Справа № 712/394/17-а
Суддя: Романенко В. А.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 712/394/17-а
Провадження № 2-а/712/208/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2017 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Романенко В.А.

при секретарі Таран А.І.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси адміністративну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про скасування постанов про відкриття виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В:

Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області звернулося до суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про скасування постанов про відкриття виконавчого провадження, посилаючись на те, що УПФУ в м. Черкасах Черкаської області 28.12.2016 року отримало постанову головного державного виконавця Вакуленко С.М. про відкриття виконавчого провадження та стягнення виконавчих витрат з позивача в сумі 80,40 грн. від 05.12.2016 року, постанову про відкриття виконавчого провадження та стягнення виконавчих витрат з Управління в сумі 91,42 грн. від 05.12.2016 року, постанову про відкриття виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору з позивача в сумі 55,12 грн. від 28.12.2016 року та постанову про відкриття виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору в сумі 5800,00 грн.

Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області вважає, що дані постанови винесені з порушення норм Закону України «Про виконавче провадження» та підлягає скасуванню з наступних підстав.

Соснівським районним судом м. Черкаси 14.06.2016 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 було винесено рішення та зобов'язано Управління здійснити ОСОБА_1. з 01.06.2016 року перерахунок відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII (на момент призначення пенсії) та виплату пенсії державного службовця, призначеної в розмірі 90 % заробітної плати державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з врахуванням підвищення з 01.12.2015 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», та довідки Головного управління статистики у Черкаській області від 24.05.2016 року № К-66/16-20 про заробітну плату, із збереження проценту нарахування пенсії на момент виходу на пенсію в розмірі 90%, провести нарахування та здійснити виплату заборгованості, що виникне внаслідок такого перерахунку, з урахуванням раніше проведених виплат, без змін визначення індексації пенсії в результаті перерахунку (базового місяця для індексації пенсії).

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного Фонду України в м. Черкасах Черкаської області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 551,20 грн.

Громадянка ОСОБА_1 звернулася до Управління із заявою про виконання рішення судів та заявою про компенсацію судового збору в сумі 551,20 грн.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАСУ та на виконання рішення суду Управлінням було компенсовано сплачений нею судовий збір у добровільному порядку.

Управлінням рішення суду було виконано в добровільному порядку та в повному обсязі, що підтверджується протоколом від 01.12.2016 року.

Просять суд скасувати постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 05.12.2016 року за ВП № 53036160; постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 05.12.2016 року за ВП № 53036207; постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 28.11.2016 року за ВП № 52995313; постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 28.11.2016 року за ВП № 52995264.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд в позові відмовити, посилаючись на безпідставність позовних вимог.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

У силу ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судовому засіданні встановлено, що Соснівським районним судом м. Черкаси 14.06.2016 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 було винесено рішення та зобов'язано Управління здійснити ОСОБА_1. з 01.06.2016 року перерахунок відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII (на момент призначення пенсії) та виплату пенсії державного службовця, призначеної в розмірі 90 % заробітної плати державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з врахуванням підвищення з 01.12.2015 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», та довідки Головного управління статистики у Черкаській області від 24.05.2016 року № К-66/16-20 про заробітну плату, із збереження проценту нарахування пенсії на момент виходу на пенсію в розмірі 90%, провести нарахування та здійснити виплату заборгованості, що виникне внаслідок такого перерахунку, з урахуванням раніше проведених виплат, без змін визначення індексації пенсії в результаті перерахунку (базового місяця для індексації пенсії).

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного Фонду України в м. Черкасах Черкаської області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 551,20 грн.

03.11.2016 року стягувач ОСОБА_1 звернулась до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області із заявою про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Вакуленко С.М. від 04.11.2016 року, відкрито виконавче провадження № 52812300.

04.11.2016 року винесено постанови про стягнення виконавчого збору в сумі 5800,00 грн.

22.11.2016 року до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області надійшла заява стягувача про відкликання виконавчого листа.

24.11.2016 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення витрат виконавчого провадження в сумі 80,40 грн. Цього ж дня виконавче провадження завершено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

28.11.2016 року відкрито окреме виконавче провадження № 52995264 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору на суму 5800,00 грн.

05.12.2016 року відкрито окреме виконавче провадження № 53036160 з примусового виконання постанови про стягнення витрат виконавчого провадження на суму 80,40 грн.

Відповідно до постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Вакуленко С.М. від 04.11.2016, відкрито виконавче провадження № 52812345 з примусового виконання виконавчого листа № 2-а/712/222/16, що виданий 03.11.2016 Соснівським районним судом м. Черкаси про стягнення з Управління Пенсійного фонду України в м. Черкаси судового збору в сумі 551,20 грн. на користь ОСОБА_1.

04.11.2016 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 55,12 грн.

22.11.2016 року до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області надійшла заява стягувача про відкликання виконавчого листа.

24.11.216 року винесено постанову про стягнення витрат виконавчого провадження в сумі 91,42 грн. Цього ж дня виконавче провадження завершено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

05.12.2016 року відкрито окреме виконавче провадження № 52995313 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору на суму 55,12 грн.

05.12.2016 року відкрито окреме виконавче провадження № 53036207 з примусового виконання постанови про стягнення витрат виконавчого провадження на суму 91,42 грн.

Підстави, порядок та процедура здійснення виконавчого провадження регулюється Законом України «Про виконавче провадження» (№ 1404-VIII) та Інструкцією з організації примусового виконання рішень (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2832/5).

Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до п. 8 розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій.

Таким чином, норми права, що регулюють виконавчий збір, є багатогранним інститутом. В тому числі, стягнення виконавчого збору - це встановлена державою складова процедури виконавчого провадження, яка гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв'язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. Таким чином, стягнення виконавчого збору можна за своєю суттю визначити як інститут «забезпечення виконання судового рішення» боржником. У випадку невиконання рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження, боржник вже з моменту відкриття виконавчого провадження несе відповідальність за невиконання. Подальші санкції в межах виконавчого провадження залежать від здійснених боржником дій на виконання судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 1404-VІІІ), виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до норм ч. З ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 1404-VIII), за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Пунктом 1 ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 1404- VIII), виконавчий збір не стягується, зокрема, за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Закон України «Про виконавче провадження» розділяє поняття рішень про стягнення боргу та виконання рішень про зобов'язання вчинити певні дії (рішення немайнового характеру).

На виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебуває рішення суду про зобов'язання боржника здійснити перерахунок та виплату у визначеному порядку, а не стягнення конкретно визначеного розміру суми боргу за невиплаченою пенсією. У зв'язку із цим, положення про не стягнення виконавчого збору за рішеннями про стягнення періодичних платежів не розповсюджується на виконання рішень немайнового характеру (тобто, про зобов'язання вчинити певні дії), а отже, і на виконавчий лист № 2-а/712/222/16, що виданий Соснівським районним судом м. Черкаси 03.11.2016 року.

Загальний порядок виконання рішень судів про стягнення боргу врегульований положеннями ст. 48 - 62 Закону України «Про виконавче провадження». Натомість виконання рішень немайнового характеру врегульовано положеннями ст. 63 - 67 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 1404-VІІІ), виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Однак, в межах виконавчого провадження не встановлено факту виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження.

Порядок стягнення витрат виконавчого провадження регулюється Законом України «Про виконавче провадження» (№ 1404-VІІІ) та Інструкцією з організації примусового виконання рішень (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2832/5).

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 1404- VІІІ), кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 1404- VІІІ), витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Частина 3 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 1404- VІІІ) передбачає, що витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Згідно ч. 4 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 1404- VIII), на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до п. 2 розділу 6 Інструкції з організації примусового виконання рішень (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5), витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

В контексті положень п. 2 розділу VI Інструкції № 512/5 (в редакції, що діє з 05.10.2016 року) слід зазначити, що постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься у випадку закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону. В даному випадку, виконавче провадження закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (№ 1404-VIII), а тому, державним виконавцем винесено постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року № 14 встановлено, що відповідно до статей 45, 46 Закону України «Про виконавче провадження», витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово. Однак, дана постанова Пленуму не може бути застосована до даних правовідносин, оскільки дана постанова Пленуму приймалась на підставі старого Закону України «Про виконавче провадження» (№ 606-XIV), де був передбачений інший порядок виконання, зокрема, було передбачено строк на самостійне виконання рішення суду. Лише якщо боржник не виконував рішення суду у встановлений державним виконавцем строк, останній, розпочинав примусове виконання із стягненням виконавчого збору та витрат. Новий Закон передбачає негайне примусове виконання рішення суду боржником без надання будь-яких строків на самостійне виконання. Отже, боржник не бажаючи нести відповідні затрати на сплату виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, має виконувати своє зобов'язання до надходження виконавчого документа до органу державної виконавчої служби.

Постанови про стягнення коштів на витрати виконавчого провадження від 24.11.2016 року винесені у виконавчому провадженні № 52812345 та № 52812300. Станом на дату прийняття постанов, діяв наказ Міністерства юстиції України від 23.09.2016 року № 2779/5 «Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 29.12.2010 року № 3348/5», відповідно до якого, плату за завершене виконавче провадження, інформація про яке вноситься до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, установлено у розмірі 36,00 грн. Дана сума і наведена у розрахунку оскаржуваної постанови.

Начальником Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Кравченко О.В. затверджено розрахунок витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. Обґрунтованість розміру відповідних витрат встановлено саме у даному документі, в якому і містяться відомості про документи щодо закупівлі відповідних товарів та послуг.

Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2830/5 затверджено види та розмір витрат виконавчого провадження.

На підставі розрахунку Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, 24.10.2016 року начальником Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Гайдар A.B. затверджено розрахунок витрат на проведення виконавчих дій, що використовується у Відділі.

До складу витрат у постанові від 24.11.2016 року № 53036207, зокрема входить сплачений стягувачем авансовий внесок в розмірі 2% від суми стягнення, який було сплачено при подачі виконавчого листа на виконання.

Оскільки нормативними актами передбачено винесення постанови про стягнення витрат під час розподілу стягнутих коштів з боржника або при закінченні виконавчого провадження з визначених підстав, державним виконавцем така постанова виноситься з урахуванням ще не здійснених затрат, однак, таких, що неминуче настануть. Мова йде про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, направлення такої постанови до суду та до сторін, виділення у окреме виконавче провадження постанови про стягнення для її подальшого примусового виконання та інше. У зв'язку із цим, неминуче у постанові про стягнення витрат, буде зазначена певна кількість витрат, що ще не понесена органом державної виконавчої служби.

Згідно ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

На підставі аналізу наведених норм законодавства, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, суд дійшов висновку щодо необґрунтованості позовних вимог позивачем, оскільки з наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що дії державного виконавця щодо відкриття виконавчих проваджень з виконання виконавчого листа № 2-а/712/222/16 від 03.11.2016 року правомірні, державний виконавець діяв в спосіб і в межах своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», а тому підстав для скасування постанов про відкриття виконавчого провадження, суд не вбачає.

Крім того, відповідно до п. 11 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» від 13 грудня 2010 року № 3 відповідачем у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби (стаття 181 Кодексу адміністративного судочинства України). Такими органами державної виконавчої служби є: 1. Державна виконавча служба України, до складу якої входить відділ примусового виконання рішень. 2. Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень. 3. Районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Отже, судам необхідно мати на увазі, що в цій категорії справ відповідачами можуть бути лише перераховані органи державної виконавчої служби у зв'язку з тим, що структурні підрозділи органів державної виконавчої служби: відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, відділи примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі - не визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» як самостійні органи державної виконавчої служби, що виключає можливість їхньої участі як відповідачів у таких справах.

Ураховуючи те, що наведений перелік органів державної виконавчої служби є вичерпним, судам, у разі подання позовної заяви до державних виконавців або інших посадових осіб органів державної виконавчої служби чи до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, необхідно за правилами статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України здійснювати заміну первинного відповідача на належного - відповідно Державну виконавчу службу України, управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, або, у разі наявності заперечень позивача, залучати вказаний орган як другого відповідача.

Однак, позивачами в судовому засіданні клопотання щодо заміни первинного відповідача на належного не заявлялося.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 2, 9, 10, 17, 159-163, 167 КАС України, КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В позові Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про скасування постанов про відкриття виконавчого провадження - відмовити.

Постанова може бути оскаржена через суд першої інстанції до Київського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ст. 186 КАС України. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка не брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Головуючий: