Справа № 818/164/17
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е НЕ М У К Р А Ї Н И
про закриття провадження у справі
06 квітня 2017 р. Справа № 818/164/17
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Гелети С.М.,
за участю секретаря судового засідання Мороз Т.М.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" до Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області, 3-ті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3. ПАТ "Приват-банк" про скасування постанов про арешт майна ВП №24614909 від 18.02.2011р., ВП№281143012 від 10.08.2011р.,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області, 3-ті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3. ПАТ "Приват-банк", в якому просив скасувати постанови, видані Зарічним відділом державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції постанов про арешт майна від 18.02.2011 року ВП № 24614909, від 10.08.2011 року ВП № 28143012 та в частині накладення арешту на квартиру № 30 по вул. Воскресенська в м. Суми.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні постанови, якими накладено арешт на майно, що перебуває в іпотеці ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, а саме квартиру № 30 по вул. Воскресенська в м. Суми, прийняті з порушенням Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про іпотеку". Вказана квартира є обєктом іпотечного договору, яким забезпечене виконання зобовязань за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_4 та АКІБ "УкрСиббанк", право вимоги за яким відступлено на користь ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ". В звязку з невиконанням боржником зобовязань за кредитним договором, позивачем вживаються заходи щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" права власності на квартиру № 30 по вул. Воскресенська в м. Суми. 21.12.2016 року ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на вказану квартиру.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі.
Представники відповідача та третіх осіб в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне закрити провадження по даній справі, виходячи із наступного.
Звернувшись до суду із вказаним позовом, ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" обґрунтовує свої вимоги наявністю у нього пріоритетного права звернення стягнення на заставлене майно перед іншими кредиторами, триваючою процедурою визнання права власності на таке майно, тобто фактично предметом спору є захист цього переважного права звернення стягнення на майно на основі договору іпотеки, а отже такий спір не є публічно-правовим.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
За змістом ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.
Так, пунктами 1 та 7 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Частиною 1 та п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
При цьому, згідно з ч. 1 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Таким чином, якщо процесуальним законодавством передбачено інший порядок судового оскарження, спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, не підлягають розгляду в адміністративних судах.
Так, статтями 15 та 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, у спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Статтею 114 Цивільного процесуального кодексу України врегульовано питання підсудності позовів про зняття арешту з майна.
Отже, публічно-правовим спором є спір між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні, і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб'єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов'язані зі спором про право на це майно.
Відповідно до п.6 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.
Частиною 1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" (від 21.04.1999р.) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" (від 02.06.2016р.) також передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
В даному випадку, ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ", звернувшись до суду вважає, що має пріоритетне право звернення стягнення на заставлене майно перед іншими кредиторами, при цьому розпочало процедуру визнання права власності на таке майно в Зарічному районному суді м. Суми.
Стосовно посилання позивача на те, що ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" не є стороною виконавчих проваджень щодо оспорюваних постанови, якими накладено арешт на майно, слід зазначити наступне.
Частиною 4 статті 82 Закону України "Про виконавче провадження" (від 21.04.1999р.) визначено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Перелік учасників виконавчого провадження та осіб, які залучаються до проведення виконавчих дій, визначений статтею 7 вказаного Закону.
За приписами цієї статті учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання. Особами ж, які залучаються до проведення виконавчих дій, є поняті, працівники органів внутрішніх справ, представники органів опіки й піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".
Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" від 13 грудня 2010 року № 3 розяснено, що юрисдикцію судів щодо вирішення справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення в межах конкретного виконавчого провадження, яке об'єднано (приєднано) у зведене виконавче провадження, або зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконавчі провадження по виконанню рішень судів однієї юрисдикції, необхідно визначати з урахуванням положень статті 82 Закону України "Про виконавче провадження".
Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача у виконавчому провадженні; крім того, законом може бути встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ, не будучи ані учасником виконавчого провадження, ані особою, що залучена до проведення виконавчих дій у оспорюваних провадженнях, фактично вказувало про свою незгоду зі спірною постановою відносно майна, щодо якого воно виступає іпотекодержателем, посилаючись як на підставу звернення до суду на приписи ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» (від 02.06.2016р.), що аналогічно нормам ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р., а саме порядком звернення стягнення на заставлене майно.
При цьому, як виконавчі дії, так і оскаржувані постанови вчинялись та виносились державним виконавцем в межах виконавчого провадження по примусовому виконанню ухвали Зарічного районного суду м.Суми по справі № 2-8158, а також виконавчого листа №2-1007, виданого 10.06.2011р. Зарічним районним судом м.Суми про стягнення заборгованості (а.с.54, 111)
Водночас, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999р.) передбачено право заставодержателя звернутись до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Крім того, ч. 6 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. також передбачає, що спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.
Таким чином, даний спір не повязаний з оскарженням учасником виконавчого провадження або особою, яка залучена до проведення виконавчих дій, рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця, до того ж, в процесі здійснюваного ним виконавчого провадження по виконанню рішення цивільного суду, а отже враховуючи юридичну природу спору, суд зазначає, що даний спір є приватноправовим і підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.
Крім того, слід зазначити, що право звернення щодо оскарження постанови державного виконавця про арешт майна, яке перебуває в іпотеці, в порядку, встановленому цивільним судочинством встановлено в межах справи №6-13цс14, яку позивач додав до адміністративного позову і посилається на обґрунтування своїх вимог. Дана справа була переглянута по суті вимог у Верховному суді України в порядку цивільного судочинства, про що свідчить постанова від 09.04.2014р.
Стосовно посилання позивача на те, що державний виконавець не повідомив його про прийняті постанови про накладення арешту, суд зазначає, що дані обставини повинні бути досліджені судом під час вирішення питання щодо строків звернення до суду, в порядку, передбаченому цивільним судочинством.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справ якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Оскільки даний спір не є публічно-правовим, а носить характер спору про право на заставлене майно, суд, відповідно до п. п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне закрити провадження по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" до Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3. ПАТ "Приват-банк" про скасування постанов про арешт майна.
Керуючись ст. ст. 157, 165, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У Х В А Л И В:
Провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" до Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області, 3-ті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3. ПАТ "Приват-банк" про скасування постанов про арешт майна ВП №24614909 від 18.02.2011р., ВП№281143012 від 10.08.2011р. - закрити.
Розяснити товариству з обмеженою відповідальністю "Кей-колект" право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в пятиденний строк з дня отримання копії повного тексту ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 10.04.2017 року.

Суддя С.М. Гелета