Справа № 484/3775/16-а
Суддя: Максютенко О. А.
Дата ухвалення: 2017-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 484/3775/16-а
Провадження № 2-а/484/19/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2017 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Максютенко О.А.,

при секретарі - Завірюха В.Ю.,

за участю позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Панченко Т.М., Никитенко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Первомайського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області, Державної казначейської служби України про стягнення боргу, моральної шкоди та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з адміністративним позовом до Первомайського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області, в якому з урахуванням збільшених позовних вимог просив стягнути з Управління на свою користь 172839,17 грн. та зобов'язати відповідача негайно поновити його конституційне право отримувати державну основну і додаткову пенсію з 01.01.2016 року і в подальшому, як інваліду-ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС 2 групи в розмірі 8,75 мінімальних пенсій за віком, як визначено в постанові Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12.05.2010 року у справі №2-948/10, для чого зобов'язати відповідача негайно здійснювати перерахунок пенсії при зміні прожиткового мінімуму та забезпечити своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсії за рахунок державного бюджету України.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач з 2011 року порушує ст. 41, 46 Конституції України щодо його конституційного права на мирне володіння, користування і розпорядження своєю пенсією, що є основним джерелом існування, право на отримання якої підтверджено постановами Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справах №2-948/10, №1241/1041/12 та Одеського апеляційного адміністративного суду України у справі №484/3245/15-а.

Відповідач виплачує пенсію в розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Постанова №1210) по теперішній час.

Згідно постанови Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.03.2012 року у справі №1421/1041/12 зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату основної та додаткової пенсії позивачу відповідно в розмірі, встановленому рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13.05.2010 у справі №2-948/10, виходячи із восьми мінімальних пенсій за віком та 0,75 мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-ХІІ (далі - Закон №796). Таким чином, заборгованість відповідача з виплати пенсії позивачу за період з 01.05.2014 року по 30.07.2014 року складає 10219,41 грн.

З 01.08.2014 року відповідач самочинно зупинив виплату пенсії, встановленої рішенням суду від 13.05.2010 року. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2016 року по справі №484/3245/15-а поновлено права позивача на отримання пенсії в розмірі, встановленому рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13.05.2010 у справі №2-948/10, і зобов'язано відповідача здійснити з 01.08.2014 року перерахунок та виплату пенсії в розмірі 8733 грн.. Відповідач не поновив виплату пенсії і має перед позивачем заборгованість по виплаті за період з 01.08.2014 року по 30.11.2016 року в сумі 86860,53 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 509, ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач вимагає стягнути з відповідача за весь час невиконання грошового зобов'язання (виплати пенсії) інфляційних втрат частини доходів в зв'язку з невиконанням постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2016 року в розмірі 32293,17 грн.

Згідно ст. 536 ЦК України компенсація трьох відсотків річних є заходом відповідальності за порушення зобов'язання і одночасно спосіб захисту майнового права та інтересу кредитора, і платою за користування чужими коштами, у тому числі безпідставно одержаними. Позивач просить суд стягнути з відповідача такої компенсації в розмірі 3913,31 грн.

Протягом 2016 року дії і бездіяльність відповідача визнавалися судами неправомірними в зв'язку з протиправним обмеженням у виплаті позивачу встановленої пенсії. Таким чином, така бездіяльність відповідача призводить до постійних фізичних, душевних страждань та стресів, внаслідок чого виникає погіршення здоров'я позивача, що підтверджується виписками із госпіталю ветеранів війни та медичною карточкою. На підставі ст. 23, ст. 1167 ч. 1 ЦК України просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 20748 грн.

З 01.01.2016 року на підставі ч. 3 ст. 67 Закону №796, ч. 3 ст. 42 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058) відповідач повинен самостійно коригувати його пенсію у відповідності зі збільшенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Тому за 2016 рік відповідач повинен виплатити позивачу 18894,75 грн.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10.04.2017 року закрито провадження у справі в частині вимог позивача про негайне поновлення його конституційного права на отримання державної основної і додаткової пенсії з 01.01.2016 року і в подальшому, як інваліду-ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС 2 групи в розмірі 8,75 мінімальних пенсій за віком, як визначено в постанові Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12.05.2010 року у справі №2-948/10, для чого зобов'язати відповідача негайно здійснювати перерахунок пенсії при зміні прожиткового мінімуму та забезпечити своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсії за рахунок державного бюджету України.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача - Первомайського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області, позов не визнавали та заперечували проти його задоволення.

В своїх запереченнях відповідач підтверджує, що розмір пенсії позивача, визначений постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2016 року, з 01.08.2014 року становить 8733 грн. Бюджетні призначення для виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій у відповідні періоди визначено з урахуванням Постанови №1210, виходячи з передбачених ними розмірів. Різниця між розміром пенсії, нарахованої за рішенням суду, та розміром фактично виплачений і нарахований за Законом №796 та Постанови №1210, включається в додаткові відомості. Виплата пенсії в цій частині буде забезпечена відповідачем за умови фінансування таких витрат з Державного бюджету України, що повністю відповідає вимогам ст. 63 Закону №796. Оскільки постанова від 25.02.2016 року набрала законної сили та на сьогодні виконується відповідачем в межах, встановлених законом та покладених на нього зобов'язань, тому відповідач вважає неможливим повторно приймати рішення щодо зобов'язання вчинити дії, які вже визначені в судовому рішенні.

Зобов'язань щодо перерахунку цього розміру пенсії при зміні прожиткового мінімуму судом не встановлювалось. Крім того, постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19.07.2016 року у справі №484/2136/16-а, залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2016 року, позивачу відмовлено у задоволенні позову щодо проведення перерахунку та виплати його пенсії при зміні прожиткового мінімуму та зобов'язанні відповідача з 01.01.2016 року і в подальшому проводити перерахунок та виплату йому пенсії з врахуванням зміни прожиткового мінімуму, враховуючи вимоги рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі №2-948/10.

Відповідно до ст. 1 ЦК України визначені відносини, що регулюються цивільним законодавством, а саме особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. В даному випадку правовідносини між позивачем і відповідачем виникають з приводу реалізації Закону №1058 та Закону України «Про виконавче провадження», тому до них не може бути застосована відповідальність, встановлена ст. 509, 536, 625 ЦК України.

Враховуючи норми ст. 1173 ЦК України, п. 10-1 постанови Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

З огляду на викладене, відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та залучити в якості другого відповідача Державну казначейську службу України.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09.03.2017 року в якості другого відповідача залучено Державну казначейську службу України, так як вона займається дохідною та видатковою частиною бюджету і її діяльність буде впливати на виконання рішення суду.

Другий відповідач - Державна казначейська служба України, в судове засідання не з'явився, свого представника не направив, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позовних вимог не надав.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 24 червня 2004 року перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію по інвалідності відповідно до ст. 50, 54 Закону №796. Має статус ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії та статус інваліда війни ІІ групи, що підтверджується копіями відповідних посвідчень (а.с. 11).

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області № 2-948/10 від 12.05.2010 року, зміненого ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 09.09.2010 року, зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську Миколаївської області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 державну пенсію по інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з участю в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, а також додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до статей 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ виходячи з величини прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом за відповідний період з 1 січня 2010 року.

Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.03.2012 року у справі № 1421/1041/12, провадження № 2-а/1421/131/12, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську та Первомайському районі Миколаївської області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2011 року в розмірі, визначеному рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13.05.2010 року № 2-948/10. Рішення ухвалою апеляційного суду залишено без змін, тож набрало чинності з 25.11.2013 року.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2016 року по справі №484/3245/15-а зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську та Первомайському районі Миколаївської області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірах, визначених постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.03.2012 року по справі №1421/1041/12 та рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13.05.2010 року по справі №2-984/10, а саме, в розмірі 8733 грн. з 01.08.2014 року та здійснити відповідні нарахування та виплати.

Судом встановлено, що Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VІІІ від 28.12.2014 року (далі - Закон №76-VІІІ) внесено зміни у Закон №796, а саме, текст статті 50 викладено у такій редакції: «Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Статтю 54 викладено у наступній редакції: «Пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження у 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986 - 1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань».

Закон №76-VІІІ набрав чинності з 01.01.2015 року.

Як вбачається з постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2016 року у справі № 484/3245/15-а, на підставі аналізу вищенаведених положень нормативно-правових актів, колегія суддів дійшла висновку, що саме з моменту набрання чинності Законом № 76-VІІІ у органів Пенсійного фонду України з'явилися законні підстави для перерахунку розміру соціальних виплат, у тому числі, пенсій.

Відповідно до п.7 Прикінцевих положень Закону № 76-VІІІ у разі, якщо внаслідок перерахунку пенсій, відповідно до цього Закону, її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Саме з такої підстави колегією суддів у зазначеній постанові від 25.02.2016 року було визначено, що пенсія позивача підлягає донарахуванню до рівня 8733 грн., оскільки згідно змін у Законі, розмір його пенсії зменшився.

В даному випадку пенсія позивача підлягає донарахуванню до конкретно визначеної суми 8733 грн., яка становила розмір пенсії на 01.08.2014 року, про що і зазначив апеляційний суд у резолютивній частині своєї ухвали.

У зв'язку зі змінами у законодавстві порядок нарахування пенсії позивача змінився, однак розмір його пенсії за новим Законом менше встановленого раніше. Тож донарахування проводяться до розміру, що існував раніше, а не у порядку, який був визначений попередніми Законами.

Також судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача з питання неправильного нарахування та виплати пенсії і на момент розгляду справи вищевказані рішення виконані частково.

Згідно листа Первомайського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області від 01.01.2016 р. № 56-Б-08 вбачається, що на підставі постанови Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.03.2012 року доплата за період з 01.12.2012 року по 30.04.2014 року у розмірі 87864,08 грн. була нарахована на квітень 2014 року і виплачена в повному обсязі. Різниця доплати за рішенням суду за період з 01.05.2014 року по 30.07.2014 року нарахована в сумі 10219,41 грн., але не була виплачена у зв'язку із відсутністю фінансування таких виплат з Державного бюджету України.

Згідно того ж самого листа відповідача вбачається, що на підставі постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2016 року по справі №484/3245/15-а проводиться нарахування пенсії в розмірі 8733 грн., проте виплачується - в розмірі 5506 грн. 24 коп. Різниця між розміром пенсії, нарахованої за рішенням суду, та розміром фактично виплаченої і нарахованої за Законом №796 та Постанови №1210, включається в додаткові відомості. Виплату донарахованої суми в розмірі 86860,53 грн. за період з 01.08.2014 року по 30.11.2016 року можливо провести за умови фінансування таких виплат з Державного бюджету України.

Тобто, фактичною підставою для звернення позивача із позовними вимогами про стягнення донарахованої суми пенсії за рішеннями суду було невиконання відповідачем рішень суду, які вступили в законну силу.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ст. 255 КАС України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Згідно з ч. 2 ст. 257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. За приписами ст. 257 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином суд зазначає, що позивач звертаючись з даним позовом (в частині вимог щодо поновлення Первомайським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України конституційного права отримувати державну основну і додаткову пенсію з 01.01.2016 року і в подальшому, як інваліду-ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС 2 групи в розмірі 8,75 мінімальних пенсій за віком, як визначено в постанові Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12.05.2010 року у справі №2-948/10) фактично просить зобов'язати відповідача виконувати рішення суду, яке вже набрало законної сили і в силу приписів статей 14 та 255 КАС України повинно виконуватися відповідачем без ухвалення будь-яких додаткових судових рішень.

Суд не наділений повноваженнями зобов'язувати відповідача виконувати чи не виконувати рішення суду, яке і так є обов'язковим до виконання для осіб, які беруть участь у справі, оскільки чинним законодавством України не передбачено право суду приймати рішення про зобов'язання виконувати інше рішення суду, а тому заявлені позовні вимоги в цій частині є безпідставними.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з Первомайського об'єднаного управління Пенсійного фонду України боргу в розмірі 115996,69 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно ст. ст. 21, 105, 162 КАС України адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов'язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю.

Встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні відносини, суд повинен визнати такі дії протиправними і зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеній в постанові від 28.10.2008 р. (справа № 21-739во08).

При цьому, суд зазначає, в позовній заяві позивач навів власний розрахунок суми, яку на його думку був зобов'язаний йому виплатити відповідач по справі. Разом з тим, суд зазначає, що визначення розміру належної до сплати пенсії (визначення конкретних сум) належить до виключної компетенції органу пенсійного забезпечення, а тому, в даному випадку ані позивач, ані суд не вправі перебирати на себе функції цього органу.

Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Оскільки в межах спірних правовідносин судом не встановлено порушення прав та законних інтересів позивача, підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди відсутні.

В частині стягнення з відповідача інфляційних втрат частини доходів позивача у відповідності до ст.625 ЦК України суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з частиною другою статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Загальні підстави відшкодування шкоди визначені Цивільним кодексом України.

Відповідно до частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частин 3, 5 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, вказана стаття встановлює міру відповідальності боржника перед кредитором за несвоєчасне виконання ним своїх зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу за виконавчим листом, на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2016 року, проводиться нарахування пенсії в розмірі 8733 грн., проте виплачується - в розмірі 5506 грн. 24 коп. Різниця між розміром пенсії, нарахованої за рішенням суду, та розміром фактично виплаченої і нарахованої за Законом №796 та Постанови №1210, включається в додаткові відомості.

Суд зазначає, що до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), а також до податкових, бюджетних, сімейних та інших правовідносин передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується, якщо інше не встановлено спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Аналогічна правова позиція висловлена і в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 (справа № 6-2759цс15).

Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

керуючись ст.6, 8-11, 70, 71, 72, 86, 158-163, 167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Первомайського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області про стягнення заборгованості, моральної шкоди в розмірі 172839,17 грн., зобов'язання негайного поновлення конституційного права отримувати державну основну і додаткову пенсію з 01.01.2016 року і в подальшому, як інваліду-ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС 2 групи в розмірі 8,75 мінімальних пенсій за віком, як визначено в постанові Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12.05.2010 року у справі №2-948/10 та забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсії за рахунок державного бюджету України - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано, а якщо було подано, то після перегляду справи судом апеляційної інстанції, в разі якщо рішення не буде скасовано.

Апеляційну скаргу може бути подано протягом 10 днів з дня отримання повного тексту постанови всіма учасниками процесу до Одеського апеляційного адміністративного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

Суддя: