 10 рангу посадової особи місцевого самоврядування в межах V категорії посад.

08 серпня 2016 року розпорядженням міського голови м. Ніжина Чернігівської області № 331-К ОСОБА_2 звільнено з посади начальника юридичного відділу апарату виконавчого комітету Ніжинської міської ради з 08 серпня 2016 року на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України - прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

24.03.2016 року позивачу було здійснено виплату відповідно до ч.2 розпорядження міського голови № 132-К від 21.03.2016 р., але не всю суму.

Так позивач вважає, що їй не було виплачено: компенсацію за 7 днів невикористаної відпустки як жінці, яка працює і має двох дітей віком до 15 років, за 2009 рік; компенсацію за 9 днів невикористаної відпустки як жінці, яка працює і має двох дітей віком до 15 років, за 2012 рік; компенсацію за 6 днів невикористаної відпустки як жінці, яка працює і має двох дітей віком до 15 років, за 2016 рік.

10 серпня 2016 року позивач отримала остаточний розрахунок за вищезазначені 22 дні невикористаної відпустки, тобто через 4 місяці і 20 календарних днів після звільнення від 21 березня 2016 року.

В той же час, постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 листопада 2016 року у справі № 740/3180/16-а позов ОСОБА_2 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано розпорядження міського голови м.Ніжина Лінника А.В. від 08 серпня 2016 року № 331-к «Про звільнення з посади начальника юридичного відділу апарату виконавчого комітету Ніжинської міської ради ОСОБА_2.», поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника юридичного відділу апарату виконавчого комітету Ніжинської міської ради з 08 серпня 2016 року, стягнуто з виконавчого комітету Ніжинської міської ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 серпня 2016 року по 30 листопада 2016 року з розрахунку 236,32 грн. за один робочий день (вирахувавши з вказаної суми обов'язкові податки та платежі), стягнуто з виконавчого комітету Ніжинської міської ради на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі 5000,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2017 р. апеляційну скаргу виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області залишено без задоволення, а постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 листопада 2016 року - без змін.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У відповідності до ч. 3 ст. 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР (далі - Закон № 280) керівники відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради призначаються на посаду і звільняються з посади сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради одноособово, а у випадках, передбачених законом, - за погодженням з відповідними органами виконавчої влади.

Згідно ч. 8 ст. 59 Закону № 280 сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

В розумінні вищезазначених норм виплата всіх сум, що належать позивачу від роботодавця, мала бути проведена в день її звільнення, визначений розпорядженням Ніжинського міського голови.

В той же час, судовими рішеннями, ухваленими у справах № 740/1476/16-а та № 740/3180/16-а, обидва розпорядження про звільнення позивача скасовані, чим, фактично, продовжено трудову діяльність позивача та компенсовано її вимушений прогул середньомісячним заробітком.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ст. 117 КЗпП України застосовується тільки у тих випадках, коли особа має статус звільненого працівника, який встановлюється діючим рішенням роботодавця про звільнення.

В протилежному, випадку, на думку колегії суддів, незаконність звільнення не може мати своїм наслідком визнання за працівником права на проведення остаточного розрахунку, так як це суперечитиме встановленому праву працівника на продовження трудових відносин.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що поняття «незаконне звільнення» та «належність працівникові сум при звільненні» є діаметрально протилежними, а відтак, взаємовиключними.

В той же час, у відповідності до ст. 2 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 р. № 504/96-ВР (далі - Закон № 504) право на відпустки забезпечується, в тому числі, забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Статтею 24 Закону № 504 передбачено виплату грошової компенсації за всі не використані працівником дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи, у разі звільнення.

Положення вказаних норм прийняті законодавцем на виконання гарантованого статтею 45 Конституції України права на відпочинок.

В світлі висновку, викладеному у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», суд зобов'язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника, а виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення «Бендерський проти України», відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Натомість, оскаржуваним рішенням суд першої інстанції, фактично, позбавив позивача, що продовжує перебувати у трудових відносинах з роботодавцем, цього права, що є неприпустимим, не спростувавши вимоги ст. 2 Закону № 504.

Стаття 24 Закону № 504 допускає заміну щорічної відпустки грошовою компенсацією, але за бажанням працівника і за умови наданння працівникові щорічної та додаткових відпусток не менше ніж 24 календарних дні.

Проте, вказані відносини не були предметом даного спору.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду першої інстанції та апеляційним судом приймаються в якості належних.

У відповідності до статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення не у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому наявні підстави для його скасування.

У відповідності до ч. 2 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Зважаючи на те, що відповідачем витрати на залучення свідків та проведення експертизи не здійснювались в межах розгляду даного спору, питання про розподіл судових витрат вирішенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 196, 198, 202, 206, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Ніжинської міської ради на постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Ніжинської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Постанову Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 листопада 2016 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя О. О. Беспалов
Суддя І. О. Грибан
Суддя О. А. Губська

(Повний текст постанови виготовлено 06.04.2017 р.)

Головуючий суддя Беспалов О.О.

Судді: Губська О.А.

Грибан І.О.