Справа № 804/2588/16
Суддя: Гончарова Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2016 р. Справа № 804/2588/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Гончарової Ірини Анатоліївни, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В обґрунтування позову ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» зазначило, що останнім не укладалися контракти з компаніями, що мають офшорний статус, а тому підстав застосовувати п. 161.2 ст. 161 ПК України по взаємовідносинам із Bergbau Impex (UK) LLP не було, що свідчить про правильне визначення податку на прибуток за 2014 рік.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання, в якому просив суд розглядати справу в порядку письмового провадження.
Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких зазначив, що уповноваженими партнерами Bergbau Impex (UK) LLP є Lanbert LTD та Ukrainian Mining Machinery LTD, які зареєстровані в офшорних зонах: Беліз та Британські Віргінські Острови, а тому підприємства імпортери при здійснені операцій з вказаними компаніями повинні застосовувати обмеження визначені п. 161.2 ст. 161 ПК України.
Представник відповідача проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував.
Враховуючи обмеженість строку вирішення справи та наявність клопотань від сторін про розгляд справи в письмовому провадженні, суд вважає за можливе вирішити справу за наявними у ній доказами у письмовому провадженні за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, відповідно до частин 4, 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що СДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС у період з 29.10.2015 по 04.11.2015 було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з питання дотримання вимог податкового законодавства України при взаємовідносинах з компанією Bergbau Impex (UK) LLP за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, за результатами якої складено Акт № 141/28-01-48-03/00178353 від 17.11.2015.
Підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення стали висновки, викладені в акті перевірки, згідно з якими ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» порушено вимоги п. 161.2 ст. 161 ПК України, оскільки до складу собівартості придбаних товарів у Bergbau Impex (UK) LLP включено суму витрат у розмірі 100%, тоді як уповноваженими партнерами продавця є Lanbert LTD та Ukrainian Mining Machinery LTD, що мають офшорний статус, а тому вартість придбаних ТМЦ повинна включатися до витрат у розмірі 85%, в результаті чого підприємством завищено суму витрат, що враховується при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств.
Надаючи оцінку обґрунтованості висновків податкового органу та правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд зазначає, що відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
Положеннями пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті та інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.
Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до п. 138.6 ст. 138 ПК України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.
Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України).
Відповідно до п. 161.2 ст. 161 ПК України у разі укладення договорів, які передбачають здійснення оплати товарів (робіт, послуг) на користь нерезидентів, що мають офшорний статус, чи при здійсненні розрахунків через таких нерезидентів або через їх банківські рахунки, незалежно від того, чи здійснюється така оплата (в грошовій або іншій формі) безпосередньо або через інших резидентів або нерезидентів, витрати платників податку на оплату вартості таких товарів (робіт, послуг) включаються до складу їх витрат у сумі, що становить 85 відсотків вартості цих товарів (робіт, послуг).
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, між ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та THIELE GmbH & Co.KG 09 серпня 2013 року було укладено контракт на поставку гірничошахтного обладнання та запчастин гірничошахтного обладнання № PU-TH-1.
Поставки у 2014 році здійснювалися офіційним дилером THIELE GmbH & Co.KG - Bergbau Impex (UK) LLP у зв'язку з чим позивачем 15 квітня 2014 року було укладено контракт з вказаною компанією за № 577-PU.
За вказаним контрактом в цілому поставлено ТМЦ загальною вартістю 7144389,98 грн., при цьому 1424235,59 грн. вартості поставленого товару включено позивачем до складу податкових витрат поточного періоду.
Згідно з висновками податкового органу, викладеними в акті перевірки, єдиною підставою для донарахування зобов'язань з податку на прибуток у 2014 році стало те, що учасники партнерства Bergbau Impex (UK) LLP є резидентами офшорних зон.
Вказана, обставина, на думку відповідача, свідчить про порушення позивачем вимог податкового законодавства, адже останнє до складу витрат у податковому обліку мало включити тільки 85% вартості товару, а при відображені витрат у податковому обліку, необхідно було врахувати вимоги п. 161.2 ст. 161 ПК України.
Спростовуючи вказані висновки відповідача, суд зазначає, що відповідно до п. 161.3 ст. 161 Податкового кодексу України під терміном «нерезиденти, що мають офшорний статус» розуміються нерезиденти, розташовані на території офшорних зон, за винятком нерезидентів, розташованих на території офшорних зон, які надали платнику податку виписку із правоустановчих документів, легалізовану відповідною консульською установою України, що свідчить про звичайний (неофшорний) статус такого нерезидента. При існуванні договорів, визначених абзацом першим цього пункту, платник податку має послатися на наявність зазначеної виписки у поясненні до податкової декларації.
Перелік офшорних зон встановлено розпорядженням Кабінету Міністрів України № 143-р від 23.02.2011.
Зі змісту контракту № 577-PU від 15.04.2014, рахунку-фактури від 27.06.2014, вбачається, що вантажовідправником по даному контракту є THIELE GmbH & Co.KG, місцезнаходження та реєстрація - Німеччина, а продавцем (офіційним дилером) - Bergbau Impex (UK) LLP, місцезнаходження та реєстрації - Лондон, Велика Британія.
Вказані країни не віднесені до офшорних зон.
Крім того, суд зазначає, що стороною контракту є Bergbau Impex (UK) LLP, оплата поставленої продукції здійснювала на розрахунковий рахунок вказаної компанії, що є резидентом країни, яка не віднесена до офшорних зон, а не її уповноважені партнерства.
Відповідачем не доведено факту вчинення позивачем господарських операцій з нерезидентами, що мають офшорний статус.
Щодо посилання податкового органу, що банківський рахунок, на який було перераховано кошти за придбані ТМЦ знаходить на Кіпрі, при цьому дана країна має статус офшорної зони, суд зазначає, що відкриття рахунків в тих чи інших країнах віднесено до виключної компетенції суб'єкта господарювання.
При цьому відповідачем не доведено жодними належними та допустимими доказами, що позивачем перерахування коштів на оплату товару за контрактом № 577-PU від 15.04.2014 здійснювалося на рахунки Lanbert LTD та Ukrainian Mining Machinery LTD.
Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що платежі за поставлену продукцію здійснювалися на банківський рахунок Bergbau Impex (UK) LLP: Privatbank Cyprus Branch Nicosia відповідно до виставлених рахунків-фактур за №: R1408632, R1409064, R1409062, R1409458, R1413685, R1411733, R1500438.
Судом встановлено, відповідачем не спростовано, що оплата вартості поставленої продукції за вказаними рахунками-фактурами з розрахункового рахунку компанії Bergbau Impex (UK) LLP була перерахована в повному об'ємі на розрахунковий рахунок THIELE GmbH & Co.KG.
До того ж, суд встановив, що суб'єктом владних повноважень, на власний розсуд, допущене розширене тлумачення положень Income and Corporation Taxes Act 1988 (section 112), враховуючи наступне.
Виходячи із положень Income and Corporation Taxes Act 1988 (section 112), якщо контроль та управління партнерством здійснюється з-за кордону, то з метою оподаткування партнерство визнається нерезидентом Великобританії, навіть якщо один із учасників є резидентом Великобританії.
Натомість, відповідачем вказане вище положення розтлумачено наступним чином: якщо партнерами (засновниками) компанії організаційно-правової форми LLP виступають юридичні (фізичні) особи, які зареєстровані в офшорних зонах та, з огляду на особливості оподаткування партнерів (засновників) таких партнерств, підприємства-імпортери при здійсненні операцій з вищезазначеними компаніями повинні застосовувати обмеження, визначені п.161.2 ст.161 Податкового кодексу України.
Контролюючим органом залишено поза увагою той факт, що п. 161.2 Податкового кодексу України є доцільним застосовувати у випадку, якщо контроль та управління партнерством здійснюється з-за кордону, а не у випадку, якщо партнерами (засновниками) компанії організаційно-правової форми LLP виступають юридичні (фізичні) особи, які зареєстровані в офшорних зонах.
Контролюючим органом, в порушення ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України не доведено суду з посиланням на належні та допустимі докази того, що контроль та управління компанією Bergbau Impex (UK) LLP, на час виникнення спірних правовідносин, здійснювався з-за кордону, тим більше з офшорної зони.
Враховуючи, що судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, судові витрати слід розподілити відповідно до ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.
Присудити на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» документально підтверджені судові витрати в розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Гончарова