Справа № 826/14361/16
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
У Х В А Л А

Іменем України

05 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., за участю секретаря судового засідання Лисенко І.Д., представників позивача Демченко С.В., Сакало Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укренерготранзит» про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У зв'язку з наявністю у відповідача податкового боргу, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з наявних банківських рахунків Товариства з обмеженою відповідальністю «Укренерготранзит» податковий борг перед бюджетом у розмірі 41 528 032,60 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів направлення/вручення податкових повідомлень-рішень від 05 серпня 2015 року №003592202, №003602202 та від 20 січня 2016 року №, з яких можливо встановити дату їх узгодження, також відсутні докази направлення/вручення податкової вимоги.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України (далі - ПК) податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

За правилами пункту 36.2 цієї ж статті ПК податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. В силу пункту 36.3 статті 36 ПК податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

За змістом п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України (далі - ПК) платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Так, частина податкового боргу, заявленого до стягнення відповідачем була самостійно визначена позивачем як податкове зобов'язання в:

- податковій декларації з податку на прибуток підприємств від 02 березня 2015 року, за 2014 (рік) звітний (податковий) період, якою самостійно визначено авансовий внесок, що підлягатиме сплаті щомісячно (за липень - грудень 2015 року) у розмірі 712 240,00 грн;

- податковій декларації з податку на додану вартість від 07 грудня 2015 року, за 2015 (рік) звітний (податковий) період, якою самостійно визначено податкове зобов'язання у розмірі 3 817 830,00 грн;

- уточнюючій податковій декларації з податку на прибуток підприємств від 11 грудня 2015 року, за 2014 (рік) звітний (податковий) період, якою самостійно збільшено податкове зобов'язання у розмірі 577 986,00 грн, нараховано штраф від недоплати при наданні уточнюючої податкової декларації з податку на додану вартість у розмірі 5 672,00 грн та нараховано пеню у розмірі 1 123,00 грн.

Пунктом 54.3 ст. 54 ПК передбачено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, у випадках, що передбачені пп.пп. 54.3.1-54.3.6 п. 54.3 ст. 54 ПК.

Згідно з п. 58.1 ст. 58 ПК контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов'язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, частина податкового боргу, заявленого до стягнення відповідачем винила на підставі несплати відповідачем податкового зобов'язання, визначеного контролюючим органом у податкових повідомленнях-рішеннях:

- від 05 серпня 2015 року №, яким збільшено грошове зобов'язання у розмірі 16 718 750,00 грн., у тому числі за основним платежем у розмірі 13 375 000,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 3 343 750,00 грн, на підставі акту перевірки від 10 липня 2015 року №2959/26-56-22-02-03/33261582;

- від 05 серпня 2015 року №, яким збільшено грошове зобов'язання у розмірі 18 125 000,00 грн, у тому числі за основним платежем у розмірі 14 500 000,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 3 625 000,00 грн, на підставі акту перевірки від 10 липня 2015 року №2959/26-56-22-02-03/33261582;

- від 20 січня 2016 року №, яким збільшено грошове зобов'язання у розмірі 2 040,00 грн на підставі акту перевірки від 30 грудня 2015 року №6050/26-56-11-01-18.

Відповідно до п. 57.3 ст. 57 ПК у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що з наявних в матеріалах справи документів неможливо достовірно встановити, що наведені вище податкові повідомлення-рішення направлялися позивачу або ж були ним отримані.

Пунктом 56.1 ст. 56 ПК передбачено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до п. 56.18 ст. 56 ПК з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно 57.3 ст. 57 ПК у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Позивач у додаткових поясненнях від 07.11.2016 стверджував, що податкове повідомлення-рішення від 05.08.2015 № було оскаржено відповідачем у справі № 826/1232/16 апеляційний суд відхиляє, оскільки жодних доказів того, що саме це податкове повідомлення-рішення було предметом оскарження, позивачем надано не було. Встановити ці обставини з судових рішень, які містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень також не є можливим.

Посилання позивача на те, що податкове повідомлення-рішення від 20.01.2016 № було оскаржено відповідачем у справі № 826/7138/16, колегія суддів також відхиляє, оскільки доказів цьому позивачем надано не було, а з судових рішень, які наявні у Єдиному державному реєстрі судових рішень вбачається, що у справі № 826/7138/16 оскаржувалося податкове повідомлення-рішення від 18.11.2015 № , яке не слугувало підставою для нарахування податкового боргу, який заявлено позивачем до стягнення у даній справі.

Таким чином, у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що податкові зобов'язання, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях від 05 серпня 2015 року №, від 05 серпня 2015 року №, від 20 січня 2016 року №, є узгодженими у зв'язку із набранням законної сили судовим рішенням за результатами їх оскарження.

Відповідно до п.п. 56.15 ст. 56 ПК скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов'язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Відповідно до п. 56.6 ст. 56 ПК у разі коли контролюючий орган приймає рішення про повне або часткове незадоволення скарги платника податків, такий платник податків має право звернутися протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про результати розгляду скарги, зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня.

Згідно пп. 56.17.3 п. 56.17 ст. 56 ПК процедура адміністративного оскарження закінчується: днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідачем до суду апеляційної інстанції було подано рішення Державної фіскальної служби України від 21.12.2015 № 27297/6/99-99-10-01-04-25 про результати розгляду скарги позивача на податкові повідомлення-рішення від 05.08.2015 № , № , яким скаргу було відхилено, а податкові повідомлення-рішення залишені без змін.

Проте, апеляційний суд звертає увагу на те, що з наданих відповідачем апеляційному суду документів неможливо достовірно встановити, що наведене рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику направлялися позивачу або ж було ним отримано.

Згідно пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Слід відмітити, що заявляючи до стягнення пеню, відповідач не надав суду жодних її розрахунків. Крім того, з огляду на встановлені судом обставини щодо відсутності доказів узгодження податкових зобов'язань, визначених у податкових повідомленнях-рішеннях, апеляційний суд ставить під сумнів визначений відповідачем розмір такої пені.

Відповідно до п.п. 95.1, 95.2 ст. 95 ПК контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

За змістом пп. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що право на стягнення з платника податків податкового боргу, виникає у контролюючого органу виключно через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Згідно з п.п. 59.1, 59.3 ст. 59 ПК у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Пунктом 53.3 ст. 53 ПК передбачено, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що з наявних в матеріалах справи документів неможливо достовірно встановити, що податкова вимога від 12.10.2015 № 10640-23 направлялася позивачу або ж була ним отримана. Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що у позивача виникло право звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу з відповідача.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що на адресу відповідача було направлено рішення про опис майна у податкову заставу від 22.10.2015 № 13387/10/26-56-23-05, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначена обставина не свідчить про отримання позивачем податкових повідомлень-рішень від 05 серпня 2015 року №, від 05 серпня 2015 року №, від 20 січня 2016 року № та податкової вимоги від 12.10.2015 № 10640-23.

Відповідно до ч. 2 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції може дослідити нові докази, які не було подано до суду першої інстанції виключно у випадку, якщо були наявні обґрунтовані перешкоди, які не дали можливості надати такі докази суду першої інстанції.

Так, позивачем подано до суду апеляційної інстанції рішення Державної фіскальної служби України, датоване 21.12.2015, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення за липень, жовтень, грудень 2015 року, протокол обшуку, датований 27.12.2015. При цьому, обґрунтовуючи неможливість подання цих документів до суду першої інстанції, представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду 05.04.2017, що судом такі документи не витребувалися.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 71 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази.

Судом першої інстанції в ухвалі від 21.09.2016 було запропоновано позивачу надати письмові докази, якими він обґрунтовує свій позов. Проте, вище наведені документи позивачем подано не було, так само і не повідомлено суд про неможливість їх надання.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що докази узгодження грошових зобов'язань за податковими повідомленнями-рішеннями (їх отримання платником податку, отримання рішення за результатами їх оскарження, набрання законної сили відповідним судовим рішенням), направлення та вручення відповідачу податкової вимоги (на підставі чого у позивача може виникнути право звернення до суду) є ключовими у розгляді даної адміністративної справи. Тому, посилання позивача на те, що ці докази не витребувалися судом першої інстанції як на підставу можливості їх дослідження у суді апеляційної інстанції, колегія суддів відхиляє.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав вважати, що судом першої інстанції не було повно досліджено доказів, наявних в матеріалах справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 70 КАС належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що на підтвердження узгодження сум, визначених у податкових повідомленнях, направлення та отримання відповідачем податкової вимоги позивач надав рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, фіскальний чек, з яких, однак, неможливо встановити, які саме документи направлялися відповідачу.

Абзацом двадцять сьомим пункту 2 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 (далі - Правила) визначено, що документом, який підтверджує надання послуг поштового зв'язку, є розрахунковий документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо). Таким чином, розрахунковий документ, виданий поштовим відділенням, є доказом надання (оплати) послуг поштового зв'язку, проте він не дає можливості суду перевірити вміст поштового відправлення і не містить повної адреси одержувача.

Рекомендоване повідомлення про вручення поштових відправлень також не містить інформації про вміст поштового відправлення.

Проте, вміст поштового відправлення містить бланк опису вкладення, який згідно з пунктом 61 Правил заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові.

З огляду на викладене та з урахуванням вимог частини третьої статті 106 КАС належним доказом надіслання контролюючим органом платнику податків відповідних документів може бути опис вкладення разом з розрахунковим документом та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. За відсутності опису вкладення у суду відсутні підстави вважати, що адресатом було отримано самі ті, а не інші документи.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав на задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2017 року - без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Повний текст рішення виготовлений 06.04.2017.

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.