Справа № 820/5226/16
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 р. Справа № 820/5226/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Жигилія С.П. , Дюкарєвої С.В.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.,

представників сторін : позивача - Маматова М.О., Дементьєва М.В., Фещенко В.Л.,

відповідача - Гарібян О.І., Бомко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Первомайської районної державної адміністрації Харківської області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2017р. по справі № 820/5226/16

за позовом Керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області

до Первомайської районної державної адміністрації Харківської області треті особи Державна інспекція сільського господарства в Харківській області , ОСОБА_6

про визнання незаконним та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИЛА

Позивач, Керівник Первомайської місцевої прокуратури Харківської області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Первомайської районної державної адміністрації (далі по тексту - Первомайська РДА, райдержадміністрація, відповідач), в якому просив суд визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Первомайської районної державної адміністрації № 346 від 22.07.2016 р.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.11.2016 року по справі № 820/5226/16 залучено до участі у справі Державну інспекцію сільського господарства в Харківській області та ОСОБА_6 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2017 року по справі № 820/5226/16 адміністративний позов керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави до Первомайської районної державної адміністрації Харківської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Державна інспекція сільського господарства в Харківській області, ОСОБА_6 про скасування розпорядження - задоволено.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Голови Первомайської районної державної адміністрації № 346 від 22.07.2016 року.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2017 року по справі № 820/5226/16 скасувати, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги з посиланням на ч.3 ст.78 Земельного кодексу України стверджує, що спірні земельні ділянки перебувають у приватній, а не колективній власності, як це стверджує позивач, оскільки такого різновиду права на землю, як право колективної власності, в Україні не існує. Крім того, суб'єкт права колективної власності - КСП «Більшовик» є ліквідованим, а тому, станом на час видачі спірного розпорядження, після розпаювання земельних ділянок, право колективної власності на них є припиненим. Пояснив, що землі колишньої колективної власності реформованого КСП «Більшовик» в повному обсязі розпайовані на виконання Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (тобто, визначено розмір земельної частики (паю) у колективній власності на землю кожного члена КСП без виділення земельних ділянок в натурі), але розподілені (виділені в натурі) на даний час частково (лише рілля, а інші види сільськогосподарських угідь - сінокоси, пасовища, багаторічні насадження залишились нерозподіленими). Таким чином, земельні ділянки (пасовища), що є предметом оспорюваного розпорядження, є розпайованими, але залишаються нерозподіленими та не витребуваними. Такі земельні ділянки є нереалізованою приватною власністю громадян, що підтверджуються отриманими громадянами сертифікатами, і саме цими земельними ділянками тимчасово (до моменту звернення громадян-власників сертифікатів) розпоряджається районна державна адміністрація з метою передачі їх в оренду на підставі ст.13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Оскільки нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки не відносяться до земель державної або комунальної власності, а є приватною власністю, відсутня необхідність проведення торгів з приводу передачі цих ділянок в оренду. Однак, вищезазначене не було враховано судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови. З огляду на викладене, вважає оскаржуване розпорядження правомірним та не вбачає підстав для його скасування.

Зазначив, що розпорядження голови Первомайської РДА № 346 від 22.07.2016 року про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо надання в оренду земельних ділянок є індивідуальним актом застосування норм права (правозастосовним актом індивідуальної дії), який вичерпав свою дію одночасно з його прийняттям, а тому не може бути скасований.

Стверджує про відсутність у прокурора в даному випадку підстав для звернення до суду з даним позовом. Вказує на безпідставність доводів позивача, з яким погодився суд першої інстанції, про те, що звернення прокурора до суду у спірних відносинах направлене на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про повернення у володіння та розпорядження держави оспорюваної земельної ділянки. Так, позивач подає позов з метою повернення земельних ділянок у володіння та користування держави, тим самим позбавляючи права громадян на землі, посвідчені сертифікатами. Така мета позову та рішення суду порушують права громадян, передбачені ст.ст.21, 22, 64 Конституції України. Твердження прокуратури в обґрунтування підстав звернення до суду про відсутність органу вищого рівня або будь-якого контролюючого органу, який має право звернутися до суду з позовом про скасування розпорядження щодо відведення земель вказаної категорії, якщо цим розпорядженням порушені вимоги земельного законодавства, є хибним, оскільки в силу ст.43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» повноваженнями щодо скасування рішень РДА з підстав їх незаконності наділені Президент України, голова місцевої державної адміністрації вищого рівня та суд. Однак, на даний час спірне розпорядження головою Харківської обласної державної адміністрації (далі по тексту - ХОДА) не скасоване, невідповідності оспорюваного розпорядження чинному законодавству не встановлено.

Представники відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали з підстав, викладених в останній, просили суд апеляційної інстанції постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2017 року по справі № 820/5226/16 скасувати, прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Представники позивача в судовому засіданні та в надісланих до суду письмових поясненнях просили суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду першої інстанції залишити без змін. Стверджували, що право колективної власності, відповідно до державного акту серії НОМЕР_2 від 08.09.1997 року не припинено в установленому законом порядку, а спірні земельні ділянки у відання Первомайської РДА не передавалися, що свідчить про відсутність у відповідача повноважень щодо розпорядження невитребуваними земельними частками (паями), які перебувають у колективній власності. З посиланням на ч.2 ст.124, ч,1 ст.134, ст.ст.135-139 Земельного кодексу України зазначили, що спірні земельні ділянки можуть бути передані в оренду виключно на підставі земельних торгів, що у свою чергу не передбачає надання дозволу на розробку проекту землеустрою особі, яка зацікавлена в отриманні в оренду земельної ділянки. Враховуючи викладене, вважають, що відповідачем спірне розпорядження прийняте з перевищенням наданих законом повноважень, та з порушенням встановленого порядку розпорядження земельними ділянками.

З посиланням на ст.1 Закону України «Про фермерське господарство» зазначали, що надання громадянину без створення фермерського господарства (або юридичної особі) земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва суперечить вимогам чинного законодавства.

Вказують, що даний позов пред'явлений керівником Первомайської місцевої прокуратури в інтересах держави, оскільки прийняття головою Первомайської РДА незаконного розпорядження суперечить конституційним засадам держави, яка згідно зі ст.3 Конституції України відповідає перед людиною за свою діяльність. Звернення прокурора до суду у спірних відносинах направлене на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників. При цьому, у спірних відносинах відсутній орган, уповноважений звернутися до суду з позовом про скасування спірного розпорядження щодо відведення земель, а тому, на думку позивача, у відповідності до ст.121 Конституції України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру», ч.2 ст.60 Кодексу адміністративного судочинства України наявні підстави для звернення з таким позовом прокурора як самостійного позивача.

Представники третіх осіб в судове засідання не прибули, треті особи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З огляду на наведену норму, враховуючи, що треті особи по справі належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, колегія суддів вважає за можливе розглянути адміністративну справу без участі представників третіх осіб.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що розпорядження голови райдержадміністрації № 46 від 22.07.2016 року "Про надання дозволу ОСОБА_6 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок за рахунок земель колективної власності реформованого КСП "Більшовик", розташованих за межами населеного пункту на території Єфремівської сільської ради Первомайського району Харківської області та їх нормативної грошової оцінки, з метою надання в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва" було видане відповідно до ст.6, п.7 ч 1 ст.13 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", на підставі п. "ж" ст.17, п. "а" ч.1 ст. 19, ст.ст. 22, 93, 124, 125, 186, 186-1 Земельного кодексу України, ст.13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", ст.ст. 25, 50 Закону України "Про землеустрій", ч.ч. 4, 5 ст.5, ст.13, ч.1 ст.15, ст.23 Закону України "Про оцінку земель".

Даним розпорядженням надано дозвіл ОСОБА_6 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок за рахунок земель колективної власності реформованого КСП "Більшовик" (нерозподілених земельних часток (паїв) загальною орієнтовною площею 111,4 га (земельні ділянки площею 7,0 га; 10,2 га; 15,1 га; 23,0 га; 19,0 га; 14,0 га; 8,0 га; 3,0 га; 12,1 га) (категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, сільськогосподарські угіддя - пасовища), розташованих за межами населеного пункту на території Єфремівської сільської ради Первомайського району Харківської області та нормативної грошової оцінки цих земельних ділянок, з метою надання їх в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вважаючи вказане розпорядження протиправним, керівник Первомайської місцевої прокуратури Харківської області звернувся до суду з даним позовом про його скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване розпорядження прийняте Первомайською районною державною адміністрацією за відсутності повноважень щодо розпорядження спірними земельними ділянками - невитребуваними земельними частками (паями), які перебувають у колективній власності, та з порушенням процедури, встановленої Земельним кодексом України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що земельні ділянки загальною площею 6984,70 га були передані з державної в колективну власність Колективному сільськогосподарському підприємству «Більшовик», про що свідчить Державний акт на право колективної власності серії НОМЕР_2 від 08.09.1997 року (т.1, а.с.66-67).

08.08.1995 року Президентом України було видано Указ № 720/95 «Про порядок паювання земель, передану у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», яким установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (п.2 Указу № 720/95).

На підставі вищевказаного Указу Президента України відбулося розпаювання земель колишньої колективної власності КСП «Більшовик», згідно з державним актом на право колективної власності на землю КСП «Більшовик» серії НОМЕР_2 від 08.09.1997 р., до якого додано список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства.

Землі колишньої колективної власності реформованого КСП «Більшовик» загальною площею 6684,3 га були розпайовані між 842 громадянами-членами КСП «Більшовик», що зазначені в додатку до Державного акту на право колективної власності на землю (т.2, а.с.77-91).

Так, згідно з витягами з протоколів рішення загальних зборів КСП «Більшовик» від 01 вересня 1999 року та від 20 вересня 1999 року, що є складовою частиною «Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Більшовик» Первомайського району Харківської області», уточнена кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай) становить 842 особи (т.2, а.с.68, 69).

Проте, в період з 1999 року по 2004 рік (дата складання Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) на землях реформованого КСП «Більшовик» Первомайського району Харківської області) списки осіб, які мають право на земельну частку (пай) уточнювалась згідно клопотань громадян-членів КСП «Більшовик» та на підставі розпоряджень голови Первомайської районної державної адміністрації.

Так, згідно з протоколом засідання при Первомайському районному відділі земельних ресурсів від 20 червня 2003 року, копію якого надано до матеріалів справи, з посиланням на Схему поділу на земельні частки (паї) мають право 842 особи (шість з яких помилково внесені), тобто 836 осіб. Згідно з розпорядженням голови Первомайської РДА внесені ще 50 осіб, з яких 6 ввійшли взамін помилково внесених. Загальна уточнена кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай) - пайщиків - складає 890 осіб (т.2, а.с.13-15, 72-75).

Відповідно до Книг №1 та №2 реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП «Більшовик», 890 громадян-членів реформованого КСП «Більшовик» взамін державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_2 від 08.09.1997 p. отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) (т.2, а.с.33-42).

Згідно з листом Управління Держгеокадастру у Первомайському районі Харківської області від 17.03.2017 року №14-20.05-0.3-601/2-17, розмір земельної частки (паю) реформованого КСП Більшовик», посвідченої сертифікатом, становить 7,94 умовних кадастрових гектарів, в тому числі складається з таких видів сільськогосподарських угідь:

ріллі - 6,74 умовних кадастрових гектарів;

багаторічних насаджень - 0,01 умовних кадастрових гектарів;

сіножатей - 0,05 умовних кадастрових гектарів;

пасовищ - 1,14 умовних кадастрових гектарів (т.2, а.с.6).

Згідно із заявами громадян-власників сертифікатів на підставі Проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) на землях реформованого КСП «Більшовик» Первомайського району Харківської області, що затверджений розпорядженням Первомайської райдержадміністрації №214 від 01.07.2004 року, відбувся розподіл земель між громадянами-членами КСП «Більшовик» за видом сільськогосподарських угідь - рілля (6223,2 га) (т.2, а.с.49-64).

Таким чином, відповідно до Проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) (за видом сільськогосподарських угідь - рілля) на землях реформованого КСП «Більшовик» Первомайського району Харківської області, затвердженого розпорядженням Первомайської райдержадміністрації №214 від 01.07.2004 року, та Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Більшовик», земельні ділянки реформованого КСП «Більшовик» за видом сільськогосподарських угідь - рілля, були повністю розпайовані та частково розподілені між громадянами-членами реформованого КСП «Більшовик».

Інші види сільськогосподарських угідь із земель колишньої колективної власності КСП «Більшовик» в територіальних межах Єфремівської сільської ради Первомайського району Харківської області - пасовища, сіножаті та багаторічні насадження залишилися нерозподіленими та складають 461,1 га, що підтверджено копією листа Управління Держгеокадастру у Первомайському районі Харківської області від 17.03.2017 року №14-20.05-0.3-601/2-17.

Крім того, рішенням XX сесії XXIV скликання Первомайської районної ради Харківської області від 15.08.2001 року було затверджено рішення сільських рад по виведенню малопродуктивних орних земель із інтенсивного обробітку. В результаті, сільськогосподарські землі колишнього КСП «Більшовик» - малопродуктивні орні сільськогосподарські угіддя, орієнтовною площею 581,5 га були виведені із інтенсивного обробітку та переведені у сільськогосподарські угіддя - пасовища (т.2, а.с.71).

Отже, земельні ділянки реформованого КСП «Більшовик» в загальному розмірі 1042,6 га. (з урахуванням переводу малопродуктивних орних земель) за видами сільськогосподарських угідь - сіножаті, пасовища, багаторічні насадження залишилися нерозподіленими між громадянами-членами реформованого КСП «Більшовик», та не витребуваними, про що свідчить відсутність Проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) за вищевказаними видами сільськогосподарських угідь та Схеми поділу земель за цими видами угідь.

Згідно з частиною першої статті 81 ЗК громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до п. 16 Перехідних положень Земельного кодексу України громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Згідно з п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Таким чином, з 25.09.2002 року - дати отримання останнього сертифікату серії НОМЕР_1 громадянкою ОСОБА_7, що значиться під №890 в Книзі реєстрації сертифікатів №2, державний акт на право колективної власності на землю серії НОМЕР_3 від 08.09.1997 р. вичерпав свою дію. А отже, земельні частки (паї) посвідчені сертифікатами, є приватною власністю громадян-колишніх членів КСП «Більшовик».

Преамбулою Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" визначено, що цей Закон визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Згідно з пунктом 12 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 року №122, нерозподілені (не витребувані) земельні частки (паї) передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Системний аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки - частки (паї) не є землями державної чи комунальної власності, а перебувають лише у розпорядженні відповідних рад та адміністрацій.

Згідно зі статтею 11 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних часток (паїв)" встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку.

Земельні ділянки, які будуть використовуватися їх власниками, самостійно закріплюються межовими знаками встановленого зразка кожна окремо.

Земельні ділянки, які їх власники або інші особи будуть використовувати єдиним масивом, закріплюються межовими знаками встановленого зразка лише по окружній межі єдиного масиву.

З наведеного вбачається, що встановлення меж земельних ділянок здійснюється за зверненням власників земельних ділянок на підставі документів, що посвідчують право власності на землю, а тому враховуючи, що у даному випадку земельні ділянки, що відносяться до сільськогосподарських угідь - пасовища, не витребувані власниками сертифікатів, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач у відповідності до ст.13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних часток (паїв)" мав право розпоряджатися вказаними земельними ділянками шляхом надання їх в оренду та при видачі оспорюваного розпорядження діяв у межах наданих законом повноважень.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що невитребування земельних ділянок та передача їх в оренду не змінює форму власності на вказані земельні ділянки (приватна власність громадян, що посвідчена відповідними сертифікатами), а відтак, повернення цих земельних ділянок у власність держави, як цього вимагав позивач, призведе до порушення прав приватної власності громадян.

З приводу тверджень позивача про те, що вказані земельні ділянки перебувають у колективній власності, яку станом на даний час не припинене, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.3 ст.78 Земельного кодексу України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Враховуючи викладене, з 01.01.2002 року - дати набрання чинності Земельним кодексом України - в Україні не існує права колективної власності.

У спірних відносинах право колективної власності на земельні ділянки КСП «Більшовик» було припинене внаслідок розпаювання на підставі вимог Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, передану у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Крім того, слід відмітити, що правонаступником КСП «Більшовик» було приватне сільськогосподарське підприємство «Удача», яке, у свою чергу, 11.11.2004 року припинено за рішенням суду, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії Статуту ПСП «Удача» та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Отже, у спірних відносинах відсутній суб'єкт права колективної власності згідно з державним актом серії НОМЕР_2 від 08.09.1997 року, а відтак, доводи позивача про те, що право колективної власності за цим державним актом не припинене у встановленому законом порядку, є хибними.

Щодо доводів прокурора про порушення відповідачем встановленого порядку розпорядження вищевказаними земельними ділянками, в частині надання останніх в оренду за відсутності таких повноважень та без проведення процедури земельних торгів, колегія суддів зазначає наступне.

В обґрунтування таких доводів позивач посилається на норми ч.3 ст.122, ст.ст.124, 134-139 Земельного кодексу України.

Так, відповідно до ч.3 ст.122 ЗК України районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.

Згідно з ч.1 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу (ч.2 ст.124 ЗК України).

У відповідності до ч.1 ст.134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що вищенаведеними нормами встановлено обов'язковість продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах (земельних торгах) лише відносно земельних ділянок, які перебувають у державній чи комунальній власності.

Враховуючи, що спірні земельні ділянки не є державною чи комунальною власністю, а є приватною власністю громадян-власників сертифікатів, і перебувають лише у розпорядженні райдержадміністрації, надання таких ділянок у користування здійснюється без проведення земельних торгів, що передбаченні статтею 124 Земельного кодексу України, на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади, в даному випадку, відповідача по справі.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 27.01.2015 року по справі № 21-477а14, яка в силу ч.1 ст.244-2 КАС України є обов'язковою для врахування всіма суб'єктами владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів відхиляє посилання позивача на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 21.05.2014 року по справі № К/9991/64913/12, та вмотивовані нею твердження про те, що нерозподілені земельні ділянки до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності передаються в оренду органами виконавчої влади та місцевого самоврядування, як розпорядниками, на загальних засадах, тобто, з дотриманням вимог, встановлених ст.124 ЗК України, з обов'язковим проведенням земельних торгів при передачі в оренду не витребуваних земельних часток (паїв).

Вказана ухвала скасована постановою Верховного Суду України від 09.12.2014 року по справі № 21-308а14, а тому позивач не міг послатися на неї, звертаючись до суду з позовом 28.09.2016 року.

Також, з урахуванням викладеного, колегія суддів вважає хибними доводи позивача про відсутність у Первомайської РДА повноважень на розпорядження спірними земельними ділянками, які відповідач обґрунтовує з посиланням на ч.3 ст.122 ЗК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 року № 5245-VІ).

Крім того, колегія суддів відхиляє посилання позивача на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 18.11.2015 року по справі № К/800/6750/14, оскільки у ній вказано на те, що з 01.01.2013 року Білогірська районна державна адміністрація не є органом, уповноваженим на передачу в користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (а не приватної, як це має місце у спірних відносинах).

З приводу тверджень позивача про недотримання Первомайською РДА вимог ст.13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) в частині порушень при проведенні розподілу земельних ділянок щодо неповідомлення власників чи їх спадкоємців, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, про результати проведеного розподілу, внаслідок чого, на думку прокурора, відповідач не набув повноважень щодо розпорядження спірними земельними ділянками, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначалось вище, відповідно до статті 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Процедуру розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) визначено Порядком організації робіт та методикою розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 122 від 04.02.2004 року (далі по тексту - Порядок № 122).

У відповідності до п.2 Порядку № 122 організація робіт з розподілу земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою чи райдержадміністрацією за місцем розташування земельних ділянок згідно з проектом.

Розподіл земельних ділянок може здійснюватися за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв) або їх представників такими методами: за списком (складається в алфавітному або іншому порядку, визначеному рішенням зборів); шляхом жеребкування - у разі відсутності згоди щодо розподілу за списком (п.8 Порядку № 122).

Результати розподілу оформляються протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв) або їх представниками, які взяли участь у розподілі, головуючим та секретарем зборів.

Сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація у дводенний строк розміщує схему розташування земельних ділянок із зазначенням номерів земельних ділянок та номерів їх власників за списком у загальнодоступному місці у населеному пункті для ознайомлення з нею громадськості у 10-денний строк (п.10 Порядку № 122).

Сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація протягом п'яти днів після ознайомлення громадськості з результатами розподілу вживає заходів до остаточного його погодження згідно з поданими заявами і затверджує протокол зборів з урахуванням внесених змін, а також доручає територіальному органу Держгеокадастру разом із землевпорядною організацією забезпечити організацію робіт з установлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) та складання державних актів на право власності на земельні ділянки (на підставі відповідних договорів) (п.11 Порядку № 122).

Нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду (п.12 Порядку № 122).

З вищенаведеного вбачається, що розподіл земель відбувається між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належним їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), тобто, за власним бажанням пайщиків.

Однак, з моменту видання Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» і до моменту прийняття оскаржуваного розпорядження голови Первомайської РДА № 346 від 22.07.2016 року, жодна особа з числа громадян-членів КСП «Більшовик» з приводу розпаювання сільськогосподарських угідь, зокрема, пасовищ, до адміністрації не зверталася, а тому розподіл земель пасовищ фактично на даний час не відбувся. При цьому, звернення громадян-власників права на земельну частку з метою оформлення земельних ділянок є правом, а не обов'язком власника паю.

Крім того, ані статтею 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", ані пунктом 12 Порядку № 122 не визначено, що обов'язок повідомлення у письмовій формі власників земельних часток чи їх спадкоємців про результати розподілу покладено саме на районні державні адміністрації, та не вказано, що останні повинні повідомляти власників, які не брали участі у розподілі, перед тим, як прийняти рішення щодо передачі в оренду земельних ділянок (не витребуваних паїв).

При цьому, за змістом вказаних вище норм власники, що не брали участі у розподілі, чи їх спадкоємці повідомляються про результати розподілу лише в тому випадку, якщо відоме їх місцезнаходження.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про недотримання Первомайською РДА вимог ст.13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", та, як наслідок - про ненабуття райдержадміністрацією повноважень щодо розпорядження не витребуваними паями.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.5 Закону України «Про оренду землі» орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою. Орендарями земельних ділянок можуть бути: а) районні, обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та Кабінет Міністрів України в межах повноважень, визначених законом; б) сільські, селищні, міські, районні та обласні ради, Верховна Рада Автономної Республіки Крим у межах повноважень, визначених законом; в) громадяни і юридичні особи України, іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи, міжнародні об'єднання та організації, а також іноземні держави.

За визначенням ст.1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

З наведеного вбачається, що фермерське господарство є лише однією з форм підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання здійснювати виробництво, переробку та реалізацію товарної сільськогосподарської продукції, при цьому земельна ділянка може бути надана в оренду не лише для ведення фермерського господарства, а й для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими твердження позивача, з якими помилково погодився суд першої інстанції, про те, що отримання громадянином права оренди на земельну ділянку можливо лише шляхом створення фермерського господарства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного розпорядження № 346 від 22.07.2016 року діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», з дотриманням вимог ч.3 ст.2 КАС України, а отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування вказаного розпорядження.

Щодо наявності підстави для звернення прокурора з даним позовом (необхідність представництва інтересів держави, оскільки у спірних відносинах відсутній орган державної влади, до компетенції якого входили б повноваження щодо скасування розпорядження Первомайської РДА або звернення до суду з відповідним позовом) слід вказати, що відповідно до ст.43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Таким чином, повноваженнями щодо скасування розпоряджень голови райдержадміністрації, у т.ч. і спірного, наділені Президент України та голова місцевої державної адміністрації вищого рівня, а відтак посилання прокурора на відсутність органу державної влади, до компетенції якого входили б повноваження щодо скасування розпорядження Первомайської РДА є хибним.

Слід відмітити, що звертаючись до суду з позовом, прокурор зазначав, що звернення його до суду у спірних відносинах спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про повернення у володіння та розпорядження держави земельної ділянки, з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників. Факт незаконного розпорядження землями сільськогосподарського призначення порушує інтереси держави як власника, щодо реалізації передбаченого ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України права вільно розпоряджатися нею через уповноважений орган виконавчої влади та місцевого самоврядування і є підставою для втручання органів прокуратури.

Однак, як зазначалось вище, власниками спірних земельних ділянок є громадяни-члени колишнього КСП «Більшовик», які отримали сертифікати на вказані земельні ділянки, а відтак, звернення до суду з вищезазначеною метою - повернення земельних ділянок у володіння та користування держави - у випадку задоволення позову, всупереч ст.ст.21, 22, 64 Конституції України, п.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод призведе до порушення прав власників земельних часток (паїв).

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

У справі «Федоренко проти України» Європейський суд з прав людини в рішенні від 1 червня 2006 року дійшов висновку, що заявник мав щонайменше «законні сподівання» на дохід відповідно до пункту договору про доларовий еквівалент суми в гривні, і це сподівання може вважатися «майном» у розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Європейський суд з прав людини також констатував, що дії управління юстиції можна розцінити як такі, що звели нанівець «законні сподівання» заявника за договором і позбавили його, зокрема, умови, на яку він погодився під час укладання договору.

За таких обставин Європейський суд зробив висновок, що в цій справі мало місце непропорційне втручання в мирне володіння своїм майном, а отже було порушено ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

У відповідності до ст.202 КАС України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Згідно ч.2 ст.205 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може прийняти нову постанову, якою суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2017 року по справі № 820/5226/16 підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст.ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Первомайської районної державної адміністрації Харківської області задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07.02.2017р. по справі № 820/5226/16 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області до Первомайської районної державної адміністрації Харківської області, треті особи Державна інспекція сільського господарства в Харківській області, ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування розпорядження - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Жигилій С.П. Дюкарєва С.В.
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 04.04.2017 р.