Справа № 803/1727/16
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2017 року Справа № 803/1727/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого, судді Мачульського В.В.,

при секретарі судового засідання Веремчуку В.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Першого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Волинській області про визнання дій протиправними та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі позивач, ОСОБА_2В.) звернулася в суд з адміністративним позовом до Першого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Волинській області (далі відповідач) про визнання протиправними дій щодо винесення 10 жовтня 2013 року постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, виділенням в окреме провадження постанови від 10 жовтня 2013 року про стягнення з боржника виконавчого збору, винесення 10 жовтня 2013 року постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови від 10 жовтня 2013 року про стягнення з боржника виконавчого збору та винесення 20 вересня 2016 року постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови від 10 жовтня 2013 року про стягнення з боржника виконавчого збору; скасування постанов від 10 жовтня 2013 року про стягнення з боржника виконавчого збору, від 10 жовтня 2013 року постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови від 10 жовтня 2013 року про стягнення з боржника виконавчого збору та від 20 вересня 2016 року постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови від 10 жовтня 2013 року про стягнення з боржника виконавчого збору.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 31 березня 2017 року позовну заяву було залишено без розгляду в частині позовних вимог про:

- визнання протиправними дій повязаних з виділенням в окреме провадження постанови від 10 жовтня 2013 року №30205532 про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору;

- визнання протиправними дій повязаних з винесенням 10 жовтня 2013 року постанови №30205532 про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору;

- скасування постанови від 10 жовтня 2013 року №30205532 про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору;

- визнання протиправними дій повязаних з винесенням 10 жовтня 2013 року постанови №40283393 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови від 10 жовтня 2013 року №30205532 про стягнення з боржника виконавчого збору;

- скасування постанови від 10 жовтня 2013 року №40283393 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови від 10 жовтня 2013 року №30205532 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постанова від 20 вересня 2016 року №52263459 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови від 10 жовтня 2013 року про стягнення з боржника виконавчого збору є протиправною, оскільки після повернення без виконання постанови про стягнення виконавчого збору, позивач був не вправі повторно приймати її до виконання.

Крім того, посилається на неправомірність дій виконавця щодо виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження.

Просить суд визнати протиправними дії повязані з винесенням 20 вересня 2016 року постанови №52263459 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови від 10 жовтня 2013 року №30205532 про стягнення з боржника виконавчого збору та скасувати постанову від 20 вересня 2016 року №52263459 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови від 10 жовтня 2013 року №30205532 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, однак у листі від 30 березня 2017 року №8419 просить суд відмовити у задоволенні позову, а справу слухати за його відсутності (а.с.102).

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що Луцьким міськрайонним судом Волинської області був виданий виконавчий лист від 18 листопада 2011 року №2-1915 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Креді ОСОБА_4» 1 119 438,31 грн боргу та судових витрат (а.с.100).

В подальшому, постановою головного державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ (правонаступником якого є відповідач у справі) від 05 грудня 2011 року №30205532 відкрито виконавче провадження з примусового виконання цього виконавчого документу (а.с.100 зворот, 12).

В ході виконавчого провадження №30205532 постановою державного виконання від 10 жовтня 2013 року з позивача був стягнутий виконавчий збір у розмірі 111 943,83 грн (а.с.113).

Постановою державного виконавця від 17 жовтня 2013 року №30205532 виконавчий лист Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2011 року №2-1915 був повернутий стягувачу, а постанова про стягнення виконавчого збору виведена в окреме провадження (а.с.101 зворот, 13).

В подальшому, на підставі постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 10 жовтня 2013 року №30205532, постановою від 10 жовтня 2013 року №40283393 було відкрито виконавче провадження з примусового виконання цього виконавчого документу (а.с.106).

Як слідує з матеріалів справи, постановою державного виконавця від 10 червня 2016 року №40283393 виконавчий документ (постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 10 жовтня 2013 року №30205532) була повернута стягувачу на підставі пункту 7 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (у звязку з не виявленням майна протягом року з дня його оголошення у розшук) (а.с.108).

В подальшому, цей виконавчий документ був знову предявлений до виконання і постановою від 20 вересня 2016 року №52263459 відкрито виконавче провадження з його виконання (а.с.111).

Як слідує з реєстру рекомендованих поштових відправлень, який наданий відповідачем, вказана постанова була фактично направлена лише 16 листопада 2016 року (а.с.103).

До суду позивач звернулася 28 листопада 2016 року (а.с.21), тобто без пропуску 10 робочих днів на оскарження, який встановлений у статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (чинним на час звернення до суду).

Крім того, частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Оскільки позивач оскаржує дії державного виконавця які вчинені під час примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору, суд дійшов висновку, що цей спір підсудний адміністративному суду.

Надаючи правову оцінку постанові від 20 вересня 2016 року №52263459 та діям щодо її винесення, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини виникли стосовно відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, а тому врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі Закон), який дія станом на час виникнення спірних правовідносин.

Пунктом 7 частини першої статті 47 Закону визначено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

А у частині пятій цієї ж статті передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Оскільки виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі пункту 7 частини першої статті 47 Закону, тому з врахуванням положень частини пятої цієї ж статті, він може бути повторно предявлений до виконання.

Зазначене спростовує доводи представника позивача про те, що законодавством не передбачена можливість повторного предявлення до виконання виконавчих документів.

Статтею пунктом 2 частини першої статті 22 Закону визначено, що виконавчі документи (крім посвідчень комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення) можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

У частині третій статті 23 Закону визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

В даному випадку виконавчий документ був повернутий стягувачу 10 червня 2016 року у зв'язку з неможливістю в повному обсязі виконати рішення, а тому з врахуванням положень статті 23 Закону, строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлений з дня його повернення.

Постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 10 жовтня 2013 року №30205532 була предявлена до повторного виконання 20 вересня 2016 року, тобто в межах річного строку після повернення виконавчого документу (а.с.111).

З наведених підстав суд вважає, що у державного виконавця були всі законні підстави для винесення постанови від 20 вересня 2016 року №52263459 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови від 10 жовтня 2013 року №30205532 про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору, оскільки вказана постанова у строк встановлений законом була предявлення до виконання 20 вересня 2016 року після повернення без виконання 10 червня 2016 року.

Суд не приймає до уваги доводи представника позивача, що законодавством не передбачена можливість повторного предявлення до виконання саме постанов про стягнення виконавчого збору, оскільки така можливість передбачена частиною пятою статті 47 Закону. Не зазначено про такі обмеження і в статті 28 Закону, яка регулює поняття та механізм стягнення виконавчого збору.

Крім того суд не бере до уваги доводи представника позивача щодо неправомірності постанови від 10 жовтня 2013 року №30205532 про стягнення виконавчого збору, неправомірності дій щодо виділення її в окреме провадження, а також неправомірність дій щодо відкриття 10 жовтня 2013 року виконавчого провадження №40283393, оскільки вказані дії та рішення у встановлений законодавством строк оскаржені не були, суд залишив позовну заяву без розгляду в цій частині, а тому наразі вони вважаються законними.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що 20 вересня 2016 року відкриваючи виконавче провадження №52263459 з примусового виконання постанови від 10 жовтня 2013 року №30205532 про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору, Перший відділ державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Волинській області діяв на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що визначений Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтями 162-163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV, Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Першого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Волинській області про визнання протиправними дій повязаних з винесенням 20 вересня 2016 року постанови №52263459 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови від 10 жовтня 2013 року №30205532 про стягнення з боржника виконавчого збору, та скасування постанови від 20 вересня 2016 року №52263459 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови від 10 жовтня 2013 року №30205532 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлений до 05 квітня 2017 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський