Справа № 815/2066/16
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/2066/16

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Кравченка К.В.

Лук'янчук О.В.

при секретарі: Голобородько Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м.Одесі Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2016р. по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Тека» до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м.Одесі Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень №, № від 26.01.2016р., -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016р. ТОВ «Тека» подано адміністративний позов до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м.Одеси Головного управління Держаної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень №, № від 26.01.2016р..

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що в період з 27.11.2015р. по 17.12.2015р. співробітниками Державної податкової інспекції у Малиновському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ТЕКА» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012р. по 31.12.2014р..

За результатами перевірки, 24.12.2015р. ДПІ у Малиновському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області складено акт №7619/15-52-22-03/30587315, яким встановлені порушення позивачем:

- пп.138.8.1 п.138.8, п.138.2 ст.138 ПК України, що призвело до завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування по податку на прибуток на загальну суму 14971285,0грн.;

- п.198.6 ст.198, п.185.1 ст.185, п.201.10 ст.201 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 3718384,0грн.

На підставі акту перевірки ДПІ у Малиновському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області 26.01.2016р. прийняла податкові повідомлення-рішення: - №, яким позивачу за порушення пп.138.8.1 п.138.8, п.138.2 ст.138 ПК України зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 14971285,0грн.; - №, яким позивачу за порушення п.198.6 ст.198, п.185.1 ст.185, п.201.10 ст.201 ПК України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 5105076,0грн., у тому числі за основним платежем 3403384,0грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 1701692,0грн.

Позивач вважає, що спірні рішення прийнято безпідставно, оскільки до перевірки надані усі необхідні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджуються реальність господарських операцій з контрагентами та правомірність віднесення витрат на собівартість придбаних та реалізованих товарів та правомірність формування податкового кредиту.

Посилаючись на ці обставини просив вимоги задовольнити.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2016р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 26.01.2016р. № та № .

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області () на користь ТОВ «ТЕКА» () суму сплаченого судового збору в розмірі 301145 (триста одна тисяча сто сорок п'ять) грн. 42 коп.

В апеляційній скарзі апелянт просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позовних вимогах, посилаючись на порушення норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, постанови суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.200КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надані усі необхідні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують реальність господарських операції та правомірність віднесення наданих послуг до витрат, які прямо пов'язанні з виробництвом та правомірність формування податкового кредити по цим операціям.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи і не спростовано сторонами, що за результатами планової документальної виїзної перевірки, проведеної в період з 27.11.2015р. по 17.12.2015р., ДПІ 24.12.2015р. складено за №7619/15-52-22-03/30587315/130 у висновках якого вказано на порушення платником податку Податкового законодавства, а саме: - пп.138.8.1 п.138.8, п.138.2 ст.138 ПК України в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування по податку на прибуток всього у сумі 14971285,0грн., в т.ч. IV квартал 2012р. в сумі 2338975,0грн., 2013 рік в сумі 3640791,0грн., 2014 рік в сумі 8991519,0грн.; - п.198.6 ст.198, п.185.1 ст.185, п.201.10 ст.201 ПК України в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 3718384,0грн.; - порушено вимоги ст.163, пп.164.2.17 ст.164, п.167.1 ст.167, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України в результаті чого донараховано податок з доходу фізичних осіб у сумі 42390,84грн.; - ст.5 ЗУ від 23.09.1994р. №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (із змінами та доповненнями) та п.7 розділу ІІІ Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 10.08.2005р. №281 (зареєстрованою в Міністерстві юстиції 29.08.2005р. за №950/11230) із змінами та доповненнями: підприємством не перераховано до Державного бюджету України позитивну курсову різницю у сумі 164223,73грн., у т.ч. у 3 кварталі 2014р. у сумі 164223,73грн.

На підставі виявлених порушень податкового законодавства ДПІ прийняло податкові повідомлення-рішення: - від 26.01.2016р. №, яким позивачу за порушення ст.163, пп.164.2.17 ст.164, п.167.1 ст.167, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 42390,84грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 22867,59грн.;

- від 26.01.2016р. №, яким позивачеві за порушення пп.138.8.1 п.138.8, п.138.2 ст.138 ПК України зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на 14971285,0грн.;

- від 26.01.2016р. №, яким позивачу за порушення п.198.6 ст.198, п.185.1 ст.185, п.201.10 ст.201 ПК України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 3403384,0грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1701692,0грн.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішенням, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку, та за результатами розгляду поданої скарги ГУ ДФС в Одеській області прийняло рішення, яким: - скасувало податкове повідомлення рішення від 26.01.2016р. №, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 42390,84грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 22867,59грн.; - залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 26.01.2016р. №, відповідно до якого зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на 14971285,0грн.; - залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 26.01.2016р. №, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 3403384,0грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1701692,0грн.

Підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень стали висновки ДПІ про те, що підприємства постачальники послуг не знаходяться за місцем обліку, своєчасно не подають фінансову звітність, відсутня інформації про їх трудові ресурси, складські приміщення та виробничі потужності, у деяких контрагентів анульовано свідоцтво платника ПДВ. На думку ДПІ вказані порушення свідчать про відсутність реальної можливості надати вказані послуги враховуючи реальний час здійснення операцій.

Перевіряючи правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень з урахуванням підстав, з якими позивач пов'язує їх скасування, судова колегія виходить з наступного.

За правилами ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вказано в пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України: «Витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником)».

Статтею 138 ПК України визначено, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування складаються з витрат операційної діяльності, інших витрат, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

В п.138.2. ст.138 ПК України вказано, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Відповідно до п.138.4 цієї статті витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з пп.138.8.1 п.138.8 ст.138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну); до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку.

Отже, з аналізу вищенаведених норм податкового законодавства випливає, що до складу валових витрат можуть бути віднесені будь-які витрати, здійснені (нараховані) як компенсація за отримані платником товари (послуги), пов'язані з його господарською діяльністю.

Слід зазначити, що порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи) врегульовано Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704.

Відповідно до п.п.2.1.,2.2 п.2 Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

З матеріалів справи вбачається, що позивач ТОВ «Тека» є власником автозаправочних станції та автобусних станцій, які передає в оренду. З метою підтримання цих об'єктів у належному технічному стані, позивачем було залучено ПП «Гранд Стройгефест», ТОВ «Еко Строй Град», ТОВ «Інтерія ЛТД», ПП «Сузір'я Альпіонн», ТОВ «Інвестиційні ініціативи та модернізація», ТОВ «Салем Торг», ПП «БК Проектреконструкція», ТОВ «Металзюкрайн КОРП ЛТД» для проведення робіт з технічного обслуговування та ремонту резервуарів та інших споруд.

З вказаними контрагентами укладені договори підряду: з ТОВ «Еко Строй Град» договори підряду №29-12СМР від 29.11.2012р., № 4/01-13СМР від 04.01.2013р., № 26/12-12СМР від 26.12.2012р., № 19/12-СМР від 19.12.2012р., № 14-12СМР від 14.12.2012р., №5/12-12СМР від 05.12.2012р., № 5-12СМР від 05.12.2012р., № 22-12СМР від 22.11.2012р., на виконання робіт по ремонту та технічному обслуговуванню резервуарів зберігання нафтопродуктів на об'єктах ТОВ «Тека» у відповідності до кошторисної документації; з ПП «Гранд Стройгефест» договори підряду № 06/08-2013Т від 06.08.2012 року, № 16/09-2013Т від 16.09.2013р., № 04/09-2013Т від 04.09.2013р., № 02/09-2013Т від 02.09.2013р., № 13/09-2013Т від 13.09.2013р., №11/09-2013Т від 11.09.2013р. на виконання робіт з ремонту асфальтобетонного покриття та ремонту будівель автостанцій, з технічного обслуговування/очищення резервуарів на об'єктах ТОВ «Тека» у відповідності до кошторисної документації; - з ТОВ «Інтерія ЛТД» договори підряду №05/12-2013Т від 05.12.2013р., №02/12-2013Т від 02.12.2013р., №29/11-2013Т від 29.11.2013р., № 28/11-2013Т від 18.11.2013р., № 26/11-2013Т від 26.11.2013р., №11/10-2013Т від 11.10.2013р., № 07/10-2013Т від 07.10.2013р., № 03/10-2013Т від 03.10.2013р., № 02/10-2013Т від 02.10.2013р., № 24/09-2013Т від 24.09.2012р., №23/09-2013/Т від 23.09.2013р., № 18/09-2013Т від 18.09.2013 року, № 30/08-2013Т від 30.08.2013 року, № 27/08-2013Т від 27.08.2013 року, № 20/08-2013Т від 20.08.2013р., № 14/08-2013Т від 14.08.2013р., № 09/08-2013Т від 09.08.2013р., № 05/08-2013Т від 05.08.2013р., № 02/08-2013Т від 02.08.2013р., № 30/07-2013Т від 30.07.2013р., № 25/07-2013Т/2 від 25.07.2013р., № 25/07-2013Т/1 від 25.07.2013р., № 16/07-2013Т від 16.07.2013 року, № 09/07-2013Т від 09.07.2013 року, № 11.06.-2013Т від 11.06.2013 року, № 27/05-2013/Т від 27.05.2013 року, № 05/06-2013Т від 05.06.2013 року, № 12/03-2013Т від 12.03.2013 року, № 05/03-2013Т від 05.03.2013 року, № 25/12-2012БМР-АС від 25.12.2012 року, № 14/02-2013Т від 14.02.2013 року, № 11/02-2013/Т від 11.02.2013 року, № 06/02-2013/Т від 06.02.2013р., № 27/12-2012БМР-АС від 27.12.2012 р., № 21/12-2012БМР-АС від 21.12.2012р., № 19/12-2012БМР-АС від 19.12.2012р., № 17/12-2012БМР-АС від 17.12.2012р., №14/12-2012БМР-АЗС від 14.12.2012р., №10/12-2012БМР-АС від 10.12.2012р., №07/12-2012БМР-АЗС від 07.12.2012р., №03/12-2012БМР-АС від 03.12.2012р., №29/11-2012БМР-АЗС від 29.11.2012р. на виконання робіт з технічного обслуговування/очищення резервуарів зберігання нафтопродуктів на АЗС та з ремонту навісів, покрівлі, кабінетів, благоустрою території, ремонту асфальтобетонного покриття на АС на об'єктах ТОВ «Тека» у відповідності до кошторисної документації, яка є невід'ємною частиною вказаних договорів; - з ПП «Сузір'я Альпіонн» договори підряду №411-12СМР від 07.11.2012р., № 05/10-12СМР від 05.10.2012р., № 111-12СМР від 24.10.2012р., № 211-12СМР від 16.10.2012р., №15/10-12СМР від 15.10.2012р., № 11/10-12СМР від 11.10.2012р., №27/09-12СМР від 27.09.2012р., №14/09-12СМР від 14.09.2012р., №09/09-12СМР від 03.09.2012р. на виконання робіт з очищення та фарбування резервуарів зберігання нафтопродуктів, технічного обслуговування резервуарів, ремонту навісів на АЗС, ремонту підлоги та покрівлі операторської на АЗС, ремонту покрівлі кемпінгу-готелю на АЗС на об'єктах ТОВ «Тека» у відповідності до кошторисної документації, яка є невід'ємною частиною вказаних договорів; - з ТОВ «Інвестиційні ініціативи та модернізація» договори підряду №11/02-2013 від 11.02.2013р., №11/02-2013/3 від 11.02.2013р., №11/02-2013/2 від 11.02.2013р. на виконання робіт з очищення резервуарів, технічного обслуговування резервуарів на об'єктах ТОВ «Тека» у відповідності до кошторисної документації, яка є невід'ємною частиною вказаних договорів; - ТОВ «Тека» укладено з ТОВ «Металзюкрайн КОРП. ЛТД» ряд договорів купівлі-продажу №14/10-2014 від 29.10.2014р., № 25/08-2014 від 25.08.2014р., №10/09-2014 від 10.09.2014р., №17/07-2014Т від 17.07.2014р. за умовами яких ТОВ «Металзюкрайн КОРП. ЛТД» (продавець) передало у власність ТОВ «Тека» (покупець) товар «соєві боби», що підтверджується належним чином оформленими та складеними видатковими накладними, рахунками, податковими накладними; - договір №17/11-2014КПСТ від 17.11.2014р., за умовами якого придбало у ТОВ «Салем Торг» руберойд та тротуарну плитку, що підтверджується видатковою та податковою накладними.

Усі наведені господарські операції підтверджуються: актами приймання будівельних робіт КБ-2, платіжними дорученнями, даними звіту комісіонера та вантажно-митною декларацією, видатковими та податковими накладними, актами виконаних робіт.

Під час з'ясування обставин по справі, апеляційним судом встановлено, що укладені договори платника податків з контрагентами повністю узгоджуються, є логічними та відповідають тому виду діяльності, яким займається підприємство. За поставлений товар, виконані роботи та надані послуги позивач повністю розрахувався зі своїми контрагентами, що є підтвердженням зміни майнового стану.

Апеляційний суд звертає увагу на той факт, що матеріали справи містять всі необхідні документи на підтвердження реальності здійснення фінансово-господарських відносин позивача з контрагентами в періоді, що перевірявся, і які відповідають вимогам ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій.

Крім того, договори, укладені між позивачем та контрагентами є чинними, ніким не скасовані, а їх виконання підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач правомірно відніс до витрат операції за договорами укладеними з контрагентами.

Оскільки завищення витрат, на думку ДПІ, відбулось за рахунок безпідставного включення до складу витрат ряд.05.1 Декларації за отримані роботи та послуги, що в подальшому вплинуло на ряд.06.5 Декларації «Від'ємне значення об'єкта оподаткування попереднього звітного (податкового) року», судова колегія вважає, що судом вірно встановлено, що спірне податкове повідомлення-рішення № від 26.01.2016р. про зменшення від'ємного значення є безпідставним та підлягає скасуванню.

Що стосується правомірності формування податкового кредиту.

Під час з'ясування обставин по справі судом було встановлено, що платник податку та його контрагенти на час здійснення господарських операцій були платниками податків.

За правилами п.185.1 ст.185 ПК України об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; ґ) виключено; д) виключено; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Як вказано в п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п.198.2 ст.198 ПК України).

В п.198.3 ст.198 ПК України зазначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 ст.201 цього Кодексу (п.198.6 ст.198ПК України).

Як визначено в п.201.10 ст.201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, відповідно до зазначених правових норм податкового законодавства, з моменту списання коштів з банківського рахунка позивача або отримання податкових накладних від контрагентів у нього виникло право на віднесення сум податку по операціях з цими контрагентами до складу свого податкового кредиту.

Факт виконання контрагентами передбачених умов договорів робіт (послуг) підтверджується наданими до суду первинними документами, що знаходяться в матеріалах справи і які були дослідженні апеляційним судом.

Що стосується висновків відповідача про відсутність у контрагентів певного майна, трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, засобів для транспортування та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення господарських операцій у зазначених обсягах, то судом зроблений вірний висновок про те, що виявлені ДПІ недоліки не є порушенням з боку платника податку - ТОВ «Тека», оскільки чинне законодавство передбачає можливість залучення третіх осіб для виконання договірних зобов'язань, що не було спростовано представником ДПІ.

Щодо стосується укладання договорів, то суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.6 та ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому платник податку не повинен нести відповідальність за дії чи бездіяльність своїх контрагентів. Порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме для самого контрагента. Зазначені обставини не можуть бути підставою для позбавлення платника податку права на віднесення вартості отриманих послуг до складу валових витрат у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження їх розміру.

Наведена позиція узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладену в постанові від 31.01.2011р. в адміністративній справі за позовом закритого акціонерного товариства «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що судом вірно встановлено, що платник податку правомірно сформував податковий кредит по господарськім операціям з контрагентами, оскільки їх реальність знайшло своє підтвердження під час з'ясування обставин по справі апеляційним судом.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що постанова суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.197, 198, 200, 206,254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одесі Головного управління ДФС в Одеській області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2016р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: К.В. Кравченко

О.В. Лук'янчук