Справа № 806/2970/16
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Попова О.Г.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
УХВАЛА

іменем України

"05" квітня 2017 р. Справа № 806/2970/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Іваненко Т.В.

Кузьменко Л.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "12" січня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій неправомірними та зобов'язання надати повну інформацію на звернення ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного сервісного центру Національної поліції України у якому просив визнати неправомірними дії (бездіяльність) Головного сервісного центру МВС України в частині ненадання повної інформації на звернення від 25.11.2016 року та зобов'язати Головний сервісний центр МВС України надати повну інформацію на його звернення від 25.11.2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповіді та інформації на запит від 25 листопада 2016 року він не отримав, а отже відповідачами порушено вимоги ЗУ "Про інформацію" та ЗУ "Про звернення громадян".

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 12.01.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі зазначив, що суд першої інстанції неправомірно застосував вимоги Закону України "Про доступ до публічної інформації" замість Закону України "Про інформацію" та Закону України "Про звернення громадян".

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з наступних підстав.

Суд встановив, що ОСОБА_3 направив на адресу Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України запит про надання публічної інформації від 25.11.2016 року, у якому просив провести перевірку та примусити Регіональний сервісний центр в Житомирській області, в особі підлеглого державного службовця ОСОБА_4, виконати рішення Богунського районного суду м.Житомира від 28.09.2016 року та сповістити відповідним правоохоронним органам про підозру у скоєнні злочину підлеглим державним службовцем ОСОБА_4, надіслати копію рекомендованим листом.

Зазначений запит на адресу відповідачів надійшов 01.12.2016 року, що підтверджується відбитками штампів вхідної кореспонденції на копії запиту наданого відповідачем разом із запереченнями.

Головним сервісним центром МВС України запит ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_4 отримано, та 05.12.2016 за № 31/Г-443зі скеровано до Регіонального сервісного центру МВС в Житомирській області для розгляду, прийняття рішення та надання відповіді (а.с.10).

Відповідь на запит також направлено ОСОБА_3 листом від 05.12.2016 за № 31/Г-443зі (а.с.8).

Посилаючись на неправомірну бездіяльність відповідача у зв'язку із неотриманням відповіді та інформації на запит, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що запитувана позивачем інформація за своєю суттю не відноситься до публічної інформації, оскільки вона не створювалась суб'єктом владних повноважень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Із змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_3, просив відновити його порушене право відповідно до приписів Закону України "Про інформацію" та Закону України "Про звернення громадян".

Право на доступ до інформації є конституційним правом людини, яке передбачене і гарантоване статтею 34 Конституції України, а саме, право кожного на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Закон України "Про інформацію" (далі - Закон) встановлює, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Під інформацією Закон розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Закон України "Про звернення громадян" передбачає, що громадяни України мають право звернутися до: органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів, скаргою про їх порушення.

Разом із тим суд встановив, що позивач звернувся до Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України з запитом від 25.11.2016 року саме про надання публічної інформації.

Зазначене підтверджується самим запитом про надання публічної інформації (а.с. 4)

Закон України "Про доступ до публічної інформації" визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Згідно положень ст.1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно ст.19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до ст.20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

За приписами ч.3 ст.22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Суд встановив, що 05.12.2016 року, у відповідності до ч.3 ст.22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" Головним сервісним центром України за №31/Г-443зі вказаний запит було спрямовано до Регіонального сервісного центру в Житомирській області за належністю, про що повідомлено заявника.

Наведені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями наданих відповідей, а також копіями журналу реєстрації вихідних та внутрішніх документів (а.с. 8, 10, 11).

Відповідно до довідки Вищого адміністративного суду України про вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України "Про доступ до публічної інформації" виокремлюються такі ознаки публічної інформації:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

При цьому, у разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що запитувана позивачем інформація за своєю суттю не відноситься до публічної інформації, оскільки вона не створювалась суб'єктом владних повноважень.

Аналогічної правової позиції дотримується також ВАС України в ухвалі №К/800/16368/15 від 22.10.2015.

Окрім того суд встановив, що запит позивача було розглянуто та надано на нього детальну відповідь у порядку та у термін визначений Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "12" січня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: Т.В. Іваненко

Л.В. Кузьменко

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу: Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України вул.Лук'янівська,62,м.Київ 71,04071

- ,