Справа № 328/3846/16-а
Суддя: Петренко Л. В.
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Петренко Л.В., за участі секретаря судового засідання Похвалітової М.В.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про спонукання відновити виплату пенсії по інвалідності,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області, яким просить зобов'язати відповідача відновити з 01.06.2015 року виплату їй пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позов обґрунтовує наступним.

ОСОБА_1 з 26 червня 2013 року перебуває на обліку в ОСОБА_2 обєднаному управлінні Пенсійного Фонду України в Запорізькій області, де їй призначена пенсія по інвалідності (III група загального захворювання) на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-IV, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК від 26.06.2013 р., пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 (серія ААИ № 651908), виданим Пенсійним фондом України 19.08.2014 р., повідомленням від 31.08.2015 року та випискою з акту огляду МСЕК від 06.09.2016 року.

З 17 вересня 1991 року і понині вона працює на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та автоматизованої обробки інформації, посадова особа місцевого самоврядування 11 (одинадцятого) рангу, у фінансовому управлінні ОСОБА_2 міської ради.

З 01.04.2015 року відповідач припинив виплату пенсії по інвалідності, у зв'язку з чим позивач звернулась до відповідача з листом від 08.06.2016 року з проханням надати їй розяснення на підставі чого припинена виплату пенсії.

У відповідь на звернення відповідач відреагував листом від 17.06.2016 №30/Д-7, у якому зазначив, що з 01.04.2015 року набрав чинності Закон України від 02.03.2015 року № 213-ІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким змінено порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам та з посиланням на ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (зі змінами) повідомив, що тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Вважає відмову у відновленні їй виплати пенсії протиправною і такою, що порушує охоронювані законом права.

Позивачем, ОСОБА_1, також подано заяву про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав, в якій просила визнати причини пропуску строку звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновити даний строк.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, а також просила визнати причини пропуску строку звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновити даний строк. Пояснила, що вона з 26 червня 2013 року перебуває на обліку в ОСОБА_2 обєднаному управлінні Пенсійного Фонду України в Запорізькій області, де їй призначена пенсія по інвалідності (III група загального захворювання) на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-IV.

З 17 вересня 1991 року і до цього часу вона працює на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та автоматизованої обробки інформації, посадова особа місцевого самоврядування 11 (одинадцятого) рангу, у фінансовому управлінні ОСОБА_2 міської ради.

З 01.04.2015 року відповідач припинив виплату їй пенсії по інвалідності.

Вона звернулась до відповідача з листом від 08.06.2016 року з проханням надати їй розяснення з яких підстав їй не проводиться виплата пенсії.

У відповідь на звернення відповідач надіслав їй лист від 17.06.2016 №30/Д-7, у якому зазначив, що з 01.04.2015 року набрав чинності Закон України від 02.03.2015 року № 213-ІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким змінено порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам.

Вважає відмову у відновленні їй виплати пенсії протиправною і такою, що порушує її охоронювані законом права, оскільки з 01.06.2015 року посада на якій вона працює не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» у звязку з чим передбачені ч. 7 ст. 21 цього Закону підстави для невиплати пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» відпали і з 01.06.2015 року перешкоди для виплати їй вказаної пенсії відсутні.

Їй було відомо про розмір пенсії виплаченої в 2015 році. Декларацію про доходи за 2015 рік вона подала до 01.04.2016 року, але доходи від пенсії в ній не вказала. Просила відновити виплату пенсії з 01.06.2015 року.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, пояснив наступне. ОСОБА_1 з 26.06.2013 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду та отримує пенсію по інвалідності 3 групи внаслідок загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». За даними трудової книжки, яка міститься в матеріалах пенсійної справи, позивач з 17.09.1991 і понині працює на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та автоматизованої обробки інформації, посадова особа місцевого самоврядування 11 рангу фінансового управління ОСОБА_2 міської ради. З 01.04.2015 набрав чинності Закон України від 02.03.2015 № 213-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, яким змінено порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам. А саме, тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу» «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» пенсії, призначені відповідно до цього закону не виплачуються». Аналогічні зміни внесені до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 р. та статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» № 2493-ІІІ від 07.06.2001 р. Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 213- VIII порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 р. (надалі - Закон № 911 -VIII) абзаци другий та третій частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 105 8-ІV від 09.07.2003 р. викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», Про прокуратуру, Про судоустрій і статус суддів, призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються». Аналогічні зміни внесені до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 р. та статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» № 2493-ІІІ від 07.06.2001 р. Із аналізу зазначених норм законодавства видно, що з 1 квітня 2015 року виплата пенсії позивачу не здійснюється, оскільки вона є посадовою особою органу місцевого самоврядування і відповідач, припинивши з 01.04.2015 р. виплату їй пенсії, діяв відповідно до вимог діючого законодавства. Крім того, вважає помилковим твердження позивача як на підставу відновлення з 01.06.2015 року виплати пенсії на пункт 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII, оскільки останнім передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсїї/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України Про прокуратуру», Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», Про Національний банк України, Про службу в органах місцевого самоврядування, «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України; при цьому вказаний пункт не містить приписів щодо відновлення виплати пенсії як такої, в тому числі, призначеної на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Вказана позиція узгоджується із позицією, викладеною в постанові Вищого адміністративного суду України від 25.02.2016 року К/800/40894/15. Таким чином, позивач отримуючи пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», є посадовою особою органу місцевого самоврядування, а отже дія Закону України № 213-VIII від 02.03.2015 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» в частині встановлення обмеження щодо отримання пенсії особами у період служби в органах державної влади на неї поширюється в повному обсязі. Обмеження щодо виплати пенсії законодавець передбачив на період роботи пенсіонера, виплата пенсії поновлюється після звільнення з роботи, це є єдиною підставою для поновлення виплати пенсії (у тому числі і по інвалідності) згідно чинного законодавства. Будь-яких документів, які б свідчили про звільнення ОСОБА_1 з органів місцевого самоврядування до управління позивачем не надавались.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, матеріали пенсійної справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи загального захворювання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії ААИ № 0651908 (а.с. 8).

З 26.06.2013 року позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ОСОБА_2 обєднаному управлінні Пенсійного Фонду України в Запорізькій області та отримувала пенсію по інвалідності, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК, пенсійним посвідченням, випискою з акту огляду МСЕК, заявою про призначення/перерахунок пенсії від 22.07.2013 року, протоколом №1171 від 29.07.2013 року.

З 17.09.1991 року і до теперішнього часу позивач працює на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та автоматизованої обробки інформації фінансового управління ОСОБА_2 міської ради та є посадовою особою місцевого самоврядування, що підтверджується даними з трудової книжки та довідкою від 29.08.2016 №292.

З 01.04.2015 року відповідач припинив виплату пенсії по інвалідності позивачу, що підтверджується поясненнями сторін.

08.06.2016 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із зверненням, у якому просила надати їй розяснення про підстави припинення виплати їй пенсії, що підтверджується зверненням.

Листом від 17.06.2016 №30/Д-7 представник відповідача розяснила позивачу, що з 01.04.2015 року набрав чинності Закон України від 02.03.2015 року № 213-ІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким змінено порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам та з посиланням на ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (зі змінами) повідомив, що тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Для підтвердження права на пенсію по інвалідності позивач 12.08.2014 року, 01.09.2015 року, 07.09.2016 року надавала відповідачу виписки з акта огляду МСЕК, що підтверджується зазначеними виписками наявними в матеріалах пенсійної справи.

Відповідачем приймались відповідні розпорядження, позивачу пенсія не виплачувалась, що підтверджується розпорядженнями №137933 від 14.09.2015 року та від 14.09.2016 року.

Враховуючи звернення позивача до відповідача з питань підтвердження призначення пенсії по інвалідності та розпорядження відповідача, суд дійшов висновку, що позивачу було достеменно відомо про припинення виплати їй пенсії ще в 2015 році, а тому є безпідставними її твердження про те, що їй стало відомо про цю обставину на початку червня 2016 року після перевірки балансу по банківській картці.

Спірні правовідносини виникли з приводу виплати пенсії, яка за своєю правовою природою не є одноразовою виплатою, а носить щомісячний та безстроковий характер, а відтак про припинення виплати пенсії позивач дізналася у відповідному місяці.

При цьому звернення позивача до органу ПФУ в червні 2016 року із заявою в порядку Закону України «Про звернення громадян» про роз'яснення причин припинення виплати пенсії та відповідний лист відповідача із таким роз'ясненням не є моментом, коли позивач дізналась про порушення своїх прав, оскільки, як зазначалось вище, про таке порушення позивач дізнавалась щомісячно, не отримуючи пенсійну виплату за відповідний місяць. Крім того, всі законодавчі акти в Україні доводяться до відома населення шляхом їх оприлюднення в офіційних виданнях, у зв'язку з чим суд вважає, що позивач про причини невиплати пенсії на протязі більше року повинна була дізнатись саме у зв'язку з невиплатою, а не у зв'язку з роз'ясненням органу ПФУ.

З позовом до суду позивач звернулась 28 жовтня 2016 року.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу, жодні соціальні права не є абсолютними, вони можуть бути обмежені у визначеному Законом порядку. Так, у відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З 01.04.2015 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ, яким частину сьому статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (Відомості Верховної Ради України, 2001 р., N 33, ст. 175) доповнено реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються».

Пунктом 5 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII внесені зміни до ст.37 Закону України «Про державну службу», зокрема, встановлено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються; у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особам відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Також пунктом 12 розділу І цього Закону №213-VIII аналогічні зміни внесені і до ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 9 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII ч.7 ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» доповнено реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються».

При цьому, пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ, встановлено, що порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

З аналізу положень наведених правових норм, в контексті даного спору, вбачається що у разі, якщо особа, якій призначено пенсію (незалежно від часу призначення), працює на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених спеціальними законами станом на 01.04.2015 року, починаючи з цієї дати до кінця 2015 року виплата пенсії їй не здійснюється.

Отже, починаючи з 01.04.2015 року пенсія особам, які працюють на посадах, які дають право на призначення пенсії на умовах зокрема передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», тимчасово призупиняється.

Посилання позивача як на підставу відновлення з 01.06.2015р. виплати пенсії на п.5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», суд вважає необґрунтованим, оскільки останнім передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, при цьому вказаний пункт не містить приписів щодо відновлення виплати пенсії як такої, й у тому числі, призначеної на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а отже обмеження у виплаті пенсії для працюючих пенсіонерів продовжують діяти, відповідно позивачеві, працюючому на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та автоматизованої обробки інформації фінансового управління ОСОБА_2 міської ради та є посадовою особою місцевого самоврядування, правові підстави для поновлення виплати, призначеної раніше пенсії, згідно вказаного закону - відсутні.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, встановлені тимчасові обмеження, зокрема, щодо виплати пенсії особам, що працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Це тимчасове обмеження викликано певними складними ситуаціями в Державі і застосовується до певного кола осіб, зокрема, до осіб, які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Норми, які встановлюють тимчасове обмеження, не визнані неконституційними, отже підлягають застосуванню. Крім того, суд першої інстанції не вправі визначати чи є ці норми конституційними чи ні. Така компетенція належить лише Конституційному Суду України. Отже, норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII підлягають застосуванню на даний час.

01.01.2016 року набрав чинності Закону України від 24.12.2015 року №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким встановлено обмеження щодо виплати пенсій працюючим пенсіонерам з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, але зазначені обмеження не застосовуються до інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІ групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб на яких поширюється дія підпункту 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Пунктом 17 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 року, який набрав чинності з 01.01.2016 року, у частині сьомій статті 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" цифри і слова "1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року" замінено цифрами і словами "1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року".

Згідно п.1 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 року, цей Закон набирає чинності з 1 січня 2016 року.

Згідно п.2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 7 червня 2001 року N 2493-III, дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

З набранням чинності цим Законом посадовим особам органів місцевого самоврядування присвоюються ранги на рівні тих, які вони мали відповідно до Закону України «Про державну службу» (п.3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону).

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» визначено, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

При цьому, саме із отриманням статусу посадової особи органу місцевого самоврядування, а не з правом на призначення спеціальних пенсій, законодавець пов'язує факт припинення виплати пенсії особі, яка працює в органах місцевого самоврядування, про що прямо зазначено в п. 7 ст. 21 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Таким чином, єдиною підставою для припинення виплати пенсії є перебування особи на роботі в органах місцевого самоврядування. Таке обмеження щодо виплати всіх видів пенсії законодавець передбачив на період роботи пенсіонера на відповідній посаді та за відповідних умов, виплата пенсії поновлюється після звільнення з роботи, це є єдиною підставою для поновлення виплати пенсії згідно чинного законодавства.

З матеріалів справи слідує, що позивач, ОСОБА_1, з 17.09.1991 року і до теперішнього часу працює на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та автоматизованої обробки інформації фінансового управління ОСОБА_2 міської ради та є посадовою особою місцевого самоврядування.

З 26.06.2013 року по 01.04.2015 року отримувала пенсію як інвалід 3 групи загального захворювання.

Виходячи з наявних матеріалів справи, позивач в розумінні Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» є посадовою особою місцевого самоврядування, тому на нього розповсюджується дія Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та дія Закону України «Про державну службу» в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», який, як зазначено вище, є спеціальним у даних правовідносинах.

Отже в даному випадку підлягає застосуванню саме ч.7 ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», якою в редакції, що діяла до 31.12.2015 року, прямо передбачено, що у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII (набрав чинності з 01.01.2016 року) внесені зміни до ч.7 ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», згідно з яким тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

Відповідач, як орган державної влади діє лише на підставі, у спосіб та у межах своїх повноважень.

Положення ч. 5, 9, 12, Розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ, не визнано неконституційними, вони діють і підлягають виконанню усіма органами Пенсійного фонду України, а відповідно в діях відповідача з даного питання не вбачається протиправності.

Положення п. 17 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 року, який набрав чинності з 01.01.2016 року, не визнано неконституційними, вони діють і підлягають виконанню усіма органами Пенсійного фонду України.

З огляду на викладене, суд вважає, що відсутні в оскаржуваних діях відповідача ознаки протиправності, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо призупинення позивачу виплати пенсії, і, відповідно, для задоволення вимог про зобов'язання відповідача поновити позивачу виплату пенсії з визначеної ним дати 01.06.2015 року.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1, отримувала пенсію по інвалідності (ІІІ група інвалідності внаслідок загального захворювання), при цьому, одночасно є посадовою особою органу місцевого самоврядування та отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету, отже, входить до кола осіб, яким тимчасово припинено виплату пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 року.

Засобом забезпечення верховенства Конституції України є діяльність Конституційного Суду України щодо вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційності) законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, а також правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Ця діяльність здійснюється Конституційним Судом України на підставі частини першої статті 150 Конституції України, а також пункту 1 статті 13 Закону України «Про Конституційний Суд України».

Суд зазначає, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-VІІІ, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 р. та окремі положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» неконституційними не визнані, тобто є чинними та підлягають застосуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд дійшов висновку про відсутність в оскаржуваних діях відповідача ознак протиправності, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення вимог про зобов'язання відповідача поновити позивачу виплату пенсії з визначеної нею дати - 01.06.2015 року.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1, отримувала пенсію по інвалідності (ІІІ група інвалідності внаслідок загального захворювання), при цьому, одночасно є посадовою особою органу місцевого самоврядування та отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету, отже, входить до кола осіб, яким тимчасово припинено виплату пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 року.

Такий висновок суду узгоджується з позицією висловленою в Постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року (справа №21-1324а16 (судова справа № 568/989/15а), за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі управління ПФУ, ПФУ відповідно) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії.

В даному випадку суд не застосовує постанову колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 24.05.2016 року в справі №333/6710/15-а, на яку посилається позивач, оскільки наявні різні за змістом та характером фактичні обставини справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.6, 10, 11, 17, 18, 69, 70, 71, 158-163, 167 КАС України, суд,-

постановив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про спонукання відновити виплату пенсії по інвалідності - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Токмацький районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: