Справа № 805/4068/16-а
Суддя: Кірієнко В.О.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 р. Справа №805/4068/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний суд

у складі судді Кірієнко В.О.,

при секретарі Шерстюк Н.А.,

за участю представників сторін

представника позивача не зявився

представника відповідача не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 06 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» було заявлено позов до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального Головного управління ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.05.2016року за №.

З урахуванням поданої позивачем уточнюючої позовної заяви, просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 06 лютого 2017 року, винесене Дніпропетровським управлінням Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України.

Позивач зазначає на необґрунтованість висновків податкового органу про відсутність реальних господарських операцій між позивачем та його контрагентами, зазначаючи на те, що позивач та його контрагенти належним чином оформили договірні правовідносини та на виконання вимог податкового законодавства оформили первинні документи податкової та бухгалтерської звітності. Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином. Надав суду клопотання про розгляд справи без участі його участі.

Відповідач у письмових запереченнях проти позовних вимог заперечував в повному обсязі, зазначив про відповідність спірного податкового повідомлення-рішення вимогам чинного законодавства, вважає відсутнім факт підтвердження реальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами. Зазначає, що позивачем до перевірки не були надані всі первинні документи. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином.

Дослідивши та оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» зареєстроване як юридична особа, включене до ЄДРПОУ за номером 31831942, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, перебуває на податковому обліку Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України.

Судом встановлено, що з 29.02.2016 року по 28.03.2016 року Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Будмонтажізоляція» за березень, червень 2015року та ТОВ «Сумус» за березень 2015року.

За результатами перевірки СДПІ складений акт від 04.04.2016 р. №163/28-03-41-31831942, висновками якого встановлені наступні порушення:

п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту у сумі 969 869грн., в тому числі за березень 2015року на 472 182грн., за червень 2015року на 497 689грн.

15.04.2016 року ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» подано заперечення на акт перевірки, у якому платник податків просив визнати протиправними та такими, що не є достатніми для винесення податкового повідомлення-рішення висновки, викладені в акті від 04.04.2016 р. №163/28-03-41-31831942 та скласти довідку про відсутність порушень з боку ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» за результатами перевірки.

Згідно відповіді податкового органу на заперечення ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» від 04.05.2016р. № 4549/10/28-03-41 акт перевірки було залишено без змін.

17.05.2016 р. позивачем було отримано від Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 10 травня 2016 року, яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 969 869 грн., в тому числі за березень 2015 року на 472 182 грн., за червень 2015 року на 497 687 грн. та нараховані штрафні санкції в розмірі 96 986,90 грн.

Не погодившись з прийнятим податковим органом повідомленням-рішенням, вважаючи його таким, що не відповідає податковому законодавству та, в порядку ст. 56 Податкового Кодексу України та Наказу Державної податкової адміністрації України 27.08.2012 N 776, позивачем 26.05.2016р. було направлено скаргу на податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 10 травня 2016 року до Центрального офісу великих платників податків.

Рішенням Центрального офісу з обслуговування великих платників податків № 12826/10/28-10-10-4-33 від 09.06.2016р. було продовжено строк розгляду скарги до 29.07.2016р.

01.08.2016р. позивачем було отримано рішення про результати розгляду скарги від 29.07.2016р. № 16370/10/28-10-10-4-33, відповідно до якого податкове повідомлення-рішення від 10.05.2016р. № НОМЕР_2 залишено без змін, а скаргу ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» - без задоволення.

Відповідно до п.56.6 ст.56 ПКУ платник податків має право звернутися зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про розгляд скарги.

У звязку з вищенаведеним, ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» 10.08.2016р. було направлено скаргу до ДФС України на податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 10 травня 2016 року.

31.08.2016р. платником податків отримано рішення ДФС України про продовження строку розгляду скарги до 10.10.2016р.

12.10.2016р. ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» отримано рішення ДФС України №21578 6/99-99-11-01-02-25 від 05.10.2016р. про результати розгляду скарги, яким податкове повідомлення - рішення від 10.05.2016р. за № 00001941 скасоване в частині завищення відємного значення з ПДВ за рахунок невизнання перевіркою взаємовідносин із ТОВ «Сумус» і у відповідній частині штрафних санкцій та у зазначеній частині рішення, прийняте в результаті розгляду первинної скарги. В іншій частині вказане податкове повідомлення-рішення та рішення, прийняте в результаті розгляду первинної скарги, залишено без змін, а скарга без задоволення.

06.02.2017р контролюючим органом було винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у 929 069,00 грн., в тому числі за березень 2015 року на 431 382 грн., за червень 2015 року на 497 687 грн. та нараховані штрафні санкції в розмірі 92 906,90грн.

Судом встановлено, що між ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» та ТОВ «Будмонтажізоляція» укладені наступні договори:

договір № К540 від 05.08.2014 року по виконанню ремонтних та будівельних робіт (демонтаж, монтаж, обмурівка похилого ската котла енергоблоку №7 ДТЕК Курахівська ТЕС) (т.6 а.с.1-4), виконання якого підтверджується податковою накладною №24 від 16.06.2015року на суму 152 972,40грн., в тому числі ПДВ в розмірі 25 495,40грн., платіжними дорученнями, актами приймання-передачі ТМЦ, актами приймання виконаних підрядних робіт, договірними цінами на демонтаж, монтаж, локальними кошторисами (т.6 а.с.5-46);

договір №310812-01/1 від 31.08.2012 року на виконання підрядних робіт за адресою: 91480, Луганська область, м. Щастя, вул. Гагаріна, 1 «0» (т.1 а.с.106-116), виконання якого підтверджується податковими накладними №11 від 27.03.2015року на суму 916 684,61грн., в тому числі ПДВ в розмірі 152 780,77грн., №26 від 30.06.2015року на суму 1 163 898,54грн., в тому числі ПДВ в розмірі 193 983,09грн., платіжними дорученнями №342608 від 31.03.2015року, №337803 від 05.03.2015року, №342598 від 31.03.2015року на загальну суму 1 836 298,11грн., в тому числі ПДВ в розмірі 306 049,85грн., актами приймання виконаних будівельних робіт від 27.03.2015року, від 30.06.2015року, довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витратах від 27.03.2015року, від 30.06.2015року, паспортами на відходи, журналом реєстрації вводного інструктажу по питанням охорони праці (т.1 а.с.117-250а, т.2 а.с.1-87);

договір №310812-01/3 від 31.08.2012 року на виконання підрядних робіт, за адресою: 85612, Донецька область, м. Курахове, вул. Плеханова, буд.34, обєкта ЦВК Курахівська ТЕС (т.2 а.с.101-117), виконання якого підтверджується податковими накладними за №13 від 31.03.2015року на суму 1 018 130,40грн., в тому числі 169 688,40грн., №27 від 30.06.2015року на суму 1 020 673,20грн., в тому числі ПДВ в розмірі 170 112,20грн., платіжними дорученнями №337804 від 05.03.2015року, №352882 від 04.06.2015року, №354421 від 09.06.2015року на загальну суму 2 038 150,80грн., в тому числі ПДВ в розмірі 339 691,80грн., актами приймання виконаних будівельних робіт від 31.03.2015року, від 30.06.2015року, договірними цінами на ремонт теплової ізоляції, локальними кошторисами, довідками про вартість виконаних будівельних робіт, актами приймання передання ТМЦ, звітами про використання ТМЦ, (т.2 а.с.118-249, т.3 а.с.1-231, т.4 а.с.1-249);

договір № 141212-01/2 від 14.12.2012 року на виконання підрядних робіт за адресою: 86783, Донецька область, м. Зугрес, вул. 60 років Жовтня, 100, обєкт ЦІК Зуївська ТЕС (т.5 а.с.1-16), виконання якого підтверджується податковими накладними за №12 від 27.03.2015року на суму 653 475,66грн., в тому числі 108 912,61грн., №25 від 25.06.2015року на суму 648 576,48грн., в тому числі ПДВ в розмірі 108 096,08грн., платіжними дорученнями №342568 від 31.03.2015року, №355781 від 18.06.2015року, №355782 від 18.06.2015року на загальну суму 2 356 215,24грн., в тому числі ПДВ в розмірі 392 702,54грн., договірними цінами на будівництво, ремонт та технічне обслуговування, локальними кошторисами, довідками про вартість виконаних будівельних робіт, актами приймання виконаних будівельних робіт, журналами реєстрації вводного інструктажу по питанням охорони праці (т.5 а.с.17-251).

Так, згідно довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України видами діяльності за КВЕД-2010 ТОВ «Будмонтажізоляція» є ремонт та технічне обслуговування готових металевих виробів, будівництво житлових і нежитлових будівель, інші спеціалізовані будівельні роботи, отже зміст укладених угод узгоджується з видами господарської діяльності, які веде товариство. Разом з тим, ТОВ «Будмонтажізоляція» має Ліцензію Державної архітектурно-будівельної інспекції України на ведення господарської діяльності, повязаної із створенням обєктів архітектури строком дії з 12.07.2013року по 12.07.2018року та Дозвіл Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України за №2058.13.14 на виконання робот підвищеної небезпеки (т.6 а.с.62-63, 75, 77).

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-ХІV (надалі Закон № 996). Відповідно до статті 1 Закону № 996 господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період. Згідно зі статтею 3 Закону № 996 метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Частина 2 даної статті передбачає, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до п.п. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 Податкового Кодексу України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Згідно з п.п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового Кодексу України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до п.46.1 ст. 46 Податкового Кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання,чи документ, що свідчить про суми доходу,нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Ст. 4 Закону № 996-ХІV визначено, що бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких основних принципах: превалювання сутності на формою операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з їх юридичної форми. Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.1.2 ст.1, п.2.1 ст.2 Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 (далі Положення № 88).

Згідно з п.2.4 ст. 2 Положення № 88 первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п.2.1 ст.2 Положення № 88, первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV (зі змінами та доповненнями) передбачено, що «…підставою для відображення в бухгалтерському обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.…».

Відповідно до ст.8 розділу ІІІ Закону України від 16.07.1999р. № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Згідно ст. 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. Долучені до матеріалів справи податкові накладні підтверджують право позивача та правильність формування ним податкового кредиту відповідно до норм Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Разом з тим, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють Платника податків про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу (п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України, в редакції, що була чинна на момент здійснення спірних правовідносин).

Як вбачається з акту перевірки, основним засобом встановлення обставин та висновків про наявність порушень податкового законодавства та причетності ланцюгів постачання до платника податку як кінцевого вигодонабувача були зроблені на підставі співставлення інформаційних баз в розрізі контрагентів.

Суд зазначає, що висновки про відсутність реального характеру правочинів податковий орган ґрунтує тільки на аналізі даних податкової звітності контрагентів та інформації щодо не знаходження підприємств за юридичною адресою. Суд також зазначає, що акти чи податкові інформації про неможливість проведення зустрічної звірки не є тим самим, що і результати проведеної зустрічної звірки, які є джерелом отримання податкової інформації, що статтею 83 Податкового кодексу України визначене в якості підстави для висновків під час проведення перевірок. Сама по собі неможливість реалізації контролюючими органами визначеної законодавством компетенції щодо проведення зустрічних звірок чи перевірок не може вважатись доказом вчинення порушень податкового законодавства платником податків. Суд також зазначає, що податковими органами взагалі не перевірялися первинні документи контрагентів позивача, внаслідок чого є безпідставним висновок щодо відсутності реальності господарських операцій.

Окрім іншого, інформаційні бази даних податкового органу не мають статусу офіційних, не сертифіковані і можуть містити помилки, які впливають на правовий статус платника податку. Бази даних ДПІ не є належними доказами у справі, чинним законодавством також не передбачена належність таких баз до засобів доказування.

Дана правова позиція підтверджена практикою (Постанови ВАСУ від 20.09.2012 року № К9991/574/12; № К 9991/5991/11 та № 9991/24891/11), а саме, «Програмне забезпечення (інформаційні бази ДПІ) до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків не відноситься. Крім того, абсолютно справедливо підкреслюється, що такі дані не є також належним доказом відсутності фактів здійснення господарських операцій безпосередньо платника податків - позивача, та доказом несплати ним податку, якщо спірний період податковим органом перевірено з урахуванням всіх первинних документів та документів податкової звітності».

Відповідно до частини 5 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» від 15 травня 2003 року № 755-ІV (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), в Єдиному державному реєстрі містяться також відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу, а також відомості про зарезервовані найменування юридичних осіб.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. А частина 3 цієї статті визначає, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості. Отже, належними та допустимими доказами відсутності платника податків за його місцезнаходженням в розумінні статті 70 КАС України у даному випадку є відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. На момент здійснення господарських операцій контрагенти позивача були зареєстровані у якості платника податку на додану вартість та знаходилися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. Доказів чи доводів того, що позивачем укладені угоди, які суперечать діючому законодавству, відповідачем не наведено. Суд також зазначає, що Податковий кодекс України не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника від інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання віднесення певних сум до податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб. Якщо контрагент якимось чином порушив діюче законодавство або не виконав свого зобовязання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Податковий кодекс України також не зобовязує платника податків (покупця) перевіряти від яких підприємств та коли отриманий товар, що є предметом договору, платником податків (продавцем).

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Вимога щодо реальних змiн майнового стану платника податкiв як обовязкова ознака господарської операцiї кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Суд вказує, на те, що відповідачем не надано суду доказу щодо наявності на момент вчинення господарських операцій дефекту у правовому статусі контрагентів позивача. Під час перевірки позивача відповідачем не перевірявся рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами - постачальниками.

Тобто, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість, фактично здійснений і підтверджений складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування бухгалтерського та податкового обліку платника податків.

Суд звертає увагу, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентами позивача податкової дисципліни (що відповідачем суду не доведено) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалах суду від 29.01.2014 №К/9991/81114/11, від 22.01.2014 № К/9991/37637/12, від 17.02.2014 № К/800/50945/13, від 19.02.2014 № К/800/61338/13, від 11.03.2014 №К/800/1128/14, від 03.03.2014 № К/800/12888/13, від 02.06.2014 №К/800/6497/13, від 20.05.2014 №К/800/53111/13, від 05.06.2014 №К/800/1816/13, від 11.11.2014 №К/800/1336/14.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), Булвес АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Вищевказані обставини та докази, які суд оцінює у їх сукупності відповідно до статті 86 КАС України, спростовують посилання відповідача щодо відсутності реального характеру у спірних господарських операціях.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність спірного податкового повідомлення-рішення в порядку частини 2 статті 71 КАС України, внаслідок чого позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, суд зазначає про порушення контролюючим органом порядку надіслання податкових повідомлень-рішень платникам податків.

Відповідно до ст. 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо:

п.п.60.1.3. контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі.

За п. 60.4. ст. 60 Податкового кодексу України у випадках, визначених підпунктами 60.1.3 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов'язання або податкового боргу.

Відповідно до п. 5 «Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 28.12.2015р. № 1204 (надалі Порядок) якщо за результатами адміністративного або судового оскарження грошове зобовязання, зменшення (збільшення) суми податкових зобов'язань та/або податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток або відємного значення суми податку на додану вартість, штрафна (фінансова) санкція (штраф) та пеня за порушення норм іншого законодавства, зазначені у податковому повідомленні-рішенні, зменшуються, то шляхом опрацювання інформації підрозділів правової роботи щодо прийнятих рішень за результатами розгляду скарг в адміністративному та/або судовому порядку складається податкове повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобовязання, зменшену суму зменшення (збільшення) податкових зобов'язань та/або податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток або відємного значення суми податку на додану вартість, штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та пені за порушення норм іншого законодавства.

Згідно з п. 7 Порядку податкові повідомлення-рішення згідно з пунктами 4-6 цього розділу складаються контролюючим органом, який склав попереднє податкове повідомлення-рішення, протягом 3 робочих днів з дня, що настає за днем отримання таким контролюючим органом рішення за результатами адміністративного, судового оскарження або іншого рішення про скасування раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення. При цьому у разі отримання вищезазначених рішень структурним підрозділом, до функцій якого входить реєстрація вхідної та вихідної кореспонденції контролюючого органу, або відповідальною особою, визначеною керівником контролюючого органу для виконання таких функцій, забезпечується надання такого рішення структурному підрозділу, яким складалось попереднє податкове повідомлення-рішення, протягом 1 робочого дня, що настає за днем його отримання.

Разом з тим, рішення ДФС України, яким частково задоволено скаргу платника податків та зменшено суму штрафних санкцій було прийнято 05.10.2016р.

Водночас, податкове повідомлення-рішення за № НОМЕР_1, яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 929 069,00 грн., в тому числі за березень 2015 року на 431 382 грн., за червень 2015 року на 497 687 грн. та нараховані штрафні санкції в розмірі 92 906,90 грн., винесено 06.02.2017р.

За Розділом ІІІ Порядку структурний підрозділ контролюючого органу, який склав податкове повідомлення-рішення відповідно до Кодексу, роздруковує його у двох примірниках та після погодження з підрозділами правової роботи передає на підпис керівнику (заступнику керівника) контролюючого органу. Після підписання податкове повідомлення-рішення не пізніше наступного робочого дня надсилається (вручається) платнику податків.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків - юридичній особі, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Таким чином, податковим органом грубо порушено порядок та строки винесення спірного податкового повідомлення-рішення, його направлення (вручення) позивачу, у звязку з чим воно не може тягти будь-які юридичні наслідки для платника податків.

Відповідно до частини 2 статті 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 06 лютого 2017 року - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України № НОМЕР_1 від 06 лютого 2017 року, яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 929 069,00 грн., в тому числі за березень 2015 року на 431 382 грн., за червень 2015 року на 497 687грн. та нараховані штрафні санкції в розмірі 92 906,90 грн.

Стягнути з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору у розмірі 16 002грн.84коп.

Вступна та резолютивна частини постанови прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 04 квітня 2017 року. Постанова у повному обсязі складена 07 квітня 2017 року.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кірієнко В.О.