Справа № 803/32/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року № 876/3102/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Ільчишин Н.В.,

секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2017 року у справі №803/32/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

17.01.2017 ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (далі - Управління), просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову позивачу, як громадянину Російської Федерації, в оформленні та видачі посвідки на тимчасове проживання в Україні від 06.12.2016 та зобов'язати відповідача оформити та видати посвідку на тимчасове проживання в Україні, відповідно до п.13 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 01.02.2017 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України у Волинській області від 06 грудня 2016 року про відмову в оформленні та видачі посвідки громадянину Росії ОСОБА_2, зобов'язано Управління Державної міграційної служби України у Волинській області повторно розглянути заяву громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 для отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління Державної міграційної служби України у Волинській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 01.02.2017 та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що 25.12.2016 позивач звернувся до Луцького МВ УДМС України у Волинській області із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням як такий, що народився на території України. Одночасно із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням позивач подав зобов'язання припинити іноземне громадянство (громадянство Російської Федерації) протягом 2-х років з моменту набуття ним громадянства України та подати до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства РФ. Станом на 30.01.2017 позивач не виявив намір отримати довідку про реєстрацію особи громадянином України від 15.02.2016. В ході перевірки заяви позивача про отримання посвідки на тимчасове проживання з'ясувалось, що 15.02.2016 останній набув громадянство України, що підтверджується матеріалами справи №401/03/13, а тому відповідачем правомірно відмовлено в оформленні та видачі посвідки позивачу. Вказує, що оскільки позивач набув громадянства України, то у правовідносинах він визнається лише громадянином України. Також апелянт зазначає, що 06.12.2016 уповноваженим працівником УДМС у Волинській області повідомлено про прийняте рішення та роз'яснено, що 07.12.2016 позивач та приймаюча сторона повинні звернутись зо отриманням вказаного рішення, однак у зазначений термін вказані особи не звернулись, а тому рішення про відмову відправлено листом.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явилися, хоча належним чином повідомленні про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову скасувати, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 набув громадянства України, проте на момент подання заяви про отримання посвідки на тимчасове проживання він також має іноземне громадянство, а саме Російської Федерації, про що надав відповідачу паспорт громадянина цієї держави та вказав це в заяві. Крім того, зазначене іноземне громадянство він ще не припинив, а також не подав декларацію про відмову від нього та не отримав паспорта (тимчасове посвідчення) громадянина України. За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що УДМСУ у Волинській області протиправно відмовило ОСОБА_2 у видачі посвідки на тимчасове проживання в України з підстав подання завідомо неправдивих відомостей, оскільки подані позивачем відомості та документи відповідають дійсності.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 24.11.2016 ОСОБА_2 звернувся як іноземець, а саме громадянин Російської Федерації, до Управління із заявою щодо оформлення посвідки на тимчасове проживання №401/03/13, зазначивши як підставу возз'єднання сім'ї з громадянами України, так як перебуває у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_5, та вказав своє громадянство - росіянин (а.с.29).

Рішенням Управління від 06 грудня 2016 року ОСОБА_2 відмовлено в оформленні та видачі посвідки на тимчасове проживання, у зв'язку з наданням, як це зазначено у такому, свідомо неправдивих відомостей: заявник не вказав набуття ним громадянства України, що підтверджується довідкою №69914/04-16 (а.с.7-8).

Вважаючи вказане рішення протиправним, ОСОБА_2 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суду апеляційної інстанції виходить з наступного.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (далі - Закон №3773-VI).

Відповідно до статті 1 Закону №3773-VI возз'єднання сім'ї - в'їзд та тимчасове або постійне проживання в Україні членів сім'ї іноземця або особи без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах та можуть підтвердити відповідними документами наявність достатнього фінансового забезпечення для утримання членів сім'ї в Україні, з метою спільного проживання сім'ї незалежно від того, коли виникли сімейні відносини - до чи після прибуття іноземця або особи без громадянства до України; іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Згідно з ч.13 ст.4 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз'єднання сім'ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій-дванадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію.

Статтею 5 Закону №3773-VI встановлено, що іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій-чотирнадцятій та сімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання. Підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною тринадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування.

Так, механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі - посвідки) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання визначено Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року № 251 (далі - Порядок №251).

Відповідно до п.2 Порядку №251 заяви для оформлення посвідок подаються іноземцями та особами без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання. Зразки заяв та порядок їх розгляду визначаються МВС.

Згідно з п.6 Порядку №251 разом із заявою для оформлення посвідки на тимчасове проживання подаються, в тому числі, паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред'явлення повертається), з візою типу Д, якщо інше не передбачено законодавством і міжнародними договорами України, та копії сторінок паспорта з особистими даними і візою.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 24.11.2016 ОСОБА_2 подав до Управління заяву для отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні, так як перебуває у шлюбі з громадянкою України, та додав заяву про згоду на обробку персональних даних про себе від 24.11.2016, копію паспорта громадянина Російської Федерації 750325775, його переклад, заяву про надання платної послуги від 24.11.2016 з квитанціями, копію довіреності від 24.10.2016 та копію посвідчення представника, клопотання (подання) приймаючої сторони (фізичної особи) від 24.11.2016, копію свідоцтва про шлюб від 04.02.1986, копію паспорта приймаючої сторони, копію страхового полісу обов'язкового медичного страхування серії 46-10 №993499 (а.с.30-40).

Відповідно до п.3.5 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.07.2013 №681, працівник територіального органу ДМС при надходженні заяви про оформлення посвідки на тимчасове проживання перевіряє наявність підстав для видачі посвідки, дійсність поданих документів, своєчасність їх подання, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або документа, що підтверджує законність перебування іноземця, особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземців чи осіб без громадянства, указані в їхніх паспортних документах, з даними, що містяться в цих заявах, з'ясовує законність перебування іноземців та осіб без громадянства в державі та відсутність відомостей, що перешкоджають подальшому перебуванню цих осіб в Україні.

Згідно з п.3.7 Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, який кореспондує з п.11 Порядку №251 за результатами розгляду заяви у строк не більше п'ятнадцяти днів з дати подачі всіх визначених цим Тимчасовим порядком документів Головою ДМС (а в разі його відсутності - заступником Голови ДМС) чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником приймається рішення про видачу або відмову у видачі посвідки. Про прийняте рішення робиться відмітка в заяві із зазначенням терміну, до якого видається посвідка, або про причини відмови в її видачі.

Підпунктом 4 пункту 17 Порядку №251 встановлено, що рішення про відмову у видачі посвідки іноземцеві та особі без громадянства приймається, в тому числі, в разі подання завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що позивачу відмовлено в оформленні та видачі посвідки на тимчасове проживання в Україні на підставі підпункту 4 пункту 17 Порядку №251 у зв'язку з подання завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів, а саме працівником Управління в ході перевірки встановлено, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 25.12.2015 звернувся до Луцького МВ УДМС України у Волинській області із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, за результатами розгляду якої 15.02.2016 прийнято рішення оформити набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» (а.с.27-40).

Так, відповідно до положень ст.1 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 №2235-III (далі - Закон №2235-III) громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України; реєстрація громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи; зобов'язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Згідно з ч.1 ст.8 Закон №2235-III особа, яка сама народилися на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України реєструється громадянином України.

Відповідно до ч.5 ст.8 Закон №2235-III іноземці, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, які подали зобов'язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України (ч.7 ст.8 Закон №2235-III).

З метою організації виконання Закону України «Про громадянство України» Указом Президента України від 27.03.2001 №215/2001 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок).

Відповідно до положень п.92-93 Порядку, органи міграційної служби приймають рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням. Управління, відділ (сектор) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, до якого подано документи щодо оформлення набуття громадянства України, перевіряє відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України.

Згідно з п.117 Порядку у разі прийняття щодо особи рішення про оформлення набуття громадянства України головне управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі, дипломатичне представництво чи консульська установа України за місцем її проживання реєструють особу громадянином України.

Пунктом 119 Порядку встановлено, що особам, які набули громадянство України та взяли зобов'язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

Таким чином, законодавцем встановлено алгоритм дій щодо оформлення громадянства України: прийняття компетентним органом на підставі заяви зацікавленої особи рішення про оформлення набуття громадянства України, яке є підставою для видачі довідки про реєстрацію громадянином України, яка в свою чергу є підставою для видачі тимчасового посвідчення громадянина України, яке після подання особою в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства підлягає заміні на паспорт громадянина України.

Як вбачається з матеріалів справи 25.12.2015 ОСОБА_2 подав заяву про оформлення набуття громадянства України (а.с.42) та заяву-зобов'язання припинити іноземне громадянство.

15.02.2016 відповідачем на підставі рішення про оформлення набуття громадянства України видано Довідку №69914/04-16 про реєстрацію громадянином України ОСОБА_2 в якій зазначено, що така є підставою для оформлення паспорта громадянина України (а.с.44).

Враховуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що на момент звернення із заявою про отримання посвідки на тимчасове проживання (24.11.2016) ОСОБА_2 був зареєстрований компетентним органом громадянином України (15.02.2016), про що не зазначив при поданні вказаної заяви, а тому відповідач правомірно відмовив позивачу у видачі посвідки на тимчасове проживання в України з підстав подання завідомо неправдивих відомостей.

Окрім того, відповідно до додаткових пояснень відповідача до апеляційної скарги, поданих суду апеляційної інстанції від 20.03.2017, ОСОБА_2 16.03.2017 звернувся до Управління за отриманням довідки про реєстрацію його громадянином України та відмовився від іноземного громадянства Російської Федерації, що підтверджується розпискою про отримання вказаної довідки та декларацією про відмову від іноземного громадянства.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, та є підставою постанову суду в частині задоволення позову скасувати та в цій частині в задоволені позову відмовити.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі не належить стягувати із сторін спору.

Керуючись статтями 41, 94, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області задовольнити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2017 року у справі №803/32/17 в частині задоволення позову ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії скасувати та в цій частині в позові ОСОБА_2 - відмовити.

В решті постанову Волинського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді М.А. Пліш

Н.В. Ільчишин

Повний текст Постанови складено 06.04.2017р.