Справа № 815/616/17
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2017-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/616/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2017 року м.Одеса

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

секретар судового засідання Станкова О.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 митниці ДФС про визнання протиправним та скасування наказу №8 від 26.01.2017 року та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 митниці ДФС (а.с.32-33) про визнання протиправним та скасування наказу №8 від 26.01.2017 року про відкриття дисциплінарного провадження стосовно начальника другого відділу аналітично-пошукової роботи управління боротьби з митними правопорушеннями ОСОБА_1 митниці ДФС та зобовязання ОСОБА_1 митниці ДФС видати наказ про проведення службового розслідування за заявою ОСОБА_2 від 14.12.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем ОСОБА_3 та законів України, оскільки позивач, на підставі ст.71 ЗУ «Про державну службу» та п.1 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», затвердженого постановою КМУ від 13.06.2000 року №950, 14.12.2016 року звернувся із заявою до в.о. начальника ОСОБА_1 митниці ОСОБА_4 (в копії до голови ДФС України ОСОБА_5М.) про проведення службової перевірки стосовно упередженого відношення до нього начальника управління боротьби з митними правопорушеннями ОСОБА_6, наданні ним недостовірної та упередженої інформації центральному органу ДФС та складання документів відносно направлення ОСОБА_2 у відрядження для підвищення рівня професійної компетенції. На вказане звернення листом від 16.01.2017 року №648/Г/99-99-20-02-14 ДФС України повідомила позивача, що керівництву ОСОБА_1 митниці ДФС доручено провести перевірку з питань, викладених у заяві позивача, одна к відповідачем замість виконання доручення та призначення службового розслідування на підставі звернення позивача, безпідставно видано наказ №8 від 26.01.2017 року про відкриття дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_2, що є прямим порушенням закріпленого у п.4 ч.1 ст.61 ЗУ «Про державну службу» принципу поєднання повсякденної вимогливості керівників до підпорядкованих державних службовців з постійної турботою про них, виявленням поваги до їхньої честі та гідності, забезпеченням гуманізму та справедливості. Зазначеним наказом також порушено вимоги Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», затвердженого постановою КМУ від 13.06.2000 року №950, яким зобовязано керівника провести службове розслідування на вимогу особи, уповноваженої на виконання функцій держави, з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри. Крім того, оскаржуваний наказ прийнято під час щорічної відпустки позивача, яка тривала з 29.12.2016 року по 29.01.2017 року, у звязку з чим ОСОБА_2 просить суд визнати протиправними та скасувати наказ №8 від 26.01.2017 року про відкриття дисциплінарного провадження стосовно начальника другого відділу аналітично-пошукової роботи управління боротьби з митними правопорушеннями ОСОБА_1 митниці ДФС та зобовязати ОСОБА_1 митницю ДФС видати наказ про проведення службового розслідування за заявою ОСОБА_2 від 14.12.2016 року.

Позивач в судових засіданнях наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях (а.с.128-132), відповідно до яких також зауважив, що в заяві до ДФС останній просив особистого втручання в ситуацію, яка склалася у звязку з незаконним направленням позивача на підвищення кваліфікації згідно недостовірної інформації наданої безпосереднім керівником ОСОБА_6 в його службовій записці від 07.12.2016 року №11023/15-70-20-10. Так, відповідач, приймаючи оспорюваний наказ порушив законні права ОСОБА_2 щодо не проведення розслідування згідно заяви від 14.12.2016 року та здійснює переслідування ОСОБА_2 вказаним наказом, відкриваючи дисциплінарне провадження. Позивач вважає незаконним наказ відповідача, оскільки підставою для його прийняття є нібито порушення ОСОБА_2 вимог наказу ДФС від 09.12.2016 року №3890-о «Про участь у навчанні», наказів від 12.12.2016 року №162-в «Про відрядження посадових осіб митниці» та від 12.12.2016 року №164-в «Про внесення змін до наказу №162-в», проте вказані накази неодноразово перероблялись відповідачем щодо зміни терміну ознайомлення позивача із наказом «Про участь у навчанні», а також відповідачем змінювались строки відрядження позивача, хоча при ознайомленні з наказом від 12.12.2016 року позивач заявив, що фізично не в змозі прибути на підвищення кваліфікації у звязку з несвоєчасним ознайомленням з наказом, таким чином порушуючи права позивача, передбачені ст.121 та ст.122 Кодексу законів про працю України. Також, відповідач порушив вимоги ЗУ «Про державну службу», зокрема, ст.48 та ст.44, якими визначено необхідність ознайомлення працівника із наказом в 3-денний термін, а оцінювання діяльності позивача в 2016 році взагалі не проведено. Оскільки 28.04.2016 року наказом відповідача №433-о ОСОБА_2 переведено з посади головного державного інспектора четвертого відділу аналітично-пошукової роботи управління боротьби з митними правопорушеннями на посаду начальника другого відділу аналітично-пошукової роботи управління боротьби з митними правопорушеннями ОСОБА_1 митниці ДФС та наказом від 26.05.2016 року позивачу присвоєно чергове спеціальне звання «Радник податкової та митної служби 2 рангу», ОСОБА_2 вважає, що дані обставини свідчать про найвище оцінювання його роботи, а тому відправлення позивача на підвищення кваліфікації поза графіком і програмою, свідчить про упереджене ставлення до нього та порушує його права, а тому відповідач повинен здійснити дисциплінарне провадження щодо керівництва позивача ОСОБА_6 та відділу персоналу, які порушили законодавство про працю.

Позивачем подано до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження (а.с.136).

Представник відповідача проти позову заперечувала та просила суд відмовити в його задоволенні, надала до суду письмові заперечення (а.с.58-62), вмотивовані тим, що відповідно до ЗУ «Про державну службу», на підставі доповідної записки в.о. заступника начальника ОСОБА_1 митниці ДФС начальника управління боротьби з митними правопорушеннями ОСОБА_6 від 16.12.2016 року №11447/15-70-70-01 щодо невиконання позивачем вимог наказу ДФС від 09.12.2016 року №3890-о «Про участь у навчанні», наказів ОСОБА_1 митниці ДФС від 12.12.2016 року №162-в «Про відрядження посадових осіб митниці» та від 12.12.2016 року №164-в «Про внесення змін до наказу ОСОБА_1 митниці ДФС від 12.12.2016 року №162-в», наказом ОСОБА_1 митниці ДФС від 26.01.2017 року №8 «Про здійснення дисциплінарного провадження» призначено здійснення дисциплінарного провадження стосовно начальника другого відділу аналітично-пошукової роботи управління боротьби з митними правопорушеннями ОСОБА_1 митниці ДФС ОСОБА_2, тобто ініціювання субєктом призначення дисциплінарного провадження не є накладенням на державного службовця дисциплінарного стягнення, а полягає саме у визначенні та зясуванні обставин щодо наявності або відсутності дисциплінарного правопорушення, ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку. Так, результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання, які мають рекомендаційний характер для субєкта призначення. Законодавство України не містить обмежень щодо призначення дисциплінарного провадження у випадку відсутності державного службовця на службі у звязку з тимчасової непрацездатністю або перебування у відпустці чи відрядженні, а також, оскільки строк подання результатів та висновків дисциплінарної комісії визначено 22.02.2017 року, в той час як відпустка позивача завершувалась 29.01.2017 року, наказ ОСОБА_1 митниці ДФС прийнято в межах повноважень та на підставі чинного законодавства України, що вказує на відсутність підстав для визнання його протиправним та його скасування. Щодо вимоги позивача про зобовязання ОСОБА_1 митниці ДФС видати наказ про проведення службового розслідування за заявою ОСОБА_2 від 14.12.2016 року, відповідач звертає увагу суду на те, що у заяві від 13.12.2016 року позивач просив особистого втручання у ситуацію та проведення саме службової перевірки викладених фактів, а не службового розслідування. Так, відповідно до ст..71 ЗУ «Про державну службу», у разі невиконання або неналежного виконання посадових обов'язків державним службовцем, перевищення повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну шкоду фізичній чи юридичній особі, державі або територіальній громаді, службове розслідування проводиться обов'язково та службове розслідування стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії «А» проводиться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної служби, а стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії «Б» і «В» дисциплінарною комісією у державному органі. Отже, саме до повноважень дисциплінарної комісії належить проведення службового розслідування стосовно державних службовців категорії «Б», яке є обовязковим у вищенаведених випадках, проте ОСОБА_2 не наводив у заяві від 13.12.2016 року інформації щодо фактів невиконання або неналежного виконання посадових обовязків, перевищення повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну шкоду фізичній чи юридичній особі, державі або територіальній громаді, таким чином позовна вимога про зобовязання видати наказ щодо проведення службового розслідування суперечить вищенаведеним нормам Закону і задоволенню не підлягає. Щодо проведення перевірки за заявою ОСОБА_2 від 13.12.2016 року відповідач також зазначає, що саме для перевірки інформації щодо невиконання ОСОБА_2 наказів призначено дисциплінарне провадження та перевіряються в тому числі обставини, викладені позивачем у заяві від 13.12.2016 року, дисциплінарне провадження не завершено, поряд з цим, згідно доповідної записки в.о. директора Департаменту організації протидії митним правопорушенням ДФС №138/99-99-20-01-01-18 від 25.01.2017 року, погодженої головою ДФС України, проведеною в межах компетенції УВБ ГУ ДФС в Одеській області перевіркою інформації, викладеної в заяві ОСОБА_2 від 13.12.2016 року факти щодо можливих неправомірних дій службових осіб ОСОБА_1 митниці ДФС не знайшли свого підтвердження, у звязку з чим дії відповідача цілком правомірні та ґрунтуються на нормах чинного законодавства та ОСОБА_1 митниця ДФС просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Також представником відповідача надано до суду письмові пояснення (а.с.94-95, 133-135), згідно яких останньою додатково зазначено, що востаннє ОСОБА_2 проходив навчання у 2012 році згідно сертифікату №21047, а тому позивачу було надано можливість підвищити навички, знання та вміння у 2016 році, проте з надуманих обставин позивач не скористався цим правом, а навпаки вважає такі дії відповідача упередженим ставленням до нього, не виконуючи обовязки, викладені у наказах керівництва. Поряд з цим, ініціювання дисциплінарних проваджень та застосування дисциплінарних стягнень до заступників начальників митниць ДФС та начальників митних постів митниць ДФС є виключно правом Голови ДФС, що підтверджується постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.10.2017 року по справі №826/10730/16, а тому в.о. начальника ОСОБА_1 митниці ДФС не мав права призначати дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_6, тобто вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними. Відповідно до поданого клопотання представник відповідача просила суд продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно із пунктом 10 частини 1 статті 3 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанцій без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У звязку з відсутністю потреби заслухати свідка чи експерта, справу вирішено розглянути в порядку ч.6 ст.128 КАС України.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Згідно з п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до ст. 43 ОСОБА_3 України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Судом встановлено, що п.1 наказу ОСОБА_1 митниці ДФС від 28.04.2016 року №433-о «Про переведення» відповідно до п.8 Положення про порядок стажування у державних органах, затвердженого Постановою КМУ від 01.12.1994 року №804, ст.32 Кодексу законів про працю України, головного державного інспектора четвертого відділу аналітично-пошукової роботи управління боротьби з митними правопорушеннями ОСОБА_2 з 29.04.2016 року переведено на посаду начальника другого відділу аналітично-пошукової роботи управління боротьби з митними порушеннями ОСОБА_1 митниці ДФС як такого, що успішно пройшов стажування на зазначеній посаді та наказом ОСОБА_1 митниці ДФС від 26.05.2016 року №627-о «Про присвоєння спеціальних звань», позивачу присвоєно спеціальне звання «Радник податкової та митної справи ІІ рангу» (а.с.123-127).

Відповідно до Наказів ДФС України від 18.11.2016 року №3724-о та від 21.12.2016 року №4002-о, у звязку зі службовою необхідністю на начальника відділу організації виконання митних формальностей щодо товарів громадян управління організації митного контролю Департаменту організації митного контролю ДФС ОСОБА_6 покладено виконання обовязків заступника начальника ОСОБА_1 митниці ДФС начальника управління боротьби з митними правопорушеннями з 21.11.2016 року по 20.12.2016 року та з 22.12.2016 року по 20.01.2017 року (а.с.97-98).

З метою оновлення знань, умінь, навичок та здатності виконання функцій, закріплених за управлінням боротьби з митними правопорушеннями, в.о. заступника начальника ОСОБА_1 митниці ДФС начальника управління боротьби з митними правопорушеннями ОСОБА_6 складено службову записку від 07.12.2016 року №11023/15-70-20-10 на імя в.о. начальника ОСОБА_1 митниці ДФС ОСОБА_4, з проханням організації навчання (підвищення кваліфікації) посадових осіб митниці, в тому числі, ОСОБА_2 (а.с.50).

ОСОБА_1 митниці ДФС від 07.12.2016 року №2007/8/15-70/04 повідомлено директора Департаменту кадрової політики та роботи з персоналом ДФС про необхідність оновлення та набуття знань, умінь, навичок і здатності виконувати завдання та обовязки, необхідних для провадження професійної діяльності посадовими особами управління боротьби з митними правопорушеннями ОСОБА_1 митниці ДФС з проханням внести зміни у графік проведення спеціальної та спеціалізованої підготовки, з наданням відповідної інформації про посадових осіб, які візьмуть участь у підвищенні кваліфікації (а.с.106-107).

На підставі листа ОСОБА_1 митниці ДФС від 07.12.2016 року №2007/8/15-70/04, наказом Державної фіскальної служби України від 09.12.2016 року №3890-о «Про участь у навчанні», з метою реалізації статті 48 ЗУ «Про державну службу», вимог ЗУ «Про професійний розвиток працівників», Положення про систему підготовки, спеціалізації та підвищення кваліфікації державних службовців і посадових осіб місцевого самоврядування, затвердженого постановою КМУ від 07.07.2010 року №564, оновлення та актуалізації знань, умінь, навичок щодо ефективного виконання посадових обовязків та відповідно до наказу ДФС від 28.01.2016 року №68 «Про організацію підвищення рівня професійної компетентності працівників органів ДФС у 2016 році» направлено на навчання до Департаменту спеціалізованої підготовки та кінологічного забезпечення ДФС (м. Хмельницький) за напрямом «Особливості протидії митним правопорушенням» посадових осіб ОСОБА_1 митниці ДФС згідно зі списком та у терміни, зазначені у додатку (а.с.51-52). Даний наказ надійшов на електронну адресу відповідача 12.12.2016 року (а.с.103-104) та направлений 12.12.2016 року, зокрема, до підрозділу Управління боротьби з митними правопорушеннями ОСОБА_7 (а.с.105).

На підставі вищенаведеного наказу ДФС України, 12 грудня 2016 року ОСОБА_1 митницею ДФС прийнято наказ №162-в «Про відрядження посадових осіб», яким визначено відрядити до Департаменту спеціалізованої підготовки та кінологічного забезпечення ДФС (м. Хмельницький) з 13.12.2016 року по 31.12.2016 року строком на 19 діб, зокрема, ОСОБА_2 (а.с.99-100).

Як вбачається із наказу, позивача ознайомлено про відрядження, проте останній вніс зауваження про незгоду з наказом, дату ознайомлення не зазначив (а.с.100).

Поряд з цим, 12.12.2016 року ОСОБА_1 митницею ДФС прийнято наказ №164-в «Про внесення змін до наказу ОСОБА_1 митниці ДФС від 12.12.2016 року №162-в», яким, зокрема, п.1 наказу ОСОБА_1 митниці ДФС викладено в оновленій редакції, а саме: позивачу визначено період відрядження терміном з 13.12.2016 року по 28.12.2016 року строком на 16 діб (а.с.101-102).

З даним наказом позивача ознайомлено 13.12.2016 року, про що останнім зроблено відповідний запис про порушення трудового законодавства (а.с.102).

13.12.2016 року, не погоджуючись з діями в.о. заступника начальника ОСОБА_1 митниці ДФС начальника управління боротьби з митними правопорушеннями ОСОБА_6 щодо направлення ОСОБА_2 на навчання, керівництва митниці разом з відділом по роботі з персоналом, та вважаючи такі дії упередженими, позивач подав заяву на імя в.о. начальника ОСОБА_1 митниці ДФС ОСОБА_4 та голови ДФС України ОСОБА_8 з проханням особистого втручання в ситуацію та проведення службової перевірки викладених фактів (а.с.75-77).

Відповідно до листа ДФС України від 16.01.2017 року №648/Г/99-99-20-02-14 «Про результати розгляду заяви», в.о. заступника голови розглянуто вказану заяву стосовно проведення службової перевірки за фактами можливого упередженого ставлення до позивача з боку посадових осіб митниці, в тому числі повязаних з організацією відрядження до Департаменту для підвищення кваліфікації та повідомлено, що керівництву митниці доручено провести перевірку з вказаних у заяві питань, після завершення якої будуть повідомлені результати (а.с.13).

У звязку з невідвідуванням занять у Департаменті та перебування ОСОБА_2 у зоні діяльності митного поста «Роздільна» ОСОБА_1 митниці ДФС, неповідомлення керівництва про причини невиконання вищенаведених наказів, прийняття управлінських рішень, 16.12.2016 року ОСОБА_6Г - в.о. заступника начальника ОСОБА_1 митниці ДФС начальника управління боротьби з митними правопорушеннями складено доповідну записку №11447/15-70-20-01, якою, за невиконання вимог вищенаведених наказів, запропоновано притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності (а.с.49).

26 січня 2017 року в.о. начальника ОСОБА_1 митниці ДФС, відповідно до ЗУ «Про державну службу», на підставі доповідної записки в.о. заступника начальника ОСОБА_1 митниці ДФС начальника управління боротьби з митними правопорушеннями ОСОБА_6 від 16.12.2016 року щодо невиконання ОСОБА_2П вимог наказів від 09.12.2016 року та від 12.12.2016 року, прийнято наказ №8 «Про здійснення дисциплінарного провадження», яким визначено здійснити дисциплінарне провадження стосовно начальника другого відділу аналітично-пошукової роботи управління боротьби з митними правопорушеннями ОСОБА_1 митниці ДФС у термін до 20.02.2017 року, за результатами якого у строк до 22.02.2017 року подати відповідне подання (а.с.47-48).

Не погоджуючись з прийнятим наказом, позивач звернувся до суду з даним позовом про його скасування та зобовязання ОСОБА_1 митниці ДФС видати наказ про проведення службового розслідування за заявою ОСОБА_2 від 14.12.2016 року.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади; до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності ОСОБА_3 чи законами України встановлено інший порядок судового провадження, що визначено ч.ч.1, 2 ст.2 КАС України.

Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII (далі по тексту - Закон №889) визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Відповідно до ст.1 Закону №889-VIIІ, державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов'язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Засади дисциплінарної відповідальності державних службовців закріплені у ОСОБА_9 2 Розділу VIII Закону №889.

Відповідно до п.7 ч1 ст.2 Закону№889, суб'єкт призначення - державний орган або посадова особа, яким відповідно до законодавства надано повноваження від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі та звільняти з такої посади.

В даному випадку, в розумінні Закону №889, в.о. начальника ОСОБА_1 митниці ДФС ОСОБА_9 як керівник ОСОБА_1 митниці ДФС є субєктом призначення.

Відповідно до п.8, 9,10 ч.2 статті 17 Закон №889 керівник державної служби:

- здійснює контроль за дотриманням виконавської та службової дисципліни в державному органі;

- розглядає скарги на дії або бездіяльність державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В»;

- приймає у межах наданих повноважень рішення про заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В».

Відповідно до ч.1 ст.64 Закону №889 за невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.65 Закону № 889 підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Частиною другою статті 65 Закону №889 визначено вичерпний перелік дисциплінарних проступків, а саме: 1) порушення Присяги державного службовця; 2) порушення правил етичної поведінки державних службовців; 3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу; 4) дії, що шкодять авторитету державної служби; 5) невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; 6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку; 7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення; 8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця; 9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб; 10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби; 11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення; 12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; 13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; 14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення.

Частиною третьою статті 66 Закону №889 передбачено можливість застосування суб'єктом призначення або керівником державної служби дисциплінарного стягнення у виді догани, в разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5 та 12 частини другої статті 65 цього Закону.

Відповідно до статті 68 Закону №889 дисциплінарні провадження ініціюються суб'єктом призначення (ч.1), а на державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В» дисциплінарні стягнення накладаються (застосовуються): зауваження - суб'єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб'єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії (п.2 ч.2).

Відповідно до частин 1 та 2 ст.69 Закону №889 для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ. Дисциплінарну комісію стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», утворює керівник державної служби у кожному державному органі.

Частинами 3 та 4 ст.69 Закону №889 визначено коло осіб, які ключаються до складу дисциплінарної комісії та порядок затвердження складу дисциплінарної комісії.

Згідно частин 9 - 11 статті 69 Закону №889 дисциплінарна комісія розглядає дисциплінарну справу державного службовця, сформовану в установленому цим Законом порядку. Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб'єкта призначення. Суб'єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов'язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

За приписами статті 73 Закону №889 з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа, що повинна містити: 1) дату і місце її формування; 2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження; 3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; 4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; 5) інформаційну довідку з викладенням обставин щодо вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку; 6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 10) відомості про причини і умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, на підставі яких з державного службовця знімають звинувачення; 11) висновок за результатами службового розслідування (у разі його проведення); 12) висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; 13) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі. Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиції Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі, які мають рекомендаційний характер для суб'єкта призначення.

Згідно з ч.2 ст.74 Закону №889 дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця.

Відповідно до положень ст.75 Закону №889 перед накладенням дисциплінарного стягнення суб'єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення, в якому відображається час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі. Відмова надати пояснення оформляється відповідним актом і підтверджується двома державними службовцями. Відмова надати пояснення не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження та накладенню на державного службовця дисциплінарного стягнення.

Частиною першою статті 77 Закону №889 визначено, що рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб'єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб'єкта призначення

Згідно з ч.2 ст.77 Закону №889 у рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.

Враховуючи вищенаведені положення Закону №889, процедура притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності має такі обов'язкові стадії:

1) ініціювання дисциплінарного провадження суб'єктом призначення (ч.1 ст.68);

2) формування дисциплінарною комісією дисциплінарної справи, відповідно до вимог ч.2 ст.73 (ч.1 ст.73);

3) розгляд сформованої належним чином дисциплінарної справи на засіданні дисциплінарної комісії та внесення за результатами цього розгляду подання суб'єкту призначення (ч.ч.9, 10 ст.69);

4) розгляд дисциплінарної справи суб'єктом призначення з урахуванням подання дисциплінарної комісії протягом 10 календарних днів з дня отримання подання, що обов'язково має включати відібрання письмового пояснення у державного службовця або фіксування факту відмови від надання такого пояснення (ч.11 ст.69, ст.75 ч.5 ст.77);

5) прийняття суб'єктом призначення вмотивованого рішення за результатами розгляду подання дисциплінарної комісії та дисциплінарної справи (ч.ч. 1, 2 ст. 77).

Отже, судом встановлено, що відповідачем дотримано стадію ініціювання дисциплінарного провадження суб'єктом призначення, оскільки доповідною запискою ОСОБА_6 керівника митниці повідомлено про можливе вчинення позивачем дисциплінарного проступку, визначеного п.5 ч.2 статті 65 Закону №889, а саме невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень та запропоновано притягнути ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до статті 68 Закону №889 дисциплінарні провадження ініціюються суб'єктом призначення (ч.1), а на державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В» дисциплінарні стягнення накладаються (застосовуються): зауваження - суб'єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб'єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії (п.2 ч.2).

Отже, судом встановлено, що наказ в.о. начальника ОСОБА_1 митниці ДФС №8 «Про здійснення дисциплінарного провадження» прийнято 26.01.2017 року з метою визначення саме ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку у відповідності до вимог Закону №889, а тому позовні вимоги в даній частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про зобовязання ОСОБА_1 митниці ДФС видати наказ про проведення службового розслідування за заявою ОСОБА_2 від 14.12.2016 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1-3 Закону №889, з метою визначення наявності вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку може проводитися службове розслідування.

У разі невиконання або неналежного виконання посадових обов'язків державним службовцем, перевищення повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну шкоду фізичній чи юридичній особі, державі або територіальній громаді, службове розслідування проводиться обов'язково.

Службове розслідування стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії "А", проводиться центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, а стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В", - дисциплінарною комісією у державному органі. ,

Так, як зазначає сам позивач, до ДФС України ним направлено копію заяви, яка адресована на імя в.о начальника ОСОБА_1 митниці ДФС щодо проведення службової перевірки викладених фактів упередженого ставлення до нього як працівника та прохання особистого втручання у ситуацію.

При цьому, ОСОБА_6 займав посаду державного службовця категорії «А», що унеможливлює проведення службового розслідування в.о. начальника ОСОБА_1 митниці ДФС стосовно вказаної особи.

Як зясовано судом, в заяві позивача від 13.12.2016 року не наведено жодних посилань та обставин невиконання або неналежного виконання посадових обов'язків державним службовцем, перевищення повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну шкоду фізичній чи юридичній особі, державі або територіальній громаді, що має наслідком обовязкове призначення службового розслідування.

Поряд з цим, згідно доповідної записки в.о. директора Департаменту організації протидії митним правопорушенням ДФС №138/99-99-20-01-01-18 від 25.01.2017 року, погодженої головою ДФС України, проведеною в межах компетенції УВБ ГУ ДФС в Одеській області перевіркою інформації, викладеної в заяві ОСОБА_2 від 13.12.2016 року факти щодо можливих неправомірних дій службових осіб ОСОБА_1 митниці ДФС не знайшли свого підтвердження (а.с.115-116).

При цьому, перевірка саме викладених в заяві позивача фактів має бути досліджена під час здійснення дисциплінарного провадження за оскаржуваним наказом, а тому надавати оцінку обставинам, які перебувають на розгляді дисциплінарної комісії та за наслідком яких субєктом владних повноважень не прийнято відповідного рішення, є передчасним та таким, що не відповідає наведеним нормам діючого законодавства України.

Наказ про здійснення дисциплінарного провадження, як адміністративний акт, що вичерпав свою дію, не може бути скасований.

Аналогічна правова позиція розкрита в рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 у справі № 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 ОСОБА_3 України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), в якому Конституційний Суд України постановив, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені після їх виконання.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.2 ст.19 ОСОБА_3 України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Приймаючи до уваги вищевикладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст.94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 митниці ДФС про визнання протиправним та скасування наказу №8 від 26.01.2017 року та зобовязання вчинити певні дії відмовити повністю.

Постанову може бути оскаржено до ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя П.П.Марин