Справа № 373/52/17
Суддя: Залеська А. О.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 373/52/17
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2017 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області
в складі:
головуючого-судді Залеської А.О.

за участі секретаря Руденко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав-Хмельницький справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи: Переяслав-Хмельницький об`єднаний міський військовий комісаріат, Київський обласний військовий комісаріат про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії по виплаті одноразової грошової допомоги,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до суду та просить визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням у грудні 2001 році інвалідності ІІ групи, спричиненої захворюванням, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби та зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу на підставі постанови Кабінету міністрів України від 28 травня 2008 року №499 у розмірі 30-місячного грошового забезпечення за останньою посадою.

З огляду на те, що одноразова грошова допомога, виплата якої передбачена частиною 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відноситься до соціальних виплат, даний спір належить розглядати місцевим загальним судом як адміністративним в порядку, встановленому КАС України (п.4 ч.1 ст. 18 КАС України).
Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала та після з`ясування обставин справи просила про виплату ОСОБА_1 одноразової допомоги у розмірі 24-місячного грошового забезпечення, у відповідності до положень ч.2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.п.2 п.2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою КМУ від 28 травня 2008 року №499. При цьому представник просила суд врахувати ту обставину, що ІІ група інвалідності ОСОБА_1 була встановлена з 01.12.2001.
Представник відповідача - Міністерства оборони України Калюжний А.П. позовні вимоги не визнав та зазначив, що оскільки позивачу в 1997 році було встановлено третю групу інвалідності, а під час повторного огляду з 01.12.2001 встановлено інвалідність ІІ групи, він мав право на соціальні гарантії - страхову виплату у відповідності до законодавства, що діяло на той час. З 01.01.2007 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладена в новій редакції, у зв`язку з чим постановою Кабінету Міністрів України №499 від 28 травня 2008 року затверджено новий «Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або періодичні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб». Дія цього Порядку поширюється лише на відповідні випадки, що настали після 01.01.2007, а виплати за страховими випадками, що мали місце до цієї дати припинені.

Представник третьої особи Обласного військового комісаріату надав письмові пояснення на позов, де вказав на безпідставність вимог позивача, в зв`язку з тим, що він був звільнений з військової служби за станом здоров`я до набуття чинності нової редакції ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а отже мав право на виплату страхових сум за державним обов`язковим особистим страхуванням в порядку, що був визначений діючими на той час законодавством.

Представник третьої особи Переяслав-Хмельницького об`єднаного міського військового комісаріату РуденкоА.В. позов не визнала, підтримавши позицію представника Міністерства оборони України.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини, які ніким не оспорюються.

19 листопада 1997 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при виконання інтернаціонального обов`язку, що підтверджується витягом із акту огляду МСЕК, довідкою сер. КИО-1 № 032294 та Свідоцтвом про хворобу №1310 (а.с.12, 52 ).

29 листопада 1997 року наказом № 77 заступника міністра оборони України командуючого сухопутними військами, майора ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас за станом здоров`я, згідно пункту 65 підпункту «в» Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу (а.с.14).

01 грудня 2001 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності довічно у зв`язку із захворюванням пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при виконання інтернаціонального обов`язку, що підтверджується довідкою МСЕК сер. КИО-1 №144657 (а.с. 13).

З 10 січня 2002 року позивач отримує пенсію по інвалідності - 2 група «А», пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 80% грошового забезпечення (а.с.15)

12 травня 2016 року позивач звернувся до Переяслав-Хмельницького об`єднаного міського військового комісаріату із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с.16).

Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 19 серпня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги (а.с.17).

Не погоджуючись з вищевказаною відмовою, позивач звернувся з позовом до суду 11 січня 2017 року. Таким чином, строк на звернення з даним адміністративним позовом не пропущений і справа підлягає розгляду в суді.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з положень ст. 58 Конституції України, а саме: закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Враховуючи конституційний принцип дії закону в часі, допомога, що не була призначена особі, яка мала на неї право, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги та/або страхового відшкодування.

Встановлення позивачу інвалідності, що було пов`язано з захворюванням, яке виникло у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби (з 19.11.1997 ІІІ група, з 01.12.2001 ІІ група) надавало йому право на державні соціальні гарантії, пільги та компенсації відповідно до діючого на той час законодавства. Наявність у позивача такого права, породжувало обов`язки держави щодо виплати йому страхового відшкодування у зв`язку з втратою працездатності відповідно до умов соціального та правового захисту військовослужбовців.

Спеціальним законом, яким регулюються питання соціального захисту військовослужбовців є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ.

На час встановлення ОСОБА_1 інвалідності стаття 16 Закону № 2011-ХІІ передбачала, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3 ч.1 Постанови Кабінету Міністрів України № 488 від 19 серпня 1992 року (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин), розміри страхових платежів установлюються щорічно Національною акціонерною страховою компанією "ОРАНТА" за погодженням з Мінфіном під час формування державного бюджету на наступний рік. Згідно частини 7 вищевказаної Постанови, вимоги щодо виплати страхової суми застрахований або його спадкоємці можуть пред`явити Національній акціонерній страховій компанії "ОРАНТА" протягом трьох років з дня настання страхової події.
Постанова КМУ №488 від 19.08.1992 втратила чинність 24.01.2014, у зв`язку з прийняттям Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.
Законом України від 04.04.2006 № 3597-ІV внесено зміни до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», зокрема доповнено його главою VIII «Правовий і соціальний захист громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту вітчизни» та в статті 41 вперше запроваджено виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, у зв`язку з настанням страхового випадку.

Постановою Кабінету Міністрів України №284 від 21 лютого 2007 року затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році.

У зв`язку запровадженням у 2006 році нового виду соціальних виплат одноразової грошової допомоги,Законом України від 19.12.2006 № 489-V до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» також були внесені зміни.

Відповідно до ч.2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» ( в редакції Закону №№ 489-V, який набрав чинності з 01.01.2017), у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання вищевказаної норми Закону постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 затверджено «Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб».

Пунктом 2 Постанови КМУ від 28.05.2008 №499 установлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

Пунктом 3 вищевказаної Постанови визначено завершити виплату страхових сум за страховими випадками, що сталися до 1 січня 2007 р., відповідно до Умов державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядку виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 р. N 488, а також одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. N 284.

Враховуючи те, що інвалідність ІІІ групи у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби ОСОБА_1 встановлена з 19.11.1997, а інвалідність ІІ групи з 01.12.2001, суд дійшов висновку, що позивач не має права на виплату йому одноразової грошової згідно Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постанови КМУ від 28.05.2008 № 499, оскільки цей Порядок розповсюджується на страхові випадки, що сталися після 01.01.2007.

На час отримання ОСОБА_1 інвалідності держава здійснювала соціальний захист військовослужбовців та встановлювала соціальні гарантії іншими нормативно-правовими актами, які регулювали правовідносини позивача з суб`єктом владних повноважень, зокрема таке регулювання здійснювалось попередньою редакцією ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ та постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року N 488, які були опубліковані та доведені до населення в порядку, передбаченому законом.

Отже, незалежно від того чи вчиняв позивач дії для реалізації свого права на отримання страхових сум за страховими випадками, а саме: встановлення інвалідності 19.11.1997 та 01.12.2001, положення нормативно-правових актів, якими визначено інші виплати у разі загибелі (смерті) поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (Постанова КМУ від 21.02.2007 № 284, постанова КМУ від 28.05.2008 №499), - на нього не поширюються. А тому в задоволенні позовних вимог суд відмовляє.

Судом не приймається до уваги посилання представника позивача на певну практику Вищого адміністративного суду України, як на підставу застосування до спірних правовідносин постанову КМУ від 28.05.2008 № 499. Так, в ухвалі ВАСУ від 27.10.2011 (справа №К/9991/23364/11) мова йде про позивача, який отримав остаточний висновок МСЕК 28 липня 2007 року. Згідно іншої ухвали ВАСУ від 23.11.2011 (справа № К-34296/10) особі встановлена інвалідність 18 квітня 2007 року. Відповідно до обставин, викладених в ухвал ВАСУ від 19.06.2015 (справа №К/9991/60440/11) ,чергова інвалідність з максимальною втратою працездатності колишньому військовослужбовцю була встановлена 16 лютого 2007 року. В ухвалі ВАСУ від 20.03.2014 (справа № К/800/20640/13, 2а/1522/3460/11) взагалі йдеться про позивача, якому встановлена інвалідність 25 квітня 2006 року та його право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі постанови КМУ від 21.02.2007 №284.

Отже, представник позивача помилково, як аналогію до даного спору, використовує практику Вищого адміністративного суду України, де предметом розгляду були правовідносини (страхові випадки), що виникли у 2007, 2006 роках, тобто під час дії постанов Кабінету Міністрів України №499 та № 284.

Враховуючи все вищевикладене, керуючись ст.ст. ст.ст. 6-11, 70, 71, 99, 159-163 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи: Переяслав-Хмельницький об`єднаний міський військовий комісаріат, Київський обласний військовий комісаріат про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії по виплаті одноразової грошової допомоги відмовити

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Суддя А.О. Залеська