Справа № 814/86/17
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 квітня 2017 р. Справа № 814/86/17

м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., за участю секретаря судового засідання Кононенка Д.Ф., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомКомунального підприємства " ОБРІЙ - ДКП ",
доГоловного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Миколаївській області,
за участю

представників позивача:

Кондрашова Г.Г.;

Нужненка І.Г.

представників відповідача:

Мар'янко Н.І.;

Половенко Н.В.

провизнання незаконним та скасування рішення від 22.12. 2016 р. № 005,
В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство "ОБРІЙ - ДКП" звернулось з адміністративним позовом до Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Миколаївській області про визнання незаконною та скасування рішення Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Миколаївській області № 005 від 22 грудня 2016 року про застосування до комунального підприємства "ОБРІЙ - ДКП" адміністративно - господарських санкцій за порушення державної дисципліни цін.

Свої позовні вимоги підприємство обґрунтувало тим, що Головним управлінням Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Миколаївській області проведено перевірку комунального підприємства "ОБРІЙ - ДКП" з питань дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування держаних регульованих цін, за результатами якої виявлено завищення комунальним підприємством тарифів на вивезення побутових відходів при їх формуванні та отримання в зв'язку з цим необґрунтованої виручки. Зазначене стало підставою для прийняття рішення про застосування штрафу і повернення необґрунтовано отриманої виручки. З вказаним рішенням позивач не погоджується вказуючи на те, що фактично відповідні тарифи сформовано та затверджено органом місцевого самоврядування, а позивач лише здійснив розрахунки таких (тарифів) та подав на затвердження. Відтак, відповідальність за формування відповідних тарифів має нести відповідний виконавчий комітет міської ради. Окрім того, позивач посилається на обов'язковість виконання ним рішень органу місцевого самоврядування та встановлення плати за вивезення відходів у відповідності до затверджених органом місцевого самоврядування тарифів, а тому, на його думку, не можна вважати, що отримана плата за послуги є необґрунтовано завищеною та підлягає поверненню, у зв'язку із чим позивач звернувся за судовим захистом.

Відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що відповідно до статті 20 Закону України "Про ціни і ціноутворення" до суб'єктів господарювання застосовуються адміністративно-господарські санкції за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін. Оскільки, позивачем порушено порядок формування тарифів на вивезення побутових відходів, а саме, перевищено відсоток рентабельності, відповідачем правомірно застосовано адміністративно - господарські санкції.

Дослідив матеріали справи, вислухав представників сторін, суд встановив наступне.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22.08.2013 року №754 КП "ОБРІЙ-ДКП" визнано виконавцем послуг з вивезення твердих побутових відходів на території Корабельного району міста Миколаєва.

Підприємствам, які мають право надавати послуги з вивезення ТПВ встановлені відповідні тарифи на такі послуги відповідно до рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 26.06.2013 року № 598.

КП "ОБРІЙ-ДКП" за вих. №44 від 10.02.2015 року на ім'я Миколаївського міського голови направлено листа, в якому він просив здійснити коригування тарифів на вивезення ТПВ у зв'язку з різким підвищенням цін на запасні частини та паливно-мастильні матеріали.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27.03.2015 року за №184, Комунальному підприємству «ОБРІЙ-ДКП» проведено коригування діючого тарифу на послуги із контейнерного перевезення твердих побутових відходів та встановлено тарифи за 1 м' від населення - 53,89 грн., від бюджетних установ - 59,94 грн., від госпрозрахункових організацій - 82,47 грн.; при ручному завантаженні від населення - 61,0 грн/ куб.м.

З 08.12.2016 р. по 14.12.2016р. посадовими особами Головного управління Держпродспоживслужби у Миколаївській області проведено планову перевірку дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін комунальним підприємством "ОБРІЙ - ДКП", за результатами якої складено акт № 007 від 14.12.2016 року, в якому зафіксовані виявлені перевіркою порушення Порядку формування тарифів на послуги з вивезення побутових відходів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2006 р. №1010.

Так, в акті перевірки зазначено, що відповідно до пункту 21 Порядку формування тарифів на послуги з вивезення побутових відходів, рівень рентабельності формується з необхідності сплати податку на прибуток підприємства та частини отриманого прибутку на технічне переоснащення і не повинен перевищувати в цілому по підприємству 12 % та для категорій споживачів - бюджетних установ та інших споживачів - 15% та 50% відповідно. Згідно з рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27.03.2015 р. № 184 затверджено тарифи на вивезення твердих побутових відходів для населення, бюджетних установ та госпрозрахункових підприємств. Зокрема, тарифи на вивезення твердих побутових відходів для населення - 53, 89 грн./м3, для бюджетних установ 59, 94 грн./м3 та для госпрозрахункових підприємств 82, 47 грн./м3 з ПДВ. Коригування тарифів на послуги здійснено у порушення пунктів 37, 38 "Порядку формування тарифів на послуги з вивезення побутових відходів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 2006 року №1010 (надалі "Порядок"), а саме: на паливно-мастильні матеріали застосовано індекс зміни цін 2,67, замість - 2, 56; на заробітну плату застосовано індекс зміни цін 1,2. замість - 1,27.

Згідно оборотно-сальдових відмостей комунального підприємства "ОБРІЙ - ДКП" середня ціна на паливо в лютому 2011 року становила 6, 76 грн. за одиницю виміру, а влютому 2015 року - 17, 29 грн. Тобто, індекс зміни цін на паливо становить 2, 56 (17, 29 : 6, 76).

Відповідно до законодавства мінімальна заробітна плата становм на 01.04.2011 року становила 960 грн., а вже станом на 01.01.2015 року - 1218 грн. Тобто, індекс зміни по заробітній платі склав 1, 27 (1218 : 960).

Тобто, вказані дії призвели до завищення тарифів, за рахунок чого позитивна різниця між фактичною виручкою наданої послуги з перевезення твердих побутових відходів при контейнерному навантажені за цінами, сформованими відповідно до запровадженого способу регулювання по нарахуванню склала 57 364, 91 грн., по сплаті 49 309, 57 грн.

За результатом проведеної перевірки та складеного акта ГУ Держпродспоживслужби у Миколаївській області прийнято рішення № 005 від 22.12.2016 року, яким за порушення вимог порядку формування державних (регульованих) тарифів на вивезення твердих побутових відходів застосовано штраф в сумі 49 309, 57 грн. у розмірі 100% від суми необґрунтовано отриманої виручки та зобов'язано Комунальне підприємство «ОБРІЙ-ДКП» повернути споживачам суму необґрунтовано отриманої виручки в розмірі 49 309, 57 грн.

Визначаючись щодо позовних вимог суд керується та виходить з наступного.

Як вбачається спірні правовідносини виникли у зв'язку з непогодженням позивача з позицією відповідача, яка полягає у тому, що саме суб'єкт господарювання формує тарифи на житлово-комунальні послуги та несе відповідальність за порушення порядку такого формування. На думку позивача, формування тарифів на ЖКП здійснюється органом місцевого самоврядування.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги" (далі -Закон № 1875-IV).

Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (ч. 1,2, ст. 3 Закону № 1875-IV).

Згідно визначення, наведеного у частині першій статті 1 Закону № 1875-IV, комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Порядок формування та затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги визначає стаття 31 Закону № 1875-IV, у частині першій якої зазначено, що порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг другої групи (пункт 2 частини першої статті 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України.

В свою чергу, в пункті 2 частини першої статті 14 Закону № 1875-IV вказано, що до другої групи відносяться - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території.

Сторонами не заперечується, що житлово-комунальні послуги, формування тарифів на які є предметом спору, відносяться до другої групи.

Отже, виходячи з процитованих вище норм, порядок формування тарифів на житлово-комунальні послуги другої групи визначає Кабінет Міністрів України. При цьому, затвердження таких тарифів здійснює орган місцевого самоврядування.

Так, Кабінет Міністрів України своєю Постановою №1010 від 26.07.2006 р. відповідно до статті 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", постановив затвердити Порядок формування тарифів на послуги з вивезення побутових відходів (далі - Порядок №1010), який визначає механізм формування тарифів на послуги з вивезення побутових відходів (далі - послуги). До послуг належать операції поводження з побутовими відходами (збирання, зберігання, перевезення, перероблення, утилізація, знешкодження та захоронення), що здійснюються у населеному пункті згідно з правилами благоустрою, затвердженими органом місцевого самоврядування (п.1, 2 Порядку №1010).

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ Порядку №1010, формування тарифів на послуги підприємством здійснюється відповідно до річних планів надання послуг і економічно обґрунтованих планованих витрат, визначених на підставі державних і галузевих нормативів (норм) витрат ресурсів, техніко-економічних розрахунків та кошторисів, ставок податків і зборів (обов'язкових платежів) та цін у планованому періоді, встановлених на підставі прогнозних індексів цін підприємства.

Аналізуючи зазначений Порядок, суд прийшов до висновку, що законодавець однозначно встановив, що формування тарифів другої групи житлово-комунальних послуг здійснюється виключно відповідним підприємством, що надає послуги, адже саме (підприємство) в ході формування певного тарифу/ціни до складу витрат, крім іншого, включає: витрати з операційної діяльності, безпосередньо пов'язані з наданням послуг, зокрема, з оплатою праці та сплатою внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, оплати службових відряджень персоналу; планову собівартість реалізованих послуг; витрати з ремонту, реконструкції та іншого відновлення основних фондів у межах, визначених законодавством та інше, визначене у розділах ІІ та ІІІ Порядку №1010. Про такі витрати орган місцевого самоврядування не знає, оскільки вони стосуються лише суб'єкта господарювання.

Додатково на підтвердження цієї позиції, суд зазначає, що згідно визначення, наведеного у пункті 7 частини першої статті 1 Закону України "Про ціни і ціноутворення", норматив рентабельності - це рівень прибутковості, що визначається суб'єктом господарювання під час формування ціни. І знову ж таки, відповідно до пункту 21 розділу ІІ Порядку №1010, рівень рентабельності формується підприємством з урахуванням необхідності сплати податку на прибуток підприємств та спрямування частини отриманого прибутку на технічне переоснащення підприємств.

З вказаної норми випливає, що формування ціни здійснюється саме суб'єктом господарювання - підприємством.

Обґрунтовуючи свою позицію позивач посилається на положення частини другої статті 14 Закону № 1875-IV, відповідно до якої ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Відтак вважає, що законодавець встановив, що формування тарифів відбувається, у даному випадку, саме органом місцевого самоврядування.

Суд не може погодитись з такою позицією підприємства виходячи з наступних міркувань.

По-перше, як зазначено у цій нормі, формування і затвердження тарифів відбувається певними органами виключно згідно їх повноважень, визначених законом.

Так, відповідно до підпункту 2 пункту "а" частини першої статті 28 Закону України "Про місцеве самоврядування", до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі бюджету, фінансів і цін належить лише встановлення в порядку і межах, визначених законом, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

Слід зазначити, що "встановлення ціни", в розумінні, пункту 1 частини першої статті 1 Закону України "Про ціни і ціноутворення", - це затвердження (фіксація) рівня ціни; а "формування ціни", відповідно до пункту 14 цього ж Закону, - механізм визначення рівня ціни товару.

Отже, "формування" та "встановлення" не є тотожними за своїм значенням поняттями. І в цьому випадку Закон, що встановлює засади організації та діяльності, правового статусу органів та посадових осіб місцевого самоврядування, до повноважень виконавчого комітету не відносить формування тарифів/цін, а лише їх встановлення тобто затвердження.

По-друге, як вже зазначалось вище, нормотворець спеціальним порядком визначив, що формування тарифів здійснюється саме підприємствами.

Щодо посилань представника позивача на те, що підприємство здійснює лише розрахунок тарифів, як це встановлено частиною другою статті 31 Закону № 1875-IV, відповідно до якої виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів. А тому, на думку позивача, вказане виключає формування суб'єктом господарювання певних тарифів, а лише зобов'язує надати відповідні розрахунки, то з цього приводу слід зазначити наступне.

На думку суду, здійснення розрахунку, зазначених у процитованій нормі витрат, не виключає формування підприємством тарифів/цін на житлово-комунальні послуги, а є в цьому випадку частиною процесу формування.

Більш того, відповідно до Порядку №1010, в Розділі "розрахунок тарифів на послуги" також встановлено, які витрати включаються до тарифів на послуги при здійснені розрахунку та останній є частиною процедури формування тарифів вцілому.

Отже, підсумовуючи викладене, суд зазначає, що саме на суб'єкта господарювання - підприємство покладено обов'язок щодо формування тарифів на житлово-комунальні послуги.

Закон України "Про ціни і ціноутворення" (далі - Закон № 5007-VI) регулює відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін, і здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення, а також визначає основні засади цінової політики.

Дія цього Закону, відповідно до статті 2, поширюється на відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, органами, що здійснюють державне регулювання діяльності суб'єктів природних монополій, органами місцевого самоврядування та суб'єктами господарювання, які провадять діяльність на території України, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення.

Так, відповідно до пунктів 5-7 частини першої статті 18 Закону № 5007-VI, уповноважені органи мають право: вимагати від суб'єктів господарювання, що перевіряються, усунення виявлених порушень вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; приймати рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; надавати органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, суб'єктам господарювання обов'язкові для виконання приписи про усунення порушень вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

В свою чергу, згідно пункту 10 Положення про Головне управління Держпродспоживслжби у Миколаївській області, відповідно до покладених завдань у сфері дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, Управління здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; надає суб'єктам господарювання обов'язкові до виконання приписи про усунення порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; приймає рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Керуючись наведеним ГУ Держпродспоживслжби у Миколаївській області, як зазначалось вище, і проведено перевірку комунального підприємства "ОБРІЙ - ДКП" за результатом якої встановлено порушення пункту 21 Порядку № 1010 при формуванні тарифів на вивезення твердих побутових відходів для бюджетних установ та госпрозрахункових підприємств, а саме: застосування економічно необґрунтованих індексів змін - на паливно-мастильні матеріали застосовано індекс зміни цін 2,67, замість - 2, 56; на заробітну плату застосовано індекс зміни цін 1,2. замість - 1,27.

Зазначене призвело до отримання підприємством необґрунтованої виручки за період грудень 2015 р. - листопад 2016 р. на загальну суму 49 309, 57 грн.

Враховуючи наявність вказаного порушення та керуючись положеннями частини першої статті 20 Закону № 5007-VI, відповідно до якої до суб'єктів господарювання застосовуються адміністративно-господарські санкції за: порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін - вилучення необґрунтовано одержаної виручки, що становить позитивну різницю між фактичною виручкою від продажу (реалізації) товару та виручкою за цінами, сформованими відповідно до запровадженого способу регулювання (крім тих, що на постійній основі надають житлово-комунальні послуги або мають адресного споживача), та штраф у розмірі 100 відсотків необґрунтовано одержаної виручки, - відповідач прийняв рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення державної дисципліни цін №005 від 22.12.16 р.

Водночас, згідно частини другої цієї ж статті, сума необґрунтованої виручки, одержаної суб'єктами господарювання, які на постійній основі надають житлово-комунальні послуги або мають адресного споживача, повертається споживачам.

З аналізу вказаної статті вбачається, що за порушення вимог щодо формування державних регульованих цін застосовується штраф, а сума необґрунтованої виручки повертається споживачам у разі коли суб'єкт господарювання на постійній основі надає житлово-комунальні послуги, що має місце у досліджуваній ситуації.

Враховуючи наведене, а також строки встановлені статтею 250 Господарського кодексу України, оскаржуваним рішенням до відповідача застосовано штраф у розмірі 49 309, 57 грн. та зобов'язано повернути споживачам суму необґрунтовано одержаної виручки в розмірі 49 309, 57 грн., що відповідає вимогам вище процитованої статті 20 Закону № 5007-VI.

Окремо суд зазначає, що санкція, у вказаному в ст. 20 Закону № 5007-VI розмірі, застосовується за наявності хоча б одного з перелічених у пункті порушень: "за формування" або "за встановлення та застосування" державних регульованих цін. У спірній ситуації має місце порушення порядку саме формування цін.

Згідно зі ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.

В задоволенні позову відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного позову відмовити.

2. Апеляційна скарга на цю постанову може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання у повному обсязі.

Суддя В. В. Біоносенко