Справа № 286/581/17
Суддя: Невмержицький С. С.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Овруцький районний суд Житомирської області
Справа № 286/581/17
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 квітня 2017 року

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Невмержицького С. С.

суддів Білоусенка І.В., Кондратюка В.І.,

розглянувши у письмовому провадженні в місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: Овруцький об`єднаний міський військовий комісаріат Житомирської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з указаним позовом. У обґрунтування позовних вимог зазначив, що він проходив військову службу в Збройних Силах з 15.04.1984 року по 22.02.2011 року. В період з 1986 року по 1987 року проходив службу в Республіці Афганістан, приймав участь в бойових діях та отримав осколкове поранення голови, кінцівок та інше. 19.06.2012 року Житомирською обласною МСЕК № 2 йому встановлено ІІІ групу інвалідності з 11.05.2011 року, що настала внаслідок поранення, контузії та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, а 17.02.2015 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 16.02.2015 року, що настала з тих же самих підстав. Таким чином, позивач вважає, що він, як інвалід ІІ групи, з 16.02.2015 року набув право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на дату встановлення інвалідності. 25.12.2015 року він звернувся до Міністерства оборони України через Овруцький об`єднаний міський військовий комісаріат із заявою про виплату одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи з 17.02.2015 року та надав усі необхідні документи. Звідти документи направлено до Міністерства оборони України. Але листом Департаменту фінансів Міністрества Оборони України від 26.02.2016 року йому відмовлено в призначені одноразової грошової допомоги.

Тому просить суд:

- визнати протиправною відмову Міністерства оборони України у призначенні одноразової грошової допомоги, як інваліду другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

- зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності ІІ групи внаслідок поранення, контузії, ЗЧМТ, травми хребта, їх наслідків і захворювання пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16-16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням його права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Позивач в судове засідання не з`явився, але надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, але надав заяву про залишення адміністративного позову без розгляду, справу розглядати без участі представника.
Від третьої особи Овруцького об`єднаного міського військового комісаріату Житомирської області надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, при прийняття рішення покладається на погляд суду.
Згідно зі частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Суд, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини справи та дослідивши матеріали справи, вважає їх достатніми для прийняття рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 2 ст. 18 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Судом встановлено, що позивач з 28.04.1986 року по 12.05.1988 року проходив військову службу у Збройних Силах, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_1 (а.с.9).
Відповідно до довідки, виданої військовим комісаром Овруцького об`єднаного міського військового комісаріату від 18.12.2015 року, позивач у період з 04.11.1986 року по 12.05.1988 року приймав участь в бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан, де в той час велися бойові дії.
Під час проходження служби позивач отримав множинні вогнепальні осколкові поранення голови (контузія 1987 р.) та кінцівок, наслідком яких стали рубці, їх наслідки і захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, що підтверджується Витягом з протоколу №712 засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 06.03.2012 року (а.с. 12) та висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи №204/ж від 03.03.2012 року (а.с. 4).

19.06.2012 року Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №2 позивачу була встановлено третю групу інвалідності внаслідок поранення, контузії та захворювання, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с.6).

17.02.2015 року Житомирською обласною медико-соціальною експертною комісією №2 йому було встановлено довічно другу групу інвалідності внаслідок поранення, контузії та захворювання, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с.5).

25.12.2015 року позивач звернувся до Овруцького об`єднаного міського військового комісаріату із заявою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням інвалідності відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №499 від 28.05.2008. Вказані документи були скеровані Овруцьким військовим комісаріатом до Житомирського обласного військового комісаріату для подальшого подання у Департамент фінансів Міністерства оборони України.

З листа від 17.03.2016 року №7/450 вбачається: Овруцький об`єднаний міський військовий комісаріат Житомирської області повідомив, що згідно п.5 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.п.4 п.2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги…, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №499 від 28.05.2008, одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження. Оскільки, позивачу інвалідність встановлено понад зазначений термін, відсутні законодавчі підстави для призначення одноразової грошової допомоги.

Крім того, зазначили, що інвалідність йому встановлено в 2012 році, тобто до набрання чинності нової редакції ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей », відповідно до якої прийнято постанову Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013. Згідно вказаних норм він також не має права на призначення одноразової грошової допомоги, у зв`язку з чим документи повернулись без реалізації. (а.с.16)

Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

В п. 4 ч.2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" законодавець закріпив, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується, в тому числі, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до частини 1 статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:

а) 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону;

б) 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Матеріалами справи підтверджено, що поранення, контузія та захворювання позивача пов`язані із виконанням ним обов`язків військової служби.

Згідно п.3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 (далі - Порядок ), яка набрала чинності 24.01.2014., днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Підпунктом 1 пункту 6 Порядку визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Відповідно до п.8 вказаного Порядку, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми .

Судом встановлено, що 3 групу інвалідності позивач отримав вперше з 19.06.2012 року. Одноразову грошову допомогу він не отримував. Друга група інвалідності встановлена позивачу з 17.02.2015 року.

З огляду на вказане, дія вищенаведеного Порядку поширюється на позивача, оскільки інвалідність 2 групи було встановлено позивачу з 17.02.2015 року під час повторного огляду, а постанова Кабінету Міністрів України від 25.12.2013, якою затверджено Порядок, набрала чинності з 24.01.2014 року.

Вказана постанова не містить жодних обмежень щодо неможливості застосування Порядку до осіб, які отримали первину інвалідність до 01.01.2014 року.

Окрім того, згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 10.03.2015 року по справі №21-563-а-14, у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги. Відповідно до ст. 244- 2 КАС України висновку щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач як військовослужбовець отримав поранення, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, і має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013.

Стосовно доводів відповідача, що позивачем пропущено, визначений законодавством строк для отримання інвалідності та виплати одноразової грошової допомоги після звільнення з військової служби, то частиною другою статті 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

З аналізу наведеної норми Закону вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.

Виходячи з буквального тлумачення статті 16 даного Закону, право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Аналогічний правовий висновок у спорі цієї ж категорії вже був висловлений Верховним Судом України у постановах від 18.11.2014 справа № 21-446а14 та від 21.04.2015 справа № 21-135а15.

Таким чином, незважаючи на те, що позивач проходив військову службу у період 1986-1988 років він має право на одноразову грошову допомогу і після спливу трьох місяців з дня його звільнення.

Відповідно до п. 4.6 Наказу № 530 документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) оформлюються та подаються в Департамент фінансів Міністерства оборони України обласними військовими комісаріатами.

Висновок стосовно можливості виплати одноразової грошової допомоги, згідно з п. 4.8 Наказу № 530 подається відповідними органами в 15-денний строк з дня реєстрації документів до Департаменту фінансів Міністерства оборони України. Якщо документів, необхідних для прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, немає, уповноважений орган письмово повідомляє заявника та в разі необхідності надає допомогу в їх оформленні.

Департамент фінансів Міністерства оборони України доводить рішення головного розпорядника коштів про виплату одноразової грошової допомоги до розпорядників коштів другого ступеня, обласних військових комісаріатів, військових частин та здійснює переказ коштів на реєстраційні рахунки (в установах Державного казначейства України) розпорядників коштів другого ступеня, обласних військових комісаріатів, військових частин, які фінансуються через Департамент фінансів Міністерства оборони України (п. 4.10 Наказу № 530).

Отже, системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що прийняття рішення про виплату чи про відмову у виплаті одноразової допомоги є виключною компетенцією Міністерства оборони України, а на Департаменту фінансів Міністерства оборони України покладено обов"язок по проведенню відповідних процедурних дій по оформленню відповідних документів для вирішення питання про виплату такої допомоги та реалізації рішення головного розпорядника коштів (Міністерства оборони) розпорядниками нижчої ланки.

Проте, як встановлено судом, розгляд заяви ОСОБА_1 відбувся без дотримання процедури, визначеної Порядком № 975 та Наказом № 530, оскільки будь-яке рішення з даного питання Міністерством оборони України не приймалося, а лист Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 26.02.2016 року № 248/3/6/954 за підписом начальника управління організаційного, соціального забезпечення та тарифікації ОСОБА_2 не можна розцінювати як рішення Міністерства оборони України про результати розгляду звернення позивача.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Міністерства оборони України щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом, позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 17.02.2015 року, а тому він має право на її призначення та виплату відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", затвердженого Постановою КМ України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок № 975).

Позивачем разом із заявою було подано повний перелік документів, перелічених у Наказі № 530, які військкоматом було надіслано до Міністерства оборони України, для вирішення питання щодо можливості призначення виплати одноразової грошової допомоги.

Однак, відповідач у встановленому порядку зазначені документи не розглянув та не прийняв відповідного рішення щодо можливості призначення виплати одноразової грошової допомоги позивачу, чим допустив порушення права позивача на належний розгляд поданої ним заяви та документів і прийняття відповідного рішення з приводу призначення та виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, а тому належним захистом порушеного права позивача буде зобов`язання Міністерства оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 , як інваліду 2 групи одноразової грошової допомоги в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. №975 та з урахуванням обставин, встановлених судом .

Водночас, суд звертає увагу, що згідно пункту 2 частини другої статті 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади за даних обставин.

Враховуючи обумовлене, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналогічна позиція, викладена в постанові Пленуму Верховного суду України №13 від 24.10.2008року, постанові ВАСУ від 28.07.2015року по справі №К/800/34016/14, відповідно до яких, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які не належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, аналізуючи та оцінюючи правовідносини, що виникли між сторонами, норми права, що їх регулюють, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»

Керуючись ст.ст. 8-11, 18, 71, 122, 128, 160, 161, 162, 163, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразової грошової допомоги, як інваліду другої групи, встановленої в зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, та статей 16,16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з прийняттям відповідного рішення та з урахуванням викладених судом обставин у даній справі.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана через Овруцький районний суд в Житомирський апеляційний адміністративний суд протягом 10 днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С. С. Невмержицький

Судді: І.В.Білоусенко
В.І.Кондратюк