Справа № 813/633/17
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження в адміністративній справі

03 квітня 2017 року № 813/633/17

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Присташ І.М.,

представників позивача Астахова А.В., Косторного О.Д., Бельського Р.Л.,

представника відповідача Мельника А.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в м. Львові клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за позовом Львівської міської громадської організації «Російське товариство імені О.Пушкіна» до Львівської обласної ради про визнання протиправним і скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Львівська міська громадська організація «Російське товариство імені О.Пушкіна» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Львівської обласної ради, в якій просить:

-визнати протиправним та скасувати рішення IV сесії VII скликання Львівської обласної ради №271 від 25 жовтня 2016 року «Про звіт тимчасової контрольної комісії обласної ради для вивчення питання правомірності коистуванння комунальним приміщенням за адресою вул.В.Короленка, 1а, м.Львів».

Ухвалою суду від 17.02.2017 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено попереднє судове засідання.

21.03.2017 року представником відповідача через канцелярію суду подано клопотання за вх.№6348 про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Представники позивача у судовому засіданні заперечили проти клопотання про закриття провадження у справі. Зазначили, що вищевказане клопотання є необґрунтованим та безпідставним та просили продовжити розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Представник відповідача у судовому засіданні просив клопотання про закриття провадження у справі задовольнити.

Суд при вирішенні даного питання виходив з наступного.

Відповідно до ч.1. ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами п.7 ч.1 ст.3 КАС України суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У відповідності до ч.1 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно з ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand vs. Austria у рішенні від 12.10.1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Відповідно до частини першої статті 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з статтею 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з вимогами статті 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Як вбачається із позовної заяви та долучених до неї матеріалів, 21 серпня 1990 року виконавчий комітет Львівської обласної ради народних депутатів прийняв рішення №293 «Про передачу приміщення кінотеатру ім. Короленка у м. Львові Товариству друзів російської і української культур ім. О.Пушкіна».

01 жовтня 1990 року згідно накладної №1 приміщення кінотеатру ім. Короленка вартістю 63 925 крб. було передано Товариству друзів російської і української культур ім. О.Пушкіна.

28 листопада 1990 року відповідно до акту №7 приймання-передачі основних засобів було передано приміщення даного кінотеатру Російському товариству ім. О.Пушкіна.

30 червня 1993 року наказом голови російського товариства ім. Пушкіна №41, у відповідності з рішенням Львівського облвиконкому №293 від 21.08.1990 р взято на баланс Російського товариства ім. О.Пушкіна будівлі колишнього кінотеатру по вул. Короленка, 1а.

25.10.2016 року Львівською обласною радою винесено рішення №271 «Про звіт тимчасової контрольної комісії обласної ради для вивчення питання правомірності користування комунальним приміщення за адресою: вул. В. Короленка, 1а, м. Львів», яке на думку позивача, порушує його право на користування будівлею кінотеатру ім. Короленка, за адресою: м. Львів, вул. Короленка 1а.

Відповідно до пункту 2 оскаржуваного рішення Львівської обласної ради від 25.10.2016 року №271 «Про звіт тимчасової контрольної комісії обласної ради для вивчення питання правомірності користування комунальним приміщенням за адресою: вул. В. Короленка, 1а, м. Львів», доручено управлінню майном спільної власності обласної ради вжити заходів щодо повернення будівлі за адресою вул. В. Короленка, 1а, м. Львів та передачі на баланс КП ЛОР «Нерухомість та майно».

Тобто, волевиявлення Львівської обласної ради стосувалося реалізації права власності на нерухоме майно, яке належить обласній раді на підставі свідоцтва про право власності від 24.04.2008 року №477.

Згідно із частинами чотири, п'ять та шість статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об'єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою.

Таким чином, суд зазначає, що позивачем оспорюється саме право власності Львівської обласної ради на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Короленка, 1а, оскільки, як вбачається із позовної заяви позивач сам зазначає, що: «будівля колишнього кінотеатру ім. Короленка, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. В. Короленка, 1а не перебувала в управлінні Львівської обласної ради, тому обласна рада, вирішуючи питання щодо повернення даної будівлі, перевищила повноваження».

А відтак, при визначенні судової юрисдикції справи суду необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, а також предмета спірних правовідносин.

З урахуванням наведеного, спірні правовідносини виникли щодо права користування, між позивачем, який використовує нерухоме майно за адресою: м. Львів, вул. Короленка, 1а, та Львівською обласною радою, якій спірне майно належить на підставі права власності. Так, спірні правовідносини виникли у зв'язку із реалізацією певними суб'єктами права користування нерухомим майном.

Окрім цього, суд зазначає, що спір у цій справі пов'язаний із захистом цивільного права, питання щодо незаконності рішення обласною ради є похідним від вирішення спору про право користування нерухомим майном. Вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів місцевого самоврядування, а тому спір не є публічно-правовим і не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції (адміністративної справи), а компетенція адміністративних судів на нього не поширюється.

У зв'язку із тим, спірні правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, не містять ознак публічності, оскільки рішення Львівської обласної ради може вплинути лише на права законного користувача нерухомим майном у сфері цивільних правовідносин, захист яких, в силу приписів частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, віднесений до компетенції місцевого суду в порядку цивільного судочинства, оскільки характер спірних правовідносин є цивільно-правовий і не має ознак публічно-правового спору.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у судових рішеннях щодо застосування норм права, зокрема у постанові від 09.12.2014 року №21-308а14: «вирішуючи спір по суті, суди залишили поза увагою те, що у відносинах, які склалися між сторонами, відповідач як власник землі вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому права оренди земельної ділянки в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій». А також, у постанові від 01.10.2013 року №21-228а13: «таким чином, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що після оформлення відповідно до чинного законодавства права власності на земельну ділянку виник спір про право цивільне, а відтак і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, визначені у статтях 152 ЗК України та 16 Цивільного кодексу України».

Відповідно до частини другої статті 161 КАС України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Водночас суд бере до уваги, що в провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебувала справа №813/630/17 за позовом Львівської міської організації «Російське товариство імені О. Пушкіна» до Львівської обласної ради про визнання протиправним та скасування підпункту 9 пункту 6 рішення обласної ради № 477 від 26.02.2008 року «Про питання врегулювання прав власності на об'єкти нерухомого майна спільної власності територіальних громад Львівської області», в частині оформлення права спільної власності територіальних громад Львівської області за Львівською обласною радою на об'єкт нерухомого майна - кінотеатр ім. Короленка, за адресою: м. Львів, вул. Короленка 1а та визнання недійсним свідоцтва про право власності на вказане нерухоме майно від 24.04.2008 року.

Тобто сторони та предмет спору (право власності обласної ради на нерухоме майно за адресою: м. Львів, вул. Короленка, 1а) по цій справі є аналогічним до справи №813/633/17.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2017 року Львівській міській організації «Російське товариство імені О.Пушкіна» відмовлено у відкритті провадження у справі, оскільки цей спір не підвідомчий розгляду в адміністративних судах, а повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства як спір про право.

Вказана ухвала Львівського окружного адміністративного суду була оскаржена Львівською міською організацією «Російське товариство імені О. Пушкіна» в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017 року відмовлено Львівській міській організації «Російське товариство імені О. Пушкіна» у задоволенні апеляційної скарги, а відтак ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2017 року залишено без змін.

Підстави, порядок та правові наслідки закриття провадження у справі визначено у ст. 157 КАС України.

Так, у відповідності до п.1 ч.1 вказаної статті, суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Підсумовуючи наведені обставини та враховуючи характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку закрити провадження у справі №813/633/17 за позовом Львівської міської громадської організації «Російське товариство імені О.Пушкіна» до Львівської обласної ради про визнання протиправним і скасування рішення, оскільки дану справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

Враховуючи вказану норму, слід повернути позивачу судовий збір на загальну суму 1 600,00 грн, сплачений за квитанцією №106 від 13.02.2017 року.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі - задовольнити.

Закрити провадження у справі за позовом Львівської міської громадської організації «Російське товариство імені О.Пушкіна» до Львівської обласної ради про визнання протиправним і скасування рішення.

Повернути Львівській міській громадській організації «Російське товариство імені О.Пушкіна» судовий збір у розмірі 1 600 (одна тисяча шітсот) грн. 00 коп., сплачений за квитанцією №106 від 13.02.2017 року.

Роз'яснити позивачу, що повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 5 днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, або у разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сакалош В.М.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 06 квітня 2017 року.