Справа № 669/1311/16-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 669/1311/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Бараболя Н.С.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

04 квітня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака В. Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Інспектора роти №4 Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому лейтенанта поліції Кобріна Олександра Михайловича на постанову Білогірського районного суду Хмельницької області від 25 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 (далі - позивач) до Інспектора роти №4 Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому лейтенанта поліції Кобріна Олександра Михайловича (далі - відповідач) про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 18 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Позивач в грудні 2016 року звернувся до Білогірського районного суду Хмельницької області з адміністративним позовом в якому просив: скасувати постанову серії ДР №076556 від 18.12.2016 як таку що складена з грубим порушенням чинного законодавства.

Постановою Білогірського районного суду Хмельницької області від 25.01.2017 позов задоволено.

Постанову інспектора роти №4 Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому лейтенанта поліції Кобріна Олександра Михайловича серія ДР №076556 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 18.12.2016 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, в частині накладення стягнення змінено. Застосовано ст.22 КУпАП та, враховуючи малозначність вчиненого адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.12.2016 о 15:05 хв. інспектором роти №4 Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому лейтенантом поліції Кобріним О.М. виявлено, що позивач по вул. Проспект Миру, 10 в м. Хмельницький, керуючи автомобілем HYUNDAI Tucson реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснив поворот ліворуч перетнувши лінію горизонтальної розмітки 1.1 (вузьку суцільну лінію), яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків. Протокол про адміністративне правопорушення не складався на підставі ч. 2 ст. 258 КУпАП. Цієї ж дати відповідачем винесено постанову серія ДР №076556 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач керуючи автомобілем, здійснив поворот ліворуч перетнувши лінію горизонтальної розмітки 1.1 (вузьку суцільну лінію), яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим порушив п. 34 Правил дорожнього руху, проте суд врахував, що його дії не завдали шкоди іншим учасникам дорожнього руху, тому суд дійшов висновку, що вчинене ним адміністративне правопорушення є малозначним.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 зазначено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно п. 8.1 Правил дорожнього руху, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил (п. 8.5.1. Правил дорожнього руху).

Відповідно до п.1.1 розділу 34 "Дорожня розмітка" Правил дорожнього руху, (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в'їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

Розділом 34 вказаних Правил визначено, що лінію 1.1 перетинати забороняється. Якщо лінією 1.1 позначено місце стоянки, майданчик для паркування або край проїзної частини, суміжний з узбіччям, цю лінію перетинати дозволяється.

Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об'їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об'їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.

Частиною 1 ст.122 КУпАП зазначено, що порушення водіями вимог розмітки проїзної частини доріг, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (255 грн.) або 50 штрафних балів.

Згідно матеріалів справи слідує, що позивач, керуючи автомобілем HYUNDAI Tucson реєстраційний номер НОМЕР_1 виїжджаючи з вулиці М. Федунця на проспект Миру у м. Хмельницькому здійснив маневр повороту ліворуч при цьому перетнувши горизонтальну суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1 яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямів, що підтверджується дислокацією технічних засобів регулювання дорожнім рухом по проспекту Миру в м. Хмельницький. Здійснення вказаного маневру підтверджується відеозаписом наданим відповідачем.

Проте, при перегляді цього ж відеозапису, апеляційним судом встановлено, що місцями стерто суцільну лінію дорожньої розмітки. Наявність суцільної лінії на місці вчинення правопорушення з відеозапису встановити неможливо.

Разом з тим, позивачем із запереченнями до апеляційної скарги подано фотознімки із місця де було здійснено поворот ліворуч, на яких чітко видно відсутність суцільної лінії дорожньої розмітки 1.1 по проспекту Миру у м. Хмельницькому.

З матеріалів справи слідує, що на ділянці дороги де вчинено дане правопорушення, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожньої розмітки.

Згідно дислокації технічних засобів регулювання дорожнім рухом по проспекту Миру в м. Хмельницький та фотознімків наданих позивачем слідує, що на виїзді з вулиці М. Федунця на проспект Миру встановлено лише знак 2.1 "Дати дорогу".

Додаткових знаків регулювання дорожнього руху встановлено не було, як і не було знаку 3.23 "Поворот ліворуч заборонено".

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що на час вчинення позивачем правопорушення дорожня розмітка на вказаній ділянці дороги була відсутня, знаків які б забороняли поворот ліворуч на вказаній ділянці не встановлено, а тому позивач здійснюючи поворот ліворуч не бачив суцільної лінії і не перетинав її на вказаній ділянці дороги, що також підтверджується поясненнями позивача, а отже не порушував Правил дорожнього руху.

Тому в діях позивача відсутній склад правопорушення передбачений ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Посилання позивача на рішення Конституційного суду України від 26.05.2015 по справі №5-рп/2015, в якому наданні висновки стосовно того, що положення частини першої статті 276 КУпАП яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення апеляційний суд вважає безпідставними, так як в даному випадку дане рішення не відноситься до ст. 258 КУпАП та її не тлумачить з урахуванням змін, що відбулися в Кодексі після прийняття такого рішення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що приймаючи рішення про скасування постанови відповідача в частині накладення адміністративного штрафу та звільнення позивача від адміністративної відповідальності у зв'язку з малозначністю вчиненого правопорушення, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку виходячи з такого.

Частиною 2 статті 33 КУпАП зі змінами, внесеними згідно із Законом № 596-VIII від 14.07.2015 встановлено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Згідно статті 22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

В спірних правовідносинах, уповноваженим органом (посадовою особою) згідно з статтею 222 КУпАП є органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема щодо порушень 1, 2 та 3 частин статті 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 18 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Частиною 2 статті 162 КАС України передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1)визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2)зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3)зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4)стягнення з відповідача коштів; 5)тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6)примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7)примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення винесена суб'єктом владних повноважень оскаржується в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку адміністративного судочинства, що цілком узгоджується з статтею 17 КАС України, яка визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Отже, суд при розгляді позову при оскарженні постанови у справі про адміністративне правопорушення та прийняті рішення по справі мав керуватися нормами Кодексу адміністративного судочинства України, а не Кодексом України про адміністративні правопорушення, як це випливає із рішення суду першої інстанції від 25.01.2016.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що до компетенції суду при вирішенні справ за правилами КАС України не належить вирішення питання про звільнення порушника від адміністративної відповідальності, оскільки такі повноваження надані особам, уповноваженим вирішувати справи про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене апеляційний суд вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ДР №076556 від 18.12.2016 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 255 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП України підлягає скасуванню, як незаконна.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийнята постанова не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Інспектора роти №4 Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому лейтенанта поліції Кобріна Олександра Михайловича задовольнити повністю.

Постанову Білогірського районного суду Хмельницької області від 25 січня 2016 року - скасувати та прийняти нову.

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Інспектора роти №4 Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому лейтенанта поліції Кобріна Олександра Михайловича серії ДР №076556 від 18 грудня 2016 року.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Сторчак В. Ю.