Справа № 802/168/17-а
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 802/168/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Дончик В. В.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

28 березня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Матохнюка Д.Б. Боровицького О. А. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представника позивача Берези Анатолія Миколайовича,

представника позивача Поворознюка Бориса Миколайовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини польова пошта НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :
в січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини польова пошта НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання відповідача звільнити позивача з військової служби у зв`язку з закінченням строку дії контракту.

Відповідно до постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Відповідач повноважних представників в судове засідання не направив, хоча повідомлявся про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 грудня 2012 року між Міністерством оборони України в особі командира Військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_2 , з одного боку, та громадянином України (військовослужбовцем) ОСОБА_1 , з іншого боку, укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Контракт).

Відповідно до п. 3 Контракту контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на 3 (три) роки.

Порядок розірвання та продовження строку дії Контракту визначено у п. 4 Контракту, в якому зазначено, що сторони зобов`язуються не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку контракту повідомити одна одну про бажання або небажання укладати новий контракт чи відмову в його укладенні із зазначенням причин, передбачених нормативно-правовими актами.

При цьому, пунктом 6 Контракту визначено, що при вирішенні питань, не передбачених цим Контрактом, сторони керуються вимогами законів та інших нормативно-правових актів.

29 грудня 2012 року ОСОБА_1 переведено до військової частини НОМЕР_3 , м. Рівне.

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройові частині) від 22.01.2016 № 14 продовжено дію контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України солдатом ОСОБА_1 , механіком експлуатаційного відділу передавального радіоцентру з 23 січня 2016 року до оголошення демобілізації.

Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 29.01.2016 № 9-РС солдата ОСОБА_1 , механіка експлуатаційного відділу передавального радіоцентру призначено на посаду старшого механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу забезпечення протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини польова пошта НОМЕР_1 , у зв`язку з чим, командиром військової частини НОМЕР_3 (по стройові частині) 03.02.2016 видано наказ № 23 про виключення з 03 лютого 2016 року позивача зі списків особового складу частини і всіх видів забезпечення.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройові частині) від 04.02.2016 № 23 солдата ОСОБА_1 з 04 лютого 2016 року зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

01.12.2016 ОСОБА_1 звернувся з рапортом до командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , в якому просив звільнити його зі Збройних Сил України у зв`язку з закінченням 21 січня 2016 року терміну дії служби за контрактом.

За наслідком розгляду зазначеного рапорту т.в.о. командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 22.12.2016 надано відповідь № 1762, в якій, з посиланням на положення ч. 9 ст. 23 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" та п. 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у збройних силах України, зазначено, що військовослужбовці під час дії особливого періоду звільненню з запас не підлягають. Крім того, зроблено висновок, що позивач підлягає звільненню по закінченню контракту після оголошення про демобілізацію, у встановленому законом порядку.

Не погодившись з відмовою командування військової частини польова пошта НОМЕР_1 у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби у зв`язку із закінчення строку дії контракту, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для звільнення позивача з військової служби відсутні, оскільки під час настання особливого періоду контракт позивача про проходження військової служби не закінчився, тому його дія продовжується понад встановлений строк до оголошення демобілізації, як встановлено частиною дев`ятою статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи також з наступного.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992.

Згідно зі ст. 19 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон України № 2232-ХІІ) військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Частиною 4 ст. 19 Закону України № 2232-ХІІ встановлено, що форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до Указу Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 затверджено "Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України" (далі Положення № 1115/2009).

Пунктом 26 Положення № 1115/2009 встановлено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом, звільняється з військової служби з підстав, передбачених частиною шостою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до ч. 9 ст. 23 Закону України № 2232-XII у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім певних випадків.

Частиною 8 ст. 26 Закону України № 2232-XII визначено перелік осіб, які з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини, під час дії особливого періоду звільняються з військової служби.

Так, відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 26 Закону України № 2232-XII під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби після прийняття рішення про демобілізацію.

Відповідно до п. 306 Положення № 1115/2009 у разі оголошення мобілізації: 1) військовослужбовці, які перебувають у цей час на військовій службі, звільненню в запас не підлягають, крім військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до 16 років (такі військовослужбовці-жінки можуть продовжувати військову службу тільки за власним бажанням). Військовозобов`язані, призвані на збори до органів Держприкордонслужби, продовжують перебувати на зборах до особливого розпорядження начальників відповідних органів Держприкордонслужби. Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених із списків особового складу органу Держприкордонслужби, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення у відставку чи в запас з підстав, передбачених пунктом «є» частини шостої або пунктом «є» частини сьомої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; 2) усі відпустки військовослужбовців, крім відпусток для лікування у зв`язку з хворобою, з вагітністю та пологами, відпусткою по догляду за дитиною, припиняються. Військовослужбовці, які перебувають у відпустках, зобов`язані негайно повернутися до місця проходження військової служби; 3) військовослужбовці, які перебувають у відрядженні, зобов`язані за узгодженням з посадовими особами, у розпорядження яких вони прибули, негайно повернутися до органів Держприкордонслужби, в яких вони проходять військову службу; 4) заміна військовослужбовців, які проходять військову службу в місцевостях з установленими строками служби, а також на посадах, для яких установлений граничний строк перебування, припиняється; 5) військовослужбовці, які переміщуються на інші посади згідно з відповідними планами, а також військовослужбовці, призвані на військову службу із запасу до органів Держприкордонслужби, приступають до виконання обов`язків за посадами з моменту призначення на них.

Так, дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що позивач не належить до жодної з категорій осіб, визначених ч. 8 ст. 26 Закону України № 2232-ХІІ та п. 306 Положення № 1115/2009, якими встановлені виключні випадки, у яких військовослужбовці звільняються під час дії особливого періоду з військової служби.

З матеріалів справи встановлено, що дія контракту ОСОБА_1 закінчувалась 22.01.2016, проте, відповідно до пункту 4 Контракту, позивач із заявою про небажання укладати новий контракт чи відмову в його укладанні до відповідача не звертався.

Водночас, згідно з наказом № 14 від 22.01.2016 дію Контракту продовжено до оголошення демобілізації.

Наказ № 14 від 22.01.2016 позивач не оскаржував, а 01.12.2016 року звернувся з рапортом про звільнення у зв`язку з закінченням строку дії контракту.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що оскільки позивач не належить до жодної з категорій осіб, визначених ч. 8 ст. 26 Закону України № 2232-ХІІ та п. 306 Положення № 1115/2009, Контракт 22.01.2016 продовжено до оголошення демобілізації, яка на час звернення позивача з рапортом, та, на час вирішення справи в суді, в установленому законом порядку оголошена не була, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про його звільнення зі Збройних Сил України у зв`язку з закінченням строку дії контракту не підлягають задоволенню.

Оцінивши доводи апеляційної скарги про те, що в разі відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію" постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію; Голові Служби безпеки України, начальнику Управління державної охорони України, Голові Служби зовнішньої розвідки України, вищому командуванню Національної гвардії України, керівникам центральних органів виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту, перевести підпорядковані військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту на організацію та штати воєнного часу.

Указом Президента України від 14 січня 2015 року за № 15/2015 "Про часткову мобілізацію", який затверджений відповідним Законом України від 15 березня 2014 року за № 113-VIII, постановлено оголосити та провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Крім того, пунктом 5 Указу Президента України від 14.01.2015 року № 15/2015, зобов`язано Кабінет Міністрів України перевести національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду в обсягах, що гарантують безперебійне забезпечення потреб Збройних Сил України та інших військових формувань України під час виконання покладених на них завдань, привести визначені галузі, підприємства, установи та організації у ступінь повна готовність.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-ХІ1 (далі Закон № 3543-ХІІ) мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 1 Закону України № 3543-XII встановлено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В особливий період змінюються також строки військової служби. Зокрема, для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Відповідно до абз. 6 ст. 1 Закону України № 3543-XII демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію, та триває до оголошення рішення про демобілізацію, а закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Крім того, оскільки положеннями законодавства, що регулює спірні правовідносини по суті заявлених позовних вимог, не визначено порядку припинення особливого періоду, тому його закінчення необхідно пов`язувати із виданням Президентом України відповідного указу про демобілізацію.

На підставі вищевикладеного, оцінивши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки станом на момент звернення позивача до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення його зі Збройних Сил України, в Україні діяв особливий період, а рішення про демобілізацію Президентом України не приймалось.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року - без змін.

Постанова або ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.
Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбаченим цим Кодексом, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.
У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному, згідно з листком непрацездатності, з 03 квітня 2017 року по 07 квітня 2017 року ухвала суду складена в повному обсязі 10 квітня 2017 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Матохнюк Д.Б. Боровицький О. А.