Справа № 219/7365/16-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Радченко Л.А.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року справа №219/7365/16-а

84301, Донецька область, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 лютого 2017 року у справі № 219/7365/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради про визнання протиправним рішення про відмову у поновленні виплати допомоги при народженні дитини та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

27 липня 2016 року ОСОБА_2 (далі позивач, заявник) звернулася до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради (далі відповідач, Управління) про визнання протиправними дій Управління щодо відмови у призначенні соціальної допомоги при народженні дитини та зобовязання Управління призначити державну допомогу при народженні дитини (а.с.2-3).

Позивач 15 серпня 2016 року уточнила позовні вимоги та просила визнати протиправними дій Управління щодо відмови у призначенні допомоги при народженні дитини та зобовязати Управління призначити допомогу при народженні дитини з 01 грудня 2014 року.

Заявою від 14 лютого 2017 року позивач знов уточнив позовні вимоги та просив суд визнати протиправним рішення Управління від 30 червня 2016 року № 8962 щодо відмови у відновлені виплати допомоги при народженні дитини, зобовязати Управління відновити виплату допомоги при народженні дитини з 01 грудня 2014 року по 15 жовтня 2015 року та нарахувати і виплатити заборгованість по допомозі при народженні дитини, яка утворилася з 01 грудня 2014 року по 15 жовтня 2015 року.

Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 лютого 2017 року позовні вимоги задоволені, визнане протиправним рішення Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради Донецької області від 30 червня 2016 року № 8962 щодо відмови ОСОБА_2 у поновленні виплати допомоги при народженні дитини. Зобов'язано Управління поновити позивачу виплату допомоги при народженні дитини з 01 грудня 2014 року по 15 жовтня 2015 року та нарахувати та виплатити ОСОБА_2 заборгованість по допомозі при народженні дитини, яка утворилась з 01 грудня 2014року по 15 жовтня 2015 року (а.с.125-129).

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою на прийняте рішення та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що у звязку з проведенням на території місця Донецьк активної фази антитерористичної операції та припиненням здійснення виплат коштів державного бюджету виникли інші обставини для припинення виплати допомоги при народженні дитини, які передбачені Порядком призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (а.с.133-136).

Позивач 30 березня 2017 року надані заперечення на апеляційну скаргу, в яких посилаючись на правомірність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, звернулись із заявами про розгляд справи без їх участі.

За нормами статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційних скаргах, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено й не оспорюється апелянтом наступне.

Позивач, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, за даними паспорту серії ВК номер 980233 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4).

Відповідач, Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради, є субєктом владних повноважень, який діє на підставі Положення про Управління праці та соціального захисту населення та у спірних правовідносинах реалізує повноваження, надані йому Законом.

Позивач 15 жовтня 2013 року народила сина ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-НО №533966, виданим 22 жовтня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьонівського районного управління юстиції у м. Донецьку (а.с.5).

Позивач разом із сином були взяті на облік внутрішньо переміщених осіб за фактичним місцем перебування за адресою: м. Артемівськ (м. Бахмут) Донецької області, вул. Маріупольська, 38, що підтверджується довідкою № НОМЕР_2 від 25 квітня 2016 року (а.с.7), перебуває на обліку в Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради Донецької області, і що сторонами не оспорюється.

Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення у Будьонівському районі м. Донецька від 18 листопада 2014 року позивач дійсно знаходилась на обліку в Управління праці та соціального захисту населення у Будьонівському районі м. Донецька та отримувала одноразову допомогу при народженні дитини з червня 2015 року по листопад 2014 року (а.с.6).

В матеріалах справи міститься лист Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної адміністрації від 19 грудня 2016 року, в якому зазначено, що відповідно до інформації, отриманої від ДП ІОЦ, встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебувала на обліку як отримувач державної соціальної допомоги при народженні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в Управлінні праці та соціального захисту населення у Будьонівському районі м. Донецька, і їй було призначено державну соціальну допомогу при народженні дитини з 01 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2015 року.

За даними листа Міністерства соціальної політики України від 16 березня 2015 року станом на 01 вересня 2015 року виплата усіх видів державних соціальних допомог в Будьонівському районі м. Донецька не здійснювалася з листопада 2014 року (а.с.82).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивач народила сина та отримувала допомогу при народженні дитини по листопад 2014 року включно.

Також, наявними матеріалами справи підтверджується, що позивач 29 червня 2016 року фактично звернулася до Управління з заявою про поновлення виплат допомоги при народженні дитини (а.с.41-43).

Рішенням Управління від 30 червня 2016 року № 8962 вирішено позивачу допомогу при народженні дитини не призначати на підставі пункту 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми, у звязку з тим, що особа, що фактично здійснює догляд за дитиною, не зверталася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги за поновленням цієї виплати (а.с.49).

Суть спірних правовідносин у правомірності прийняття Управлінням спірного рішення, що регулюється нормами Конституції України, Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», Порядком призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751 (Порядок № 1751) та іншими нормативними документами, що регулюють спірні правовідносини.

Статтею 3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За приписами частини першої статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» громадяни України, в сім'ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Статтею 10 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» передбачено, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Частинами 7, 9 статті 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» визначено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, позивач має право на звернення до органу праці та соціального захисту населення за призначенням допомоги при народженні дитини та отримання цієї допомоги.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про пропуск позивачем строку звернення до Управління за призначенням допомоги, оскільки, з аналізу пункту 13 Порядку № 1751 вбачаються підстави припинення виплати допомоги при народженні дитини з підстав невиконання батьківських обов'язків, відмови від дитини, передання її на виховання до інтернату чи інших закладів, тощо. Відповідно, абзац 33 пункту 13 Порядку, на який посилається відповідач, передбачає поновлення виплати допомоги, яка була зупинена з зазначених підстав.

Абзацом першим пункту 55 передбачено, що допомога, яка не отримана вчасно внаслідок невиконання її отримувачами умов, визначених цим Порядком, виплачується за минулий час з моменту призначення, але не більш як за шість місяців з місяця звернення за її одержанням, крім випадків, визначених у абзаці десятому пункту 35 цього Порядку.

Абзацом 2 вказаного пункту передбачено, що призначені, але своєчасно не одержані суми державної допомоги сім'ям з дітьми з вини органу, що призначає або виплачує зазначену допомогу, виплачуються протягом будь-якого часу без обмежень.

Також, за приписами пункту 8 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської областей, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595 (з наступними змінами), особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено наявними матеріалами справи, що позивачка виховує дитину та виконує батьківські обов'язки.

З системного аналізу наведених норм Закону вбачається, що чинним законодавством не передбачені обмеження в часі щодо поновлення виплати допомоги при народженні дитини, припиненої не з вини одержувача.

Отже, враховуючи зазначене, обмежень в часі для звернення за поновленням виплати допомоги при народженні дитини не має, а тому колегія суддів не приймає посилання скаржника на пропущення позивачем строку звернення за поновленням позивачу виплати допомоги при народженні дитини.

Також, колегія суддів також зауважує, що позивач та її дитина як громадяни України мають право на соціальний захист від держави, який передбачає комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на захист добробуту кожного члена суспільства. Забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, держава зобов'язується забезпечити дитині захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Позивач , в сім'ї якої виховуються та проживає неповнолітня дитина, має право на державну допомогу, яка надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення без змін постанови суду першої інстанції і відмови в задоволенні апеляційної скарги відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7-15, 17-24, 69-72, 86, 94, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 лютого 2017 року у справі № 219/7365/16-а залишити без задоволення.

Постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 лютого 2017 року у справі № 219/7365/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради про визнання протиправним рішення про відмову у поновленні виплати допомоги при народженні дитини та зобовязання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

ОСОБА_4