Справа № 761/15477/16-а
Суддя: Малинников О. Ф.
Дата ухвалення: 2017-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/15/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Малинникова О.Ф.

при секретарях - Данилевській Є.П., Салаті В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії щодо поновлення виплати пенсії.

Позивач зазначив, що у грудні 2008 року йому призначена пенсія за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, деяких інших осіб» від 09.04.92 р №2262, згідно із ст..54 якого пенсії, що призначаються відповідно до цього Закону, виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку). (далі Закон № 2262)Починаючи з 01 квітня 2015 року відповідачем виплата пенсії зупинена з посиланням на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-УІІІ (далі Закон №213-УІІІ) виплата пенсії, яка призначена за вислугу років у 2008 році, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, деяких інших осіб», зупинена у зв'язку з тим, що він працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених, зокрема Законом України "Про державну службу"

Позивач вважає, що оскільки з 01.06.2015 року скасовані норми призначення пенсії, передбачені Законом України «Про державну службу», у зв'язку із чим він втратив право на призначення такої пенсії за умовами Закону від №213-VІІІ, то він набув право з 01.06.2015 року по 31 грудня 2015 року на відновлення виплати йому пенсії на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, деяких інших осіб», що не було здійснено відповідачем.

На заяву позивача від 16 березня 2016 року про поновлення виплати пенсії з 01 червня по 31 грудня 2015 року відповідачем було відмовлено листом від 01.04.2016 року з посиланням на ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, деяких інших осіб», зі змінами внесеними Законом від 2 березня 2015 року №213-VІІІ згідно із яким тимчасово особам, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії на умовах, передбачених, Законом України «Про державну службу» призначені пенсії не виплачуються. Крім того, відповідач зазначив, що Законом від 2 березня 2015 року №213-УІІІ скасовані норми певних законів щодо призначення та виплати пенсій, у тому числі ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, деяких інших осіб». Посилаючись на те, що дії відповідача порушують конституційні права щодо забезпечення пенсійних прав громадян, а тому вважає його дії незаконними, позивач просив:

- Визнати неправомірними дії суб'єкта владних повноважень щодо відмови у поновлення йому виплати пенсії за вислугу років.

- Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити виплату пенсії за вислугу років за період з 1 червня по 31 грудня 2015 року та судові витрати.

У судове засідання не з'явився позивач, який у письмових заявах просив розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача у судовому засідання просив залишити позов без розгляду до початку розгляду справи, після чого був відсутній.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Як встановлено судом, ОСОБА_1, як військовослужбовцю, у грудні 2008 року призначена пенсія за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, деяких інших осіб». Отримуючи пенсію, позивач працював на посаді державного службовця. Починаючи з 01 квітня 2015 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві виплата пенсії припинена.

Оскільки представник відповідача не прийняв участі, у процесі розгляду справи по суті, суд виходить із пояснень, викладених у запереченнях позовних вимог ОСОБА_1 у відповіді Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 01.04.2016 року, підписаної Першим заступником начальника Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві Г.В. Колошмай, ( далі відповідь ГУ УПФ у м. Києві) на заяву позивача.

Так, Відповідач пояснив, (ас.6) причини відмови у поновленні пенсії позивачу зазначивши, що позивач, як особа, яка, отримуючи пенсію згідно із Законом України № 2262, працює на посаді державного службовця позбавлена виплати пенсії, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-УІІІ (далі Закон № 213-УІІІ , (із змінами) тимчасово з 1 квітня 2015 року пл. 31 грудня 2015 рокуособам, згідно із якими пенсія призначена відповідно до цього закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, зокрема Закону України «Про державну службу» пенсії згідно цього Закону не виплачуються.

Що стосується виплати позивачу пенсії за законом № 2-2262, то із даної відповіді слідує, що відповідно до ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, деяких інших осіб» (із змінами) тимчасово у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, виплата пенсії за цим Законом встановлена на умовах і у порядку згідно із змінами внесеними Законом № 213-УІІІ

Положеннями пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-УІІІ передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

У відповіді ГУ УПФ у м. Києві з посиланням на ці положення, також зазначено, що у зв'язку із неприйняттям до змін Закону № 2262 щодо порядку виплати пенсій особам, яким призначені пенсії позивачу,йому відмовлено у задоволенні його заяви про поновлення виплати пенсії з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року

Таким чином, суд встановив, що позивач був позбавлений пенсії на підставі Закону України від 02 березня 2015 року №213-УІІІ, яка була призначена ОСОБА_1 за вислугу років у 2008 році, призначеної відповідно до ст..ст.52,54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, деяких інших осіб» № 2262.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 виключено з Постанови КМУ від 31.05.2000 №865 пункт 4, яким було передбачено проведення перерахунку пенсії у зв'язку із підвищення заробітної плати

Крім того, на підставі п.5 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», стосовно наслідків неприйняття змін до 1 червня 2015 року у законах про призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року пов'язаних із скасовуванням норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України. «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України внесені зміни до статті 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» .

Так у зазначеній статті Закону України «Про пенсійне забезпечення» N 2356-XII із змінами і доповненнями, внесеними законами України на 24.12.2015р. (набирає чинності з 1 травня 2016 року) передбачено наступні зміни:

- у ч.1 пенсії виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку) за місцем проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання. (частина перша статті 85 із змінами, внесеними згідно із Законом України від 16.04.2009 р. N 1276-VI).

Водночас у цій же статті 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» змінені положення інших частин а саме:

- ч.4 Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року:(абзац перший частини четвертої статті 85 у редакції Закону України від 24.12.2015 р. N 911-VIII) особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються;

- ч.5 Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.(статтю 85 доповнено частиною п'ятою згідно із Законом України від 02.03.2015 р. N 213-VIII)

- ч.6 З 1 січня 2017 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) (статтю 85 доповнено частиною шостою згідно із Законом України від 02.03.2015 р. N 213-VIII, частина шоста статті 85 із змінами, внесеними згідно із Законом України від 24.12.2015 р. N 911-VIII).

Звернення позивача із заявою про поновлення раніше призначеної пенсії за вислугу років залишено відповідачем без задоволення на підставі положень п.5 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» оскільки у зв'язку із неприйняття до 1 червня 2015 року закону про призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України.

За викладених обставин суд дійшов висновку, що причини відмови відповідача у перерахунку пенсії позивачу пов'язана із положеннями п.5 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», зокрема припису, згідно із яким було визначено строк прийняття актів згідно із приписом до 01 червня 2015 року продовжує дію Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та Постанова Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013, якою виключено з Постанови КМУ від 31.05.2000 №865 пункт 4, якими було передбачено проведення перерахунку пенсії у зв'язку із підвищення заробітної плати, права позивача на пенсійне забезпечення згідно із законодавством, що діяло до прийняття оспореного акту, порушені.

Як зазначено у Постановах Колегії суддів Вищого адміністративного суду, зокрема у Постанові від 18 жовтня 2016 у справі № К/800/19212/16 з посиланням на судову практику Конституційний Суд України сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У своїх рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06.10.2015 року у справі 21-2432а15, який згідно зі статтею 244 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Вирішуючи питання про застосування цього Закону в часі, колегія суддів виходила з того, що згідно статті 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У Законі «Про пенсійне забезпечення» крім переліку про внесення змін іншими законами, є низка посилань на рішення Конституційного суду України, якими визнаними такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) відповідні норми цього закону.

Так, У Рішенні Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року N 4 рп/2016 у справі № 1-8/2016 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо певних положень частин ст..141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та положень пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» щодо пенсійного, Контитуційний Суд , України, визнав, неконституційними, числі інших, положення пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання суддів до Закону України «Про судоустрій та статус суддів»

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року №7 рп 2016 за № 1-38/2017 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (неконституційності) п.2 розділу ІІІ Закону України від 02.03.2015 р. N 213-VIII, п.7 ст.. та ч.1 ст.54 Закону України № 2262.

Зазначеним Рішенням Конституційного суду визнані такими, що не відповідають Конституції України перше речення ч.1 ст.54 Закону України «"Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.92р №2262 із змінами внесеними на підставі визнано неконституційними п.2 Розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України про внесення змін від 02 березня 2015 року №

Як слідує із зазначеного Рішення визнано неконституційним тимчасове позбавлення пенсії, призначеної за Законом України № 2262, пенсіонерів, які працюють на посадах та на умовах передбаченим Законом України «Про державну службу».

Тобто тимчасове обмеження права на пенсію за Законом України працюючих на державній службі пенсіонерів не відповідає правовій позиції захисту держави.

Виходячи із наведених положень, суд, вирішуючи даний спір позивача вважає, що скасування положень Закону № 2262 , яким призначено пенсію позивачу призвело до порушення його права на пенсії за період з 01 червня по 31 грудня 2015 року,

За наведених обставин суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в м. Києва про зобов'язання вчинити певні дії та зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві поновити виплату пенсії за вислугу років за період з 1 червня по 31 грудня 2015 року ОСОБА_1

Що стосується заяви представника відповідача про залишення позову без розгляду, то у відповідності із ч.4. ст..99 КАСУ якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

На підставі викладеного та ст.ст.22, 64 Конституції України ст.ст.ст.52,54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, деяких інших осіб», Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», Закону України «Про пенсійне забезпечення» та керуючись ст.ст.7,18, 19, 71, 86, 94, 159, ч.ч.1, 2 ст.160, ст.161, ч.1 ст.162, ст.163, КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в м. Києва про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Головного управління пенсійного фонду України в м. Києва, як суб'єкта владних повноважень щодо відмови у поновлення ОСОБА_1 виплати пенсії за вислугу років.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві поновити виплату пенсії за вислугу років за період з 1 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року ОСОБА_1.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, юридична адреса: 04053 м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська 16 на користь ОСОБА_1, адреса реєстрації: 02092 м Київ, вул. Алма-Атинська 109-А. кв. 77, судові витрати 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн., 20 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів до Київського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Києва.

Суддя: О.Ф. Малинников