Справа № 821/401/17
Суддя: Кузьменко Н.А.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/401/17
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Кузьменко Н.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білозерського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

13 березня 2017 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) до Білозерського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (далі - відповідач, Білозерський ВДВС ГТУЮ у Херсонській області) з позовними вимогами про зобов'язання вчинити певні дії, а саме:

- зобов'язати Білозерський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області зняти арешт з усього нерухомого майна ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 код НОМЕР_1, накладений згідно постанови про накладення арешту на майно №5136841 від 01.08.20011 року.

Обґрунтовуючи свою правову позивач зазначає, що вона є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_2. При оформленні свідоцтва на право власності на спадкове майно встановлено, що у єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна міститься запис про арешт всього нерухомого майна власником якого є ОСОБА_2, який накладено 01 вересня 2011 року відповідно до постанови про накладення арешту на майно від 01.09.2011 року №5136841. 15 лютого 2017 року відповідач повідомив позивача що 26.11.2009 року на підставі п.2 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» завершено виконання виконавчого документа №2-256 про стягнення з ОСОБА_2 51 грн. Архів завершених виконавчих проваджень знищено, тому надати більш детальну інформацію неможливо, при цьому станом на 15.02.2017 року будь-яких виконавчих проваджень відносно ОСОБА_2 на виконанні відділу не перебуває, тому підстави для зняття арешту відсутні. Правові підстави для накладення арешту відсутні, однак відповідач не зняв арешт, в зв'язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Представник позивача 31 березня 2017 року подав до суду клопотання про проведення судового засідання в порядку письмового провадження.

Представник відповідача 03 квітня 2017 року подав до суду клопотання про проведення судового засідання в порядку письмового провадження, відповідно до якого в питанні задоволення або відмовив в задоволенні позовних вимог покладається на розсуд суду.

Особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами (ч.4 ст.122 КАС України).

Розглянувши надані сторонами документи, зваживши доводи представника позивача викладені в адміністративному позові, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на початку процедури юридичного оформлення переходу права власності від її померлого батька до неї вона звернулась до нотаріуса та дізналась про те, що на теперішній час на все нерухоме майно ОСОБА_2 накладений арешт на підставі постанови ВДВС Білозерського РУЮ Херсонської області від 01.09.2011 року №5136841. На підтвердження цього ОСОБА_1 надала суду копію витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 02.12.2016 року.

Судом встановлено, що за відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 01.09.2011 року о 12:43:04 за реєстраційним номером обтяження 11562607 реєстратором: Херсонська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, що розташована за адресою: 73000, Херсонська обл., м. Херсон, вул. 9 Січня, 32, було накладено арешт на об'єкт: невизначене майно, все майно за постановою державного виконавця ВДВС Білозерського РУЮ Херсонської області Польовою Валентиною Володимирівною про арешт майна та заборону на його відчуження від 01.09.2011 року №5136841.

Відповідно до інформації відповідача викладеної в листі №388 від 15 лютого 2017 року повідомлено, що 26.11.2009 року на підставі п.2 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» завершено виконання виконавчого документа №2-256 про стягнення з ОСОБА_2 51 грн. Архів завершених виконавчих проваджень знищено, тому надати більш детальну інформацію неможливо, при цьому станом на 15.02.2017 року будь-яких виконавчих проваджень відносно ОСОБА_2 на виконанні відділу не перебуває, тому підстави для зняття арешту відсутні.. Відносно позивача також відсутні виконавчі провадження, доказів протилежного сторони суду не надали.

Отже, на час судового розгляду справи на виконанні відповідача не перебуває виконавче провадження, в межах якого на майно позивача було накладено арешт, такі виконавчі провадження відсутні взагалі. Додатково виконавча служба зазначила, що виконавчі провадження які є закінченими знищуються за закінченням терміну зберігання. Тому, у державного виконавця відсутня можливість винести постанову про зняття арешту з майна боржника.

На момент судового розгляду справи арешт з майна позивача залишається не знятим, що перешкоджає реалізації законних прав, свобод та інтересів ОСОБА_1

При вирішенні спору по суті, суд враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на момент винесення постанови про накладення арешту на майно позивача) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством.

Як вже зазначалось вище, 01.09.2011 року державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту, про що міститься запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Виконавче провадження, в рамках якого винесено вказану постанову про накладення арешту, було знищено за терміном зберігання.

Так, відповідно до п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5 (у останній редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок №2274/5) строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік.

Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством. Наприклад, обчислення строку зберігання завершеного у 2009 році виконавчого провадження, починається з 1 січня 2010 року та закінчується 31 грудня останнього року його зберігання.

Згідно п.8.19, п.9.10, п.9.12 9.15 Порядку №2274/5 завершені виконавчі провадження в архів органу юстиції не передаються і підлягають знищенню відповідно до цього Порядку після закінчення строків їх зберігання.

Завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення (додаток 17), якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт. Наприклад, виконавчі провадження з трирічним строком зберігання, завершені у 2009 році, можуть включатися в акт, що буде складений не раніше 1 січня 2013 року.

Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою.

Для проведення знищення виконавчих проваджень в органі державної виконавчої служби створюється комісія, склад якої затверджується на підставі відповідного організаційно-розпорядчого документа керівника органу державної виконавчої служби.

До складу комісії повинно входити не менше п'яти осіб. Головою комісії призначається, як правило, заступник керівника органу державної виконавчої служби.

Виконавчі провадження, відібрані для знищення, повинні бути знищені паперорізальними машинами або шляхом спалення, про що зазначається в акті про вилучення виконавчих проваджень для знищення.

Копія відповідного розпорядчого документа керівника органу державної виконавчої служби щодо призначення складу комісії та акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення вміщуються в номенклатурну справу «Документи щодо знищення виконавчих проваджень».

Здавальні описи (завершених виконавчих проваджень), реєстр завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, мають трирічний строк зберігання, акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення - п'ятирічний.

Зазначені документи підлягають оперативному зберіганню в межах установленого строку в органах державної виконавчої служби, після чого передаються в архів органу юстиції для організації їх подальшого знищення.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що в силу об'єктивних обставин, які склались, неможливо встановити час та причини закінчення виконавчого провадження, окрім самого факту його закінчення та знищення, як про це зазначає відповідач.

При цьому у відповіді на звернення позивача виконавча служба не повідомляла, що існують виконавчі провадження відносно її та членів її сім'ї.

На момент звернення позивача до Білозерський ВДВС ГТУЮ у Херсонській області підстави для арешту майна, накладеного постановою державного виконавця ВДВС Білозерського РУЮ Херсонської області Польовою Валентиною Володимирівною про арешт майна та заборону на його відчуження від 01.09.2011 року №5136841, були відсутні, а доказів протилежного сторони суду не надали.

Так, Білозерський ВДВС ГТУЮ у Херсонській області не заперечує того факту, що виконавче провадження, в рамках якого і було винесено постанову державного виконавця ВДВС Білозерського РУЮ Херсонської області Польовою Валентиною Володимирівною про арешт майна та заборону на його відчуження від 01.09.2011 року №5136841, закінчено, про що згідно норм Закону України «Про виконавче провадження» виноситься постанова про закінчення виконавчого провадження, в якій і зазначається про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За ч.3 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (у останній редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Крім того, згідно ч.1, ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Таким чином, вбачається, що майно звільняється з-під арешту, зокрема за постановою державного виконавця: у разі прийняття судом рішення про звільнення майна з-під арешту; сплати боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника. Таку постанову державний виконавець приймає не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про звільнення майна з-під арешту надсилається боржнику та до органу (установи), якому була надіслана постанова про накладення арешту на майно боржника на виконання.

Отже, аналіз вищевикладених норм чинного законодавства, матеріалів справи вказує на те, що державний виконавець ВДВС Білозерського РУЮ Херсонської області Польова Валентина Володимирівна не виконала свого обов'язку щодо направлення постанови про закінчення виконавчого провадження із зазначенням у ній про зняття арешту, накладеного на майно боржника, органу (установі), якому була надіслана постанова про накладення арешту на майно боржника на виконання, у встановлений строк для зняття арешту з нерухомого майна. Тобто, відповідач після закінчення виконавчого провадження не вчинив необхідних дій у передбаченому законом порядку для зняття накладеного арешту з нерухомого майна позивача та для виключення запису про це з реєстру.

При цьому суд вважає за необхідне роз'яснити, що на момент судового розгляду справи чинним є Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 (далі Порядок №1127).

Цей Порядок визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Так, за п.3 Порядку №1127 державна реєстрація прав та облік безхазяйного нерухомого майна проводяться з прийняттям рішень державним реєстратором прав на нерухоме майно (далі - державний реєстратор), які формуються за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) в електронній формі з накладенням власного електронного цифрового підпису.

Рішення державного реєстратора у день його прийняття за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав розміщується на веб-порталі Мін'юсту для доступу до нього заявника з метою перегляду, завантаження та його друку.

Моментом отримання заявником рішення державного реєстратора для цілей цього Порядку вважається дата розміщення такого рішення на веб-порталі Мін'юсту для доступу до нього заявника.

Рішення державного реєстратора за бажанням заявника, а також за зверненням посадових осіб державних органів, органів місцевого самоврядування у зв'язку із здійсненням ними повноважень, визначених законом, може бути надано у паперовій формі шляхом його друку за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав на аркушах паперу форматом А4 (210 х 297 міліметрів) без використання спеціальних бланків, проставлення підпису та печатки державного реєстратора.

Рішення державного реєстратора у паперовій або електронній формі мають однакову юридичну силу та містять обов'язкове посилання на Державний реєстр прав.

Згідно п.6, п.7, п.9 Порядку №1127 державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Уповноважена особа суб'єкта державної реєстрації прав, нотаріус або його помічник за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав формує та роздруковує заяву у двох примірниках, на якій заявник (за умови відсутності зауважень до відомостей, зазначених у ній) та особа, яка сформувала таку заяву, проставляють підписи. Один примірник заяви надається заявникові, а другий долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав.

Після проставлення підписів на заяві уповноважена особа суб'єкта державної реєстрації прав, нотаріус або його помічник реєструє заяву в базі даних заяв.

Моментом прийняття заяви вважається дата і час її реєстрації у базі даних заяв.

Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та / або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

За п.19 вищезазначеного Порядку державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та / або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Під час проведення державної реєстрації прав державний реєстратор використовує відомості Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав.

За відсутності відомостей у Реєстрі прав власності на нерухоме майно державний реєстратор використовує наявні відомості, які містяться на паперовому носії інформації (реєстрові книги та реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації).

Згідно пунктів 30, 32 Порядку №1127 державна реєстрація прав може проводитися за заявою заявника шляхом подання її в електронній формі суб'єкту державної реєстрації прав або нотаріусу через веб-портал Мін'юсту.

Заява в електронній формі може бути подана державним виконавцем у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв'язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки, а також у разі державної реєстрації речових прав, похідних від права власності (крім іпотеки), незалежно від особи заявника.

Заява формується заявником в електронній формі з обов'язковим долученням до неї електронних копій оригіналів документів, необхідних для відповідної реєстрації, виготовлених шляхом сканування, або оригіналів таких електронних документів, а також документів, що підтверджують сплату адміністративного збору та / або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту.

У разі коли особа, речові права, обтяження таких прав якої підлягають державній реєстрації, звільнена від сплати адміністративного збору та / або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав, до заяви долучається електронна копія документа, що підтверджує право на звільнення від сплати адміністративного збору та / або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав, виготовлена шляхом сканування.

Заява та документи, необхідні для державної реєстрації прав, в електронній формі подаються з обов'язковим накладенням заявником власного електронного цифрового підпису.

Уповноважена особа суб'єкта державної реєстрації прав, нотаріус або його помічник в день формування заяви в електронній формі за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав реєструє її в базі даних заяв та після накладення власного електронного цифрового підпису надає таку заяву заявникові шляхом надіслання її на електронну адресу, зазначену ним у відповідній заяві.

Моментом прийняття заяви вважається дата і час її реєстрації у базі даних заяв.

Реєстрація заяв про державну реєстрацію прав в електронній формі проводиться в порядку черговості їх надходження, у тому числі з урахуванням заяв, що подаються в паперовій формі.

Також згідно п.6, п.7 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14.12.2012 року №1844/5 перенесення записів з Реєстрів до Державного реєстру прав здійснюється державним реєстратором прав у разі, коли наявні у Реєстрах записи є чинними та ідентифікують об'єкт нерухомого майна або суб'єкта речових прав, їх обтяжень.

Державний реєстратор переносить до відповідного розділу Державного реєстру прав, відкритого на об'єкт нерухомого майна, відомості записів, наявні у Реєстрах, у частині, що стосується такого об'єкта.

У разі коли при розгляді заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якої державній реєстрації підлягає припинення обтяження речового права на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в Державному реєстрі прав, встановлено наявність запису про таке обтяження в Реєстрах, державний реєстратор переносить відомості запису про таке обтяження до спеціального розділу Державного реєстру прав, після чого на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію припинення обтяження речового права на нерухоме майно вносить запис про припинення такого обтяження до Державного реєстру прав.

На момент судового розгляду справи неможливо встановити факт постановлення державним виконавцем рішення про зняття арешту з майна позивача, в силу знищення завершеного виконавчого провадження. Хоча, з огляду на вищевикладені норми Закону України «Про виконавче провадження», про зняття арешту з майна державний виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження.

Згідно ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Фактично суд зв'язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо обраний позивачем спосіб захисту є недостатнім для повного захисту його прав, свобод та інтересів або якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі ч. 2 ст. 11 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування ч. 2 ст. 11 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Конвенційний принцип "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Частиною 2 ст. 162 КАС передбачено, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб'єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

З огляду на протиправність дій державного виконавця щодо не направлення постанови про закінчення виконавчого провадження сторонам із зазначенням про зняття арешту та не проведення дій щодо виключення майна з-під арешту, з метою повного захисту прав позивача та в межах заявленої позовної вимоги, суд, з урахуванням приписів ст.162 КАС України, вважає що позов підлягає задоволенню шляхом зобов'язання Білозерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області зняти арешт з усього нерухомого майна ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 код НОМЕР_1, накладений згідно постанови про накладення арешту на майно №5136841 від 01.08.20011 року та провести дії щодо виключення запису про це за реєстраційним номером обтяження 11562607, здійсненого 01.09.2011 року о 12:43:04 реєстратором: Херсонська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, що розташована за адресою: 73000, Херсонська обл., м. Херсон, вул. 9 Січня, 32.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Суд згідно ст.86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити адміністративний позов повністю.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 14, 71, 86, 94, 122, 158 - 163 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Білозерського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов'язати Білозерський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області зняти арешт з усього нерухомого майна ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 код НОМЕР_1, накладений згідно постанови про накладення арешту на майно №5136841 від 01.08.20011 року та провести дії щодо виключення запису про це за реєстраційним номером обтяження 11562607, здійсненого 01.09.2011 року о 12:43:04 реєстратором: Херсонська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, що розташована за адресою: 73000, Херсонська обл., м. Херсон, вул. 9 Січня, 32.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Херсонський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Кузьменко Н.А.

кат. 11.5.