Справа № 333/6974/16-а(2-а/333/30/17)
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 березня 2017 рокусправа № 333/6974/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя

на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2017 року

у справі №333/6974/16-а

за позовом ОСОБА_1

до управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя

про вчинення дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся у Комунарський районний суд м. Запоріжжя з позовом до управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя про визнання неправомірними дій та зобов'язання зарахувати до стажу роботи на посаді судді: строк служби в Збройних Силах України - 02 роки 01 місяць 08 днів, половину строку навчання у Харківському юридичному інституті - 01 рік 11 місяців, строк роботи в органах прокуратури на посадах слідчого, прокурора - 4 роки 09 місяців, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% заробітної плати судді, що працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання; зобов'язання здійснити з 16 листопада 2016 року перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% заробітної плати згідно з довідкою №09-13-01/1161 від 15 листопада 2016 року господарського суду Запорізької області та з 01 грудня 2016 року здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% заробітної плати згідно з довідкою №09-13/2015 від 30 листопада 2016 року господарського суду Запорізької області, з урахуванням проведених виплат та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з подальшим перерахунком призначеного щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни розміру грошової винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач неправомірно не враховує до стажу роботи на посаді судді період проходження служби, навчання, роботи на прокурорсько-слідчих посадах, що впливає на визначення розміру утримання.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2017 року позовні вимоги задоволені.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанов та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_1 подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, просить залишити без змін постанову суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, з 26 березня 1983 року по 03 травня 1985 року ОСОБА_1 проходив військову службу в Радянській армії.

У період з 01 вересня 1985 року по 29 червня 1989 року позивач навчався в Харківському юридичному інституті на денному факультеті.

Також, ОСОБА_1 працював в органах прокуратури Запорізької області із заняттям наступних посад: з 25 липня 1989 року по 06 травня 1990 року стажера на вакантній посаді слідчого прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя, з 07 травня 1990 року по 31 липня 1991 року слідчого прокуратури Ленінського району м. Запоріжжя, з 01 серпня 1991 року по 03 вересня 1991 року прокурора відділу з нагляду за слідством та дізнанням в органах внутрішніх справ, з 12 березня 1997 року по 26 липня 1998 року прокурора цивільно-судового відділу прокуратури області, з 28 серпня 1998 року по 05 листопада 1999 року старшого прокурора цивільно-судового відділу прокуратури області (відділу представництва інтересів громадян та держави в судах).

З 10 листопада 1999 року позивач призначений суддею арбітражного суду Запорізької області на підставі Указу Президента України №1417/99 від 30 жовтня 1999 року (а.с. 7-8).

У червні 2001 року арбітражний суд перейменовано у господарський суд.

З 17 червня 2004 року ОСОБА_1 обраний суддею безстроково.

15 листопада 2016 року ОСОБА_1 звільнений з посади судді господарського суду Запорізької області у зв'язку з виходом у відставку на підставі постанови Верховної Ради України №1515-VІІІ від 08 вересня 2016 року (а.с. 11, 31-33).

Згідно з поданням господарського суду Запорізької області від 15 листопада №13 про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стаж роботи судді ОСОБА_1, що дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання на час звільнення становить 25 років 09 місяців 13 днів (а.с. 9-10).

Відповідно до розрахунку стажу судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання, здійсненого господарським судом Запорізької області 16 листопада 2016 року (додаток 3 до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України), до стажу роботи позивача на посаді судді зараховані періоди проходження військової служби, половина навчання у вищому навчальному закладі, роботи в органах прокуратури (а.с. 12).

16 листопада 2016 року позивач звернувся до управління Пенсійного Фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя за призначенням щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та подав документи.

Управлінням Пенсійного Фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя відповідно до протоколу №900850 від 21 листопада 2016 року призначено ОСОБА_1 з 16 листопада 2016 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80% від суми заробітної плати судді (а.с. 18).

За доводами управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя при визначенні розміру грошового утримання позивача врахований його стаж роботи безпосередньо на посаді судді, оскільки нормами статей 135, 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» не передбачено зарахування до стажу судді періоду половини навчання та роботи в органах прокуратури.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з неправомірності дій відповідача, обґрунтованості позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно з пунктом 14 частини 1 статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів та статус суддів у відставці визначено Законом України "Про судоустрій і статус суддів", яким запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.

Відповідно до частини 1 статті 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI (чинного на час виникнення спірних правовідносин) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається згідно зі статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Статтею 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції, чинній після 28 березня 2015 року) визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Разом з цим, згідно з пунктом 11 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції, чинній до 28 березня 2015 року) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Водночас, частиною 4 статті 43 Закону України "Про статус суддів" зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XI, встановлено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському місцевих судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" від 03 вересня 2005 року №865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Статтею 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

У рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004 зазначено: "Незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпеченням державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності ї недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів".

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України, також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 3 червня 2013 року №3-рп/2013.

Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на одержання щомісячного грошового утримання, має зараховуватися календарний період проходження строкової військової служби з 26 березня 1983 року по 03 травня 1985 року (02 роки 01 місяць 08 днів), половина періоду навчання в Харківському юридичному інституті з 01 вересня 1985 року по 29 червня 1989 року (01 рік 11 місяців), період роботи на посадах слідчого прокуратури, прокурора з 25 липня 1989 року по 03 вересня 1991 року та з 12 березня 1997 року по 05 листопада 1999 року (4 роки 09 місяців 03 дні), стаж роботи на посаді судді господарського суду 17 років 00 місяців 05 днів.

Рішенням Конституційного суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини третьої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VIII, та визначено, що частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

З огляду на викладене, загальний стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді (25 років 09 місяців 13 днів) дає йому право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від грошового утримання, без обмеження граничного розміру відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016, що неправомірно не враховано відповідачем при призначенні позивачу довічного грошового утримання.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи відповідача щодо неправильного розподілу судом першої інстанції судових витрат у вигляді судового збору стягнутого з відповідача на користь позивача за подання адміністративного позову та посилання відповідача на Порядок розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України та Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки саме Кодексом адміністративного судочинства України регулюються питання розподілу судових витрат.

Так, частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, судом першої інстанції повно встановлені обставини справи та надана правильна юридична оцінка, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 197, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя - залишити без задоволення.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим