Справа № 243/10377/16-а
Суддя: Мірошниченко Л. Є.
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження №2-а/243/53/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.

при секретарі Останькович А.О.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 7 м. Словянська Донецької області адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради про визнання дій незаконними, про визнання незаконними та скасування рішення ОСОБА_3 міської ради,-

В С Т А Н О В И В :

14.12.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про визнання дій незаконними та скасування рішення ОСОБА_3 міської ради. Просив визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_3 міської ради № 1-VII-7 від 06.07.2016 року Про надання згоди на добровільне обєднання територіальних громад. Визнати незаконними та протиправними дії міського голови м. Святогірськ ОСОБА_4 при оголошенні результатів голосування при прийнятті рішення № 1-VII-7 від 06.07.2016 року Про надання згоди на добровільне обєднання територіальних громад. Визнати незаконними та протиправними дії міського голови м. Святогірськ ОСОБА_4, при підписанні протиправного рішення № 1-VII-7 від 06.07.2016 року Про надання згоди на добровільне обєднання територіальних громад. Визнати незаконними та протиправними дії Секретаря Святогірської міської ради ОСОБА_5, які полягають у оприлюднені протиправного рішення № 1-VII-7 від 06.07.2016 року Про надання згоди на добровільне обєднання територіальних громад.

27.02.2017 року ОСОБА_1 звернувся з уточненим в ході судового розгляду, адміністративним позовом до ОСОБА_3 міської ради про визнання дій незаконними, про визнання незаконними та скасування рішення ОСОБА_3 міської ради, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 11.07.2016 року на офіційному сайті ОСОБА_3 міської ради було оприлюднено рішення №1-VII-7 від 06.07.2016 року «Про надання згоди на добровільне обєднання територіальних громад». Він вважає зазначене рішення протиправним та таким, що має бути скасовано, оскільки було прийнято мешністю голосів від загального складу депутатів. Також головуючий на засіданні міський голова ОСОБА_4 оголосив рішення прийнятим, чим порушив ч.2 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ч.1 ст.47 Регламенту ОСОБА_3 міської ради, міський голова підписав протиправне рішення і своїми діями спотворив результат та перебрав на себе повноваження ОСОБА_3 міської ради. Секретар Святогірської міської ради ОСОБА_5 опублікувавши фактично не прийняте радою рішення перебрала повноваження ради чим порушила ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Також зазначив, що рішення ОСОБА_3 міської ради №1-XIV-7 від 31.01.2017 року Про підтвердження рішення ОСОБА_3 міської ради від 06.07.2016 року №1-VII-7 Про надання згоди на добровільне обєднання територіальних громад є незаконним та протиправним, оскільки воно було прийнято з грубими порушеннями та має бути також скасовано, оскільки проект вищевказаного рішення був оприлюднений 27.01.2017 року, а розглядався 31.01.2017 року, проект рішення мусив би містити передбачені текстом додатки, але засідання постійної комісії на якому розроблялася рекомендація відбувалося згідно протоколу №17 31.01.2017 року. Депутати не мали можливості до початку пленарного засідання ознайомитись з даним проектом рішення та усіх додатків до нього, була порушена процедура розгляду питання «про порядок денний сесії ради» та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» не передбачено повноваження міських рад по підтвердженню раніше прийнятих рішень, з метою запобігання виникнення сумнівів у законності їх прийняття. Посилаючись на наведене та на Конституцію України та Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», просив визнати незаконними та скасувати рішення ОСОБА_3 міської ради від 06.07.2016 року та 31.01.2017 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 наполягав на задоволенні позовних вимог, пояснення надав аналогічні викладеним у заяві. Просив визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_3 міської ради №1-VII-7 від 06.07.2016 року Про надання згоди на добровільне обєднання територіальних громад. Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_3 міської ради №1-XIV-7 від 31.01.2017 року Про підтвердження рішення ОСОБА_3 міської ради від 06.07.2016 року №1-VII-7 Про надання згоди на добровільне обєднання територіальних громад. Визнати протиправними дії міського голови м. Святогірськ ОСОБА_4 які полягають у оголошенні результатів голосування при прийнятті рішення №1-VII-7 від 06.07.2016 року Про надання згоди на добровільне обєднання територіальних громад. Визнати протиправними дії міського голови м. Святогірськ ОСОБА_4, які полягають у підписанні протиправного рішення №1-VII-7 від 06.07.2016 року Про надання згоди на добровільне обєднання територіальних громад. Визнати протиправними дії Секретаря Святогірської міської ради ОСОБА_5, які полягають у оприлюднені протиправного рішення №1-VII-7 від 06.07.2016 року Про надання згоди на добровільне обєднання територіальних громад.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності №03/02-31 від 03.01.2017 року (а.с.71), у судовому засіданні заперечувала проти позову, надала письмові заперечення на адміністративний позов (а.с.94-100), відповідно до яких ОСОБА_3 міська рада вважає, що доводи позивача викладені в позовних вимогах є безпідставними та необґрунтованими, у звязку з тим, що Рішення 06.07.2016 року Про надання згоди на добровільне обєднання територіальних громад. було прийнято більшістю голосів, включаючи голос ОСОБА_6. Таким чином, і міський голова м. Святогірськ при підписанні та оголошенні рішення; і секретар ради при оприлюдненні діяли в межах діючого законодавства. Однак, щоб не викликало ніяких сумнівів с приводу прийняття рішення 06.07.2016 року, депутати ОСОБА_3 міської ради своїм голосуванням «за» більшістю голосів від загального складу депутатів ОСОБА_3 міської ради VII скликання по всім рішенням, що стосуються добровільного обєднання територіальних громад в ОСОБА_3 міську обєднану територіальну громаду, підтвердили свою згоду, з урахуванням думки мешканців громади, на добровільне обєднання у запропонованому ОСОБА_3 міським головою форматі та 31.01.2017 року утворили ОСОБА_3 міську обєднану територіальну громаду, виконав при цьому всі вимоги Закону України «Про добровільне обєднання територіальних громад», прийнявши ОСОБА_3 міської ради рішення № 1-ХІV-7 від 31.01.2017 року «Про підтвердження рішення ОСОБА_3 міської ради від 06.07.2016 року № 1 - VII 7 від 06.07.2016 року «Про надання згоди на добровільне об»єднання територіальних громад». Таким чином, приймаючи оскаржувані позивачем рішення, ОСОБА_3 міська рада діяла виключно в межах та у спосіб визначений Конституцією України, Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про добровільне обєднання територіальних громад». Просили повністю відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання дій незаконними, про визнання незаконними та скасування рішення ОСОБА_3 міської ради.

Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відносини, що виникають у процесі добровільного обєднання територіальних громад сіл, селищ, місті регулює Закон України «Про добровільне обєднання громадян».

Добровільне обєднання територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюється з дотриманням таких принципів: конституційності та законності; добровільності; економічної ефективності; державної підтримки; повсюдності місцевого самоврядування; прозорості та відкритості; відповідальності.

Судом встановлено, що 06.07.2016 року відбулась VII сесія Святогорськогої міської ради 7 скликання, на якій вирішувалось першим питанням, відповідно до порядку денного сесії «Про надання згоди на добровільне об»єднання територіальних громад (а.с. 26).

Відповідно до протоколу VII сесії Святогорськогої міської ради 7 скликання на сесії були присутні 12 депутатів з 14 (два відсутні) (а.с. 25-31).

Згідно рішення ОСОБА_3 міської ради № 1-VII-7 від 06.07.2016 року надана згода на добровільне обєднання у ОСОБА_3 міську територіальну громаду з адміністративним центром у м. Святогірськ ряду наступних територіальних громад: м.Святогірськ; Долинська сільська рада (села Долина, Богородичне, Краснопілля, Мазанівка); Маяківська сільська рада (села ОСОБА_2, Пришиб, Сидорове, Тетянівка); Хрестищенська сільська рада (села Хрестище, Адамівка, Микільське, Глибока Макатиха) (а.с. 32).

11.07.2016 року зазначене рішення було оприлюднене на офіційному сайті ОСОБА_3 міської ради.

Згідно з ч. 5 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Таким чином 11.07.2017 оскаржуване рішення від 06.07.2016 року було оприлюднено, тобто набрало чинності.

Вирішуючи питання про законність зазначеного рішення суд виходить з наступного.

Так, відповідно до частини 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Частина 3 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачає, що рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обовязковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невідємною частиною протоколу сесії ради.

Як вбачається з протоколу № 11 засідання лічильної комісії VII сесія Святогорської міської ради 7 скликання де викладений підсумок поіменного голосування (а.с. 33):

●«за» проголосували 7 осіб (6 депутатів + 1 голос голова міської ради) ,

●«проти» 3,

●«утримався» 1.

В голосуванні приймав участь також і міський голова, голос якого також був порахований як «за», що склало загалом 7 осіб.

Враховуючи, що загальний склад ради 14 депутатів, то відповідно рішення ради повинно прийматися більшістю депутатів від загального складу (ч. 2 ст. 59 Закону), тобто як менш 8 осіб.

Враховуючи, що рішення було прийнято меншістю депутатів від загального складу ради, відповідно, воно є не прийнятим та таким, що підлягає скасуванню.

Суд не приймає до уваги пояснення представника відповідача про те, що в протоколі № 11 засідання лічильної комісії підсумку поіменного голосування була допущена помилка, оскільки з обєктивних обставин депутату ОСОБА_6 потрібно було під час голосування покинути засідання сесії, проголосувавши при цьому «за», у звязку з наступним.

З пояснень представник відповідача свідчить, що 30.08.2016 року депутат ОСОБА_6 звернувся до профільної комісії ради комісії з питань землекористування, містобудування, екології та питань депутатської діяльності з проханням розглянути його заяву щодо зарахування його голосу при голосуванні на VII сесія ОСОБА_3 міської ради 7 скликання з першого питання порядку денного. На засіданні комісії, яке відбулося 23.09.2016 року дана заява була розглянута та прийнято рішення розробити проект рішення міської ради «Про внесення змін до протоколу лічильної комісії № 11 від 06.07.2016 року та в результати поіменного голосування» та внести пропозицію міському голові включити питання «Про внесення змін і протокол лічильної комісії № 11 від 06.07.2016 року та в результати поіменного голосування. 24.10.2016 року відповідно до протоколу засіданні вищезазначеної комісії № 12 було погоджено проект рішення «Про внесення змін до протоколу лічильної комісії № 11 від 06.07.2016 року та в результати поіменного голосування на пленарному засіданні VII сесії ОСОБА_3 міської ради 7 скликання від 06.07.2016 року». Даний проект рішення було включено до порядку денного ХІ сесії ОСОБА_3 ради 7 скликання та розглянуто депутатами, але не було прийнято у звязку з відсутністю в законодавстві можливості внесення змін до затвердження протоколів лічильної комісії.

Таким чином, представником самим відповідача підтверджено факт неможливості внесення змін до протоколів лічильної комісії шляхом запропонованим комісією з питань землекористування, містобудування, екології та питань депутатської діяльності на підставі заяви депутата ОСОБА_6

Частинами 8 та 9 ст. 45 Регламенту ОСОБА_3 міської ради VII скликання, що є додатком до рішення міської ради від 15.01.2016 року № 4-ІІ-7 (а.с. 43-57) передбачено, що у разі порушення процедури голосування або виникнення перешкод під час його проведення негайно проводиться повторне голосування без обговорення. Якщо результат голосування викликає обґрунтовані сумніви, рада може прийняти процедурне рішення про переголосування (а.с. 53 оборот).

Разом з тим, при розгляді питання № 16 порядку денного пленарного засідання VII сесії ОСОБА_3 міської ради 7 скликання після оголошення всіх результатів голосування згідно протоколів лічильної комісії, міська рада вирішила затвердити протоколи лічильної комісії (а.с. 31).

Крім того, як зазначила в судовому засіданні представник відповідача, при процедурі голосування на сесії ОСОБА_3 міської ради порушень та перешкод виявлено не було, повторне голосування не проводилось, сумнівів у результатах голосування не виникало та питання про переголосування не ставилося.

Таким чином, суд не погоджується з доводами представника відповідача, що рішення про «Надання згоди на добровільне об»єднання територіальних громад» було прийнято більшістю голосів, оскільки це спростовується обєктивними даними, а саме: наданими матеріалами справи та самими поясненнями представника ОСОБА_3 міської ради.

Вирішуючи питання про визнання незаконним та протиправними дій міського голови м. Святогірська ОСОБА_4 при оголошенні результатів голосування при прийнятті рішення № 1 - VII 7 від 06.07.2016 року «Про надання згоди на добровільне об»єднання територіальних громад» та підписання цього рішення, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 частини 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади та відповідно до своїх повноважень, повинен був зупинити рішення ради прийняте і порушення ч. 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Разом з тим, міський голова в порушення вищезазначених норм закону оголосив рішення прийнятим та підписав його, чим порушив вищевикладені норми закону.

Таким чином, підписавши спірне рішення № 1 - VII 7 від 06.07.2016 року, що було прийнято в порушення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», міський голова діяв всупереч закону, в звязку з чим, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дії міського голови, що полягали в оголошенні та підписанні рішення № 1 - VII 7 від 06.07.2016 року «Про надання згоди на добровільне об»єднання територіальних громад».

Вирішуючи питання про визнання незаконними та протиправними дій секретаря Святогірської міської ради при оприлюднені протиправного рішення № 1 - VII 7 від 06.07.2016 року «Про надання згоди на добровільне об»єднання територіальних громад» та підписання цього рішення, суд виходить з наступного.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що 11.07.2016 року вищевикладене рішенні було оприлюднене на офіційному сайті ОСОБА_3 міської ради Донецької області.

Частиною 3 ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачені обовязки секретаря сільської, селищної, міської ради, що включать в себе також забезпечення своєчасного доведення рішень ради до виконавців і населення, організацію контролю за їх виконанням, забезпечення оприлюднення рішень ради відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", забезпечення офіційного оприлюднення рішень ради, які відповідно до закону є регуляторними актами, а також документів, підготовлених у процесі здійснення радою регуляторної діяльності, та інформації про здійснення радою регуляторної діяльності.

Разом з тим, секретар міської ради оприлюднила рішення, що було прийнято у спосіб, що не відповідає нормам закону, тому вимоги позивача про визнання дій секретаря Святогірської міської ради ОСОБА_7, що полягали в оприлюдненні протиправного рішення № 1 - VII 7 від 06.07.2016 року «Про надання згоди на добровільне об»єднання територіальних громад» є такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_3 міської ради № 1-ХІV-7 від 31.01.2017 року «Про підтвердження рішення ОСОБА_3 міської ради від 06.07.2016 року № 1 - VII 7 від 06.07.2016 року «Про надання згоди на добровільне об»єднання територіальних громад», суд виходить з наступного.

В судовому засіданні судом було встановлено, що рішення ОСОБА_3 міської ради № 1-VII-7 від 06.07.2016 року «Про надання згоди на добровільне об»єднання територіальних громад», було прийнято на пленарному засіданні VII сесії ОСОБА_3 міської ради в порушення норм діючого законодавства та регламенту ОСОБА_3 міської ради.

Рішення № 1-ХІV-7 від 31.01.2017 року «Про підтвердження рішення ОСОБА_3 міської ради від 06.07.2016 року № 1-VII-7 від 06.07.2016 року «Про надання згоди на добровільне об»єднання територіальних громад» - є похідним від рішення № 1-VII-7 від 06.07.2016 року. Оскільки суд прийшов до висновку про прийняття рішення в порушення норм законодавства, то відповідно і рішення від 31.01.2017 року є також таким, що не відповідає закону.

Суд також приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_3 міська рада 31.01.2017 року прийняла рішення про підтвердження раніше прийнятого рішення, то відповідно, фактично визнала хибним рішення № 1-VII-7 від 06.07.2016 року «Про надання згоди на добровільне об»єднання територіальних громад» у звязку з чим і виникла необхідність підтвердити своє раніше вже прийняте рішення з метою усунення допущеного порушення.

Міська рада має право розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією і законами України до її відання. Перелік питань, що вирішуються виключно на пленарних засіданнях міської ради, визначається Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні". Відповідно до ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні" до повноважень міської ради на пленарних засіданнях є прийняття рішення, внесення змін, скасування їх, але таких повноважень, як підтверджувати вже прийняте рішення у міської ради немає.

Таким чином, ОСОБА_3 міська рада діяла у спосіб, що не передбачений Законом, і відповідно, прийняте рішення № 1-ХІV-7 від 31.01.2017 року «Про підтвердження рішення ОСОБА_3 міської ради від 06.07.2016 року № 1-VII-7 від 06.07.2016 року «Про надання згоди на добровільне об»єднання територіальних громад» є протиправний і підлягає скасуванню.

Крім того, при постановлені даного рішення були порушені норми ч. 3 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Так з моменту оприлюднення проекту рішення 27.01.2017 року до його прийняття 31.021.2017 року пройшло 4 дні, тоді як, відповідно до частини 3 ст. 15 зазначеного закону проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (ч.1 ст.69 КАС України).

Адміністративним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними та допустимими.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.ч.1, 2 ст. 70 КАС України).

Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є фактичні дані, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення.

Обєктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, письмові і речові докази, висновки експертів, тощо).

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

В рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, в п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частина третя вказаної статті встановлює, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Саме у частині третій вказаної статті закріплено загальні критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн. Субєкти владних повноважень повинні враховувати ці критерії-принципи, знаючи, що адміністративний суд керуватиметься ними у разі оскарження відповідних рішень, дій чи бездіяльності. Законодавче закріплення цих критеріїв-принципів також дає можливість фізичній чи юридичній особі сформувати уявлення про якість та природу належних рішень чи дій, які вона має право очікувати від субєкта владних повноважень.

За змістом критерій прийняття рішень, вчинення (не вчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України: «Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

«На підставі» означає, що субєкт владних повноважень:

- має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України (далі законом);

- зобовязаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що субєкт владних повноважень повинен приймати рішення, вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. Під встановленими законом повноваженнями прийнято розуміти як ті, на наявність яких прямо вказує закон так звані «прямі повноваження», так і повноваження, які прямо законом не передбачені, але безпосередньо випливають із положень закону і є необхідними для реалізації субєктом владних повноважень своїх функцій (завдань) так звані «похідні повноваження».

В Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону).

В звязку з зазначеним, органи місцевого самоврядування, допустивши помилку при прийнятті рішення повинні були діяти у спосіб та в порядку, передбаченому законом.

Аналізуючи викладені обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 міською радою був порушений діючий закон при прийнятті рішеннь: №1-VII-7 від 06.07.2016 року Про надання згоди на добровільне обєднання територіальних громад та № 1-XIV-7 від 31.01.2017 року Про підтвердження рішення ОСОБА_3 міської ради від 06.07.2016 року №1-VII-7 Про надання згоди на добровільне обєднання територіальних громад. Будь-яких належних та допустимих доказів, передбачених вищевикладеними нормами КАСУ відповідачем не представлено суду на підтвердження своїх доводів , тому суд приходить до об»ективного висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору в сумі 551,20 грн. підлягають відшкодуванню відповідачем за рахунок бюджетних асигнувань.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Європейською Хартією місцевого самоврядування, ст.ст. 17, 18, 69, 71, 94, 122, 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради про визнання дій незаконними, про визнання незаконними та скасування рішення ОСОБА_3 міської ради задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_3 міської ради №1-VII-7 від 06.07.2016 року Про надання згоди на добровільне обєднання територіальних громад.

Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_3 міської ради № 1-XIV-7 від 31.01.2017 року Про підтвердження рішення ОСОБА_3 міської ради від 06.07.2016 року № 1-VII-7 Про надання згоди на добровільне обєднання територіальних громад.

Визнати протиправними дії міського голови м. Святогірськ ОСОБА_4 які полягають у оголошенні результатів голосування при прийнятті рішення № 1-VII-7 від 06.07.2016 року Про надання згоди на добровільне обєднання територіальних громад.

Визнати протиправними дії міського голови м. Святогірськ ОСОБА_4, які полягають у підписанні протиправного рішення № 1-VII-7 від 06.07.2016 року Про надання згоди на добровільне обєднання територіальних громад.

Визнати протиправними дії Секретаря Святогірської міської ради ОСОБА_5, які полягають у оприлюднені протиправного рішення №1-VII-7 від 06.07.2016 року Про надання згоди на добровільне обєднання територіальних громад.

Стягнути з ОСОБА_3 міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 551 грн. 21 коп., сплачені ним у якості судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_8