Справа № 813/703/17
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 року справа № 813/703/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулкевич І.З.

секретар судового засідання Іванес Х.О.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Буського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними та скасування постанов

Встановив:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заяв ОСОБА_2 до Буського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними та скасування: постанови ВП № 39714222 від 17.09.2013 року про стягнення з боржника виконавчого збору; ВП № 52922706 від 21.11.2016 року про відкриття виконавчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувані постанови є незаконними та такими, що слід скасувати з наступних підстав.

Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена з порушення вимог ч. 1,2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки державним виконавцем в порушення ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", на добровільне виконання рішення стороні надано лише 6 днів із 09.09.2013 року та до 15.09.2013 року. Необхідною передумовою для стягнення виконавчого збору є обізнаність боржника про наявне відкрите виконавче провадження, отримання ним постанови про відкриття виконавчого провадження, несплата ним боргу у добровільний строк (саме 7 днів), а також примусове виконання виконавчого документа виконавчою службою. В той же час постанови про відкриття виконавчого провадження позивачем не одержано, як і постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, а спір між позивачем та ПАТ «Про Кредит Банк» вирішено відповідно до мирової угоди від 16.10.2016 року у справі № 22-ц/783/78/16. Крім цього, про винесену постанову від 17.09.2013 року нічого не було відомо і ПАТ «Про Кредит Банк», оскільки у своїй заяві від 27.10.2016 року просило скасувати усі обтяження лише в межах ВП № 39927930, що вкотре підтверджує те, що оскаржувана постанова на адресу сторін виконавчого провадження головним державним виконавцем не надсилалась, а сторонам до 2017 року про її існування нічого не було відомо. З врахуванням того, що вказані рішення відповідача є протиправними, такі слід скасувати, вказане мало наслідком звернення до суду.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав клопотання через канцелярію суду за вх. №7825 від 04.04.2017 року про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника позивача, позовні вимоги підтримує повністю, просив такі задовольнити.

Відповідач явки уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до листа від 16.03.2017 року за вх. № 6010 відповідач просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника відповідача, при прийнятті рішення покликається на розсуд суду.

Згідно з частиною 1 статті 41 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі факти, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

22.11.2011 року Іпотекодавець ОСОБА_2 та Іпотекодержатель - Публічне акціонерне товариство "Про Кредит Банк" уклали договір іпотеки (а.с.8-13), відповідно до умов якого ОСОБА_2 на забезпечення виконання умов по рамкових угодах № 0939 від 31.07.2008 року, № FW302.583 від 22.11.2011 року та № FW302.585 від 22.11.2011 року наступне нерухоме майно, а саме:

- промислову будівлю загальною площею 1598,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, заставною вартістю 544803,89 грн.;

- промисловий цех загальною площею 1618,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

20.08.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Багрій А.О. вчинено виконавчий напис за № 463, про звернення стягнення на вказане нерухоме майно (а.с.14).

Постановою ВП №39714222 від 17.09.2013 року з виконання виконавчого напису № 463 виданого 20.08.2013 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Багрій А.О. стягнуто з боржника виконавчий збір у сумі 82237,90 грн. (а.с.21).

Відповідно до заочного рішення Буського районного суду м. Львова від 15.07.2014 року у справі № 440/1648/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "Про Кредит Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, відповідно до якого позов задоволено повністю.

Позивачем подано заяву про перегляд вказаного заочного рішення.

Відповідно до ухвали Буського районного суду від 19.03.2015 року вказану заяву залишено без задоволення.

Апеляційним судом Львівської області відповідно до ухвали від 12.10.2016 року щодо перегляду за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на вказане заочне рішення, затверджено мирову угоду між сторонами, заочне рішення Буського районного суду Львівської області від 15.07.2014 року скасовано та закрито провадження у справі (а.с.15-17).

27.10.2016 року Представник АТ "Про Кредит Банк" звернувся до Начальника ВДВС Буського РУЮ про скасування усіх заходів забезпечення позову (накладення арештів) вжиті ухвалою Буського районного суду від 17.03.2013 року у справі № 440/1648/13 року, які були накладені на рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, рахунки тощо гр. ОСОБА_6, гр.. ОСОБА_2 (а.с.18).

Так у зв'язку з викладеним, 08.11.2016 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, ВП № 39714222 (а.с.19).

Відповідно до постанови ВП № 52922706 від 21.11.2016 року відкрито виконавче провадження з виконання постанови № 39714222 від 17.09.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 в користь держави 82237,90 грн. виконавчого збору (а.с.22).

Вважаючи вказані рішення відповідача протиправними та такими, що слід скасувати позивач звернувся із позовом до суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Одночасно Конституцією встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах,

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Предметом доказування відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 р. №14 встановлено, що відповідно до статей 45, 46 Закону України «Про виконавче провадження», витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

5 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», яким встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону (пункти 5-7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення»).

Умови і порядок виконання на території України судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. № 606-XIV, а на територіях інших держав - міжнародними договорами України на засадах взаємності.

Відповідно до преамбули Закону України «Про виконавче провадження» зазначений Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Основною функцією державної виконавчої служби є задоволення вимог виконавчого документа, забезпечення дотримання при цьому прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб, сприяння їм у реалізації своїх процесуальних прав.

У разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, за виконавчими документами, які підлягають негайному виконанню, а також у разі перерахування коштів стягувачу у випадку, передбаченому частиною другою статті 27 цього Закону, та у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред'явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір повертається боржникові.

У разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

У разі виконання рішення, за яким закінчився строк для його самостійного виконання, але судом встановлено відстрочку чи розстрочку виконання рішення, виконавчий збір стягується в порядку, встановленому цим Законом, шляхом виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме виконавче провадження.

Постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк (ст. 28 Закону № 606).

Серед іншого, відповідно до приписів ч. 3 ст. 40 визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про внесення змін до постанови Пленуму ВАС України від 13 грудня 2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» від 21 травня 2012 року № 5, передбачено, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання.

Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 28.01.2015 року у справі №3-217гс14.

Згідно з приписами ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішення є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавчим збором є збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Серед іншого, відповідно до ч. 1 ст. 28 цього ж Закону копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

За приписами ч. 3 ст. 40 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Із наведених вище положень законодавства у відповідній сфері правовідносин вбачається, що виконавчий збір справляється виключно з фактично стягнутої або повернутої суми.

Так, судом з долучених до матеріалів справи документів встановлено, що після завершення виконавчого провадження відповідно до постанови від 21.11.2016 року, державним виконавцем у зв'язку з несплатою виконавчого збору відповідно до постанови від 17.09.2013 року, виокремлено окреме виконавче провадження про стягнення виконавчого бору відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження, ВП № 52922706.

Судом з метою встановлення фактичних обставин справи відповідно до ухвали про відкриття провадження у справі від 20.02.2017 року, витребувано від відповідача докази направлення та одержання позивачем постанови ВП 39714222 про стягнення виконавчого збору від 17.09.2013 року та докази направлення та отримання позивачем постанови ВП № 52922706 від 21.11.2016 року (журнали вихідної кореспонденції); належним чином завірені копії відповідних виконавчих проваджень.

Згідно з відповіддю відповідача від 16.03.2017 року за вх. № 6010 відповідач надіслав суду копії матеріалів ВП № 52922706, щодо ВП № 39714222 повідомлено, що матеріали даного виконавчого провадження є знищені у зв'язку із закінченням трирічного терміну зберігання.

Судом з тексту позовної заяви встановлено, що із вказаним виконавчим провадженням представник позивача ознайомився в січні 2017 року та до матеріалів справи долучено постанову про закінчення виконавчого провадження, ВП № 39714222 від 08.11.2016 року, у зв'язку з чим судом повторно скеровано лист про надання матеріалів вказаного виконавчого провадження від 17.03.2017 року, що одержаний відповідачем, проте станом на момент розгляду справи жодної відповіді від відповідача з поясненнями щодо знищення виконавчого провадження, яке завершено у 2016 році, на пропозицію суду, не одержано.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів (ч. 6 ст. 71).

Згідно із ч.1 ст. 6 Закону Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

З долучених відповідачем до матеріалів справи доказів не надано жодного, який би свідчив про належне повідомлення боржника - ОСОБА_2 про відкриття виконавчих проваджень як у ВП 39714222, так і № 52922706, а саме: рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення.

У зв'язку з викладеним, за відсутності будь-яких доказів надсилання позивачу постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.11.2016 року, про що повинен пересвідчитись державний виконавець в силу своїх обов'язків, визначеним у Законі, а також постанови про стягнення виконавчого збору від 13.09.2013 року, відсутністю доказів про обізнаність сторони боржника про відкрите щодо нього виконавче провадження № 39714222, винесення постанов як про стягнення виконавчого збору в межах ВП 39714222, так і про відкриття виконавчого провадження з виконання такої постанови № 52922706, на переконання суду, є протиправним.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього ж Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в існування обставин, які б підтверджували правомірність винесених постанов від 17.09.2013 року та від 21.11.2016 року, позаяк позивач довів обґрунтованість позовних вимог належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим позов належить задовольнити.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 128, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову ВП №39714222 про стягнення з боржника виконавчого збору від 17.09.2013 року.

Визнати протиправною та скасувати постанову ВП №52922706 про відкриття виконавчого провадження від 21.11.2016 року.

Судові витрати зі сторін не стягувати.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 10 квітня 2017 року.

Суддя Гулкевич І.З.