Справа № 511/538/17
Суддя: Іванова О. В.
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Роздільнянський районний суд
Справа № 511/538/17
Номер провадження: 2-а/511/25/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2017 року суддя Роздільнянського районного суду Одеської області Іванова О . В ., розглянувши в порядку скороченого провадження в залі суду м. Роздільна Одеської області адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області про визнання бездіяльності протиправною, зобовязати здійснити перерахунок, нарахувати та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року позивач звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області суду з позовом до Управління соціального захисту населення Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області про визнання бездіяльності протиправною, зобовязати здійснити перерахунок, нарахувати та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є учасником бойових дій та, відповідно до чинного законодавства України, має право на одержання щороку разової грошової допомоги у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, однак у 2016 році відповідач виплатив йому лише 920 грн. Недоплата за 2016 рік складає 4730 грн. При цьому позивач посилався на те, що Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» йому щорічно до 5 травня повинна надаватися грошова допомога в розмірі пяти мінімальних пенсій за віком. Просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо недоплати позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік та зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачеві недоплаченої суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік як учаснику бойових дій в розмірі 4730 грн.

Відповідно до ст.183-2 КАС України суд розглянув справу у скороченому провадженні.

Відповідач у строк, встановлений ч.3 ст.183-2 КАС України подав заперечення на позов, у якому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що щорічно розмір виплати разової грошової допомоги визначається згідно з постановою Кабінету Міністрів України „Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується відповідно до законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та „Про жертви нацистських переслідувань в межах бюджетних призначень, встановлених Законом «Про Державний бюджет України» Учасникам бойових дій на 2016 рік Урядом встановлено щорічну грошову допомогу до 5 травня в розмірі 920,00грн., які позивач отримав через підприємство звязку за місцем проживання. На даний час змін до зазначеної постанови, щодо збільшення розмірів виплат разової грошової допомоги до 5 травня не приймалося. Щодо визнання протиправною бездіяльність посадових осіб, в запереченнях зазначили, що згідно ч.2 ст. 19 ОСОБА_2 України управління та їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений ОСОБА_2 і законам України, іншими нормативно - правовими актами.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій, виданим 14.08.2015 року (а.с.4) та перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Роздільнянської державної адміністрації з 27.08.2015 року як учасник бойових дій та має право на пільги, встановлені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"

До 5 травня за 2016 рік позивачу було виплачено разову грошову допомогу у розмірі 920 грн.

10 лютого 2017 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Роздільнянської районної державної адміністрації із заявою щодо доплати коштів щорічної разової грошової допомоги до 5 травня.

На вказане звернення позивача відповідач листом від 13.02.2017року №309/15 відмовив позивачу в перерахунку та виплаті разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій в більшому розмірі ( а.с.5).

Суд вважає позовні вимоги такими, що не відповідають вимогам ОСОБА_2 України, Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно до 05 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначені у Бюджетному кодексі України.

Згідно з п.26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України установлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Прикінцеві та перехідні положення були доповнені зазначеним пунктом згідно із Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності з 01 січня 2015 року.

Таким чином, Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 05 травня, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

З метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Відповідно до пп.2 п.1 вказаної постанови було установлено, що у 2016 році виплата разової грошової допомоги до 05 травня учасникам бойових дій здійснюється у розмірі 920 грн. 00 коп.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" встановлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і Про жертви нацистських переслідувань" здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: учасникам бойових дій - 920 грн.

Як видно з листа Управління соціального захисту населення Роздільнянської державної адміністрації від 13.02.2017 року (а.с.5) відповідач перерахував 920 грн. щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік на особовий рахунок позивача через підприємство звязку за місцем проживання, тобто у розмірі та у порядку визначеному діючим законодавством.

Відповідно до статті 1 ОСОБА_2, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Згідно з частини другої статті 3 ОСОБА_2 України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею 8 ОСОБА_2 України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_2 України є нормами прямої дії, а звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.

Статтею 46 ОСОБА_2 України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У статті 22 ОСОБА_2 України зазначено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 58 ОСОБА_2 України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Пленум Верховного Суду України у пункті 19 своєї Постанови від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» роз'яснив, що відповідно до статей 8 та 22 ОСОБА_2 України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених ОСОБА_2 України і чинними законами прав і свобод.

Конституційний Суд України вирішував питання про те, чи має право держава змінювати порядок і розміри існуючих соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України та чи є обов'язковими для застосування судами України нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України з питань соціального захисту громадян, видані на виконання вимог Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

У рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 зроблено висновок про те, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Європейську конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) дає підстави для формування позиції, що під час вирішення питань щодо порушення державами - учасницями Ради Європи положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захисту прав людини через призму цього принципу.

Зокрема, у справах ««ПайнВелі Девелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії» й «Федоренко проти України» ЄСПЛ констатував, що відповідно до прецедентного права органів, які діють на підставі Конвенції, право власності може бути «наявним майном» або коштами, уключаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, Рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31; пункт 21 Рішення ЄСПЛ у справі від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»).

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 Рішення ЄСПЛ від 2 березня 2005 року у справі «Von Maltzan and Others v. Germany»). ЄСПЛ робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

Таким чином, аналізуючи вказані рішення ЄСПЛ та вищезазначені норми закону, суд вважає, що зменшення розміру або припинення виплати соціальної допомоги є правом держави встановлювати законні обмеження у виплатах та тому зазначене не може розглядатися в розумінні «виправданих очікувань» позивача і не є втручанням у право його власності.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що при вирішенні питання про розмір допомоги, передбаченої ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», необхідно керуватися постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Враховуючи наведене, а також те, що виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня позивачу була правомірно здійснена Управлінням соціального захисту населення Роздільнянської районної державної адміністрації в розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141, у сумі 920 грн., позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений ОСОБА_2 та законами України, тому підстави для визнання дій протиправними, також відсутні.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 158-163, 183-2 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області про визнання бездіяльності протиправною, зобовязати здійснити перерахунок, нарахувати та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій відмовити у повному обсязі.

Постанову може бути оскаржено до Одеського адміністративного апеляційного суду шляхом подання до Роздільнянського районного суду Одеської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_3