Справа № 732/1521/16-а
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2017-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

18 березня 2017 року м. Київ К/800/7790/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Горбатюк С.А., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Городнянського районного суду Чернігівської області від 11 січня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про зобов'язання вчинити певні дії

встановив:

Постановою Городнянського районного суду Чернігівської області від 11 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про зобов'язання вчинити певні дії відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року постанову Городнянського районного суду Чернігівської області від 11 січня 2017 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, та посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати їхні рішення і прийняти нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на вказані судові рішення необхідно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до пункту п'ятого частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Вимоги до касаційної скарги визначені у статті 213 цього ж Кодексу.

За правилом, встановленим у частині другій статті 213 Кодексу адміністративного судочинства України, у касаційній скарзі зазначається, зокрема, обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає порушення норм матеріального чи процесуального права.

Отже, касаційна скарга повинна містити у собі посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права та пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи.

Як видно із копій оскаржуваних судових рішень, ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорія) та являється інвалідом 2-ої групи довічно в зв'язку з захворюванням, пов'язаним з впливом аварії на Чорнобильській АЕС.

07 листопада 2016 року позивач звернувся до Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про проведення нарахування та виплати належних йому державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, як особі, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком та 75-ти відсотків мінімальної пенсії за віком, право на отримання яких визначено статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та гарантовано статтями 22, 46 Конституції України.

Листом Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України від 11 листопада 2016 року № 81/11/З-2 позивача було повідомлено про відсутність порушень з боку відповідача у правильності обчислення та виплати його пенсії, що і стало підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені у Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 49 вказаного Закону встановлено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно статті 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у редакції від 28 грудня 2014 року, особам, віднесеним до категорії 1 призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 54 вказаного Закону, пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань. Зміни не визнані неконституційними.

Отже, умови, порядок призначення та мінімальні розміри додаткової пенсії за

шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1 та державної пенсії визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Згідно із статтею 62 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", роз'яснення порядку застосування цього Закону проводиться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковим для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їхньої відомчої підпорядкованості та форм власності.

Положеннями статті 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, яке здійснюється за рахунок державного бюджету.

Відповідно до частини першої статті 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Тобто, стаття 67 вказаного Закону може бути застосована відповідачем лише у випадку, коли йдеться про підвищення доплат, пенсій та компенсацій з урахуванням визначення розміру державної та додаткової пенсій позивачу згідно з положеннями статей 50, 54 цього ж Закону.

Згідно пунктом третім статті 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту. Згідно з бюджетними призначеннями Кабінетом Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог.

Зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" затверджено порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що виплата ОСОБА_1 державної пенсії по інвалідності, додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, з 01 вересня 2011 року проводилася у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 06 липня 2011 року № 745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", а з 01 січня 2012 року на час звернення до суду за захистом порушених прав, здійснюється у розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішеннями Конституційного суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 та від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 підтверджена законність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних

виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави.

Законами України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", "Про Державний бюджет України на 2012 рік", "Про Державний бюджет України на 2013 рік", "Про Державний бюджет України на 2014 рік", "Про Державний бюджет України на 2015 рік", встановлено, зокрема, що у 2011 - 2015 роках положення, статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірі, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 - 2015 роки.

Законом України № 76 VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2014 року було внесено зміни до статей 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Так, відповідно до статті 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в редакції від 28 грудня 2014 року, особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, що становить інвалідів другої групи інвалідності - 379,60 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Вказаний Закон у відповідних частинах у встановленому порядку не був визнаний неконституційним, а отже, є чинним та підлягає виконанню.

Отже, правових норм щодо обрахунку з 01 січня 2016 року ліквідаторам наслідків аварії на ЧАЕС державної пенсій у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75-ти відсотків від розміру мінімальної пенсії за віком, Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у собі не містить.

Відсутні у судових рішеннях й посилання на докази на підтвердження того, що визнанні неправомірними або/та скасовані й постанови Кабінету Міністрів України, які були прийняті на виконання вказаного Закону.

Таким чином, відповідач, виплачуючи позивачу пенсії у порядку та розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 27 листопада 2011 року №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", діяв правомірно та у межах наданих йому повноважень.

З огляду на те, що Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є чинним і підлягає до виконання, Конституційним судом України в установленому порядку неконституційним він не визнавався, беручи до уваги позицію Конституційного Суду України, викладену у рішеннях від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 та від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, посилання позивача на звуження його прав та

соціальних гарантій з посиланням на положення статей 22,46 Конституції України, є помилковим.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку виконаний.

Постановлене у справі судами рішення ґрунтується на повно і всебічно встановлених обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень норм матеріального і процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанції.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини пятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Городнянського районного суду Чернігівської області від 11 січня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2017 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Ріпкинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Чернігівської області про зобов'язання вчинити певні дії.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Суддя С.А. Горбатюк