Справа № 817/253/17
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 березня 2017 р.Р і в н е 817/253/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Левченко Т.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не з'явився,

відповідача: представник не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Рівненської області
про визнання протиправними та скасування розпоряджень, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Рівненської області про визнання протиправними та скасування розпоряджень від 31.01.2017 року №27-к, №28-к, №29-к, №30-к, №31-к, №32-к, №33-к, №34-к, №35-к, №36-к, №37-к «Про оголошення догани ОСОБА_1М.», від 31.01.2017 року №38-к «Про звільнення ОСОБА_1М.», поновлення на посаді начальника управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_2 районної державної адміністрації Рівненської області з 01.02.2017 року, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з 01.02.2017 року по дату винесення рішення по справі.

Позивач, обґрунтовуючи позов, зазначив, що згідно розпоряджень від 31.01.2017 №27-к, №28-к, №29-к, №30-к, №31-к, №32-к, №33-к, №34-к, №35-к, №36-к, №37-к «Про оголошення догани ОСОБА_1М.» позивачу оголошено догани за прогул без поважних причин на підставі пункту 12 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу» за 05, 06, 10, 11, 12, 13, 16, 17, 18, 19, 20, 23 січня 2017 року. Відповідно до розпорядження від 31.01.2017 №38-к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_2 районної державної адміністрації Рівненської області 31.01.2017 за систематичні прогули державного службовця (відсутність на службі без поважних причин протягом усього робочого дня щоденно впродовж 5 робочих днів, а саме: 24, 25, 26, 27, 30 січня 2017 року) на підставі пункту 12 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу» та відповідно до пункту 4 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». Позивач вважає такі розпорядження протиправними, відповідно до постанови Рівненського кружного адміністративного суду від 11.08.2014 по справі №817/2095/14 його було поновлено н посаді начальника управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_2 районної державної адміністрації Рівненської області з 18.07.2014. Однак, лише 19.05.2016 головою ОСОБА_2 РДА було прийнято розпорядження №93-к, відповідно до якого він був поновлений на вказаній посаді, визначено, що робочий час позивача з 19.05.2016, є простоєм, надана відпустка без збереження заробітної плати з 19.05.2016 по 18.07.2016. Вказане розпорядження постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 21.12.2016 у справі №817/848/16 визнано протиправним та скасовано в частині пункту 2, підпунктів 3.1, 3.3, 3.4 та 3.5 пункту 3, пункту 4, пункту 5, підпункту 6.2 пункту 6.

Однак, як наголошує позивач, вказане судове рішення набрало законної сили 04.01.2017, про що він дізнався лише 30.01.2017. Після цього він звернувся до відповідача з проханням письмово повідомити йому про дату закінчення простою та про дату виходу на роботу. Однак, ОСОБА_2 РДА повідомила його про звільнення з посади. Таким чином, на думку ОСОБА_1 його незявлення на службі з 05.01.2017 по 31.01.2017 не можна вважати прогулом без поважних причин, оскільки будь-якого розпорядчого документа про закінчення простою відповідач не прийняв, про набрання рішенням у справі №817/848/16 законної сили він дізнався лише 30.01.2017. За наведених обставин, позивач просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання представник ОСОБА_1 не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 районна державна адміністрації проти позову заперечила, вказала, що позивач був відсутній на службі з 04.01.2017 по 30.01.2017 з невідомих причин та не повідомив протягом тривалого часу про своє місцеперебування й причини неявки. Відповідно до позиції відповідача, саме з моменту набрання судовим рішення у справі №817/848/16 законної сили (04.01.2017) позивач був зобовязаний зявитися на роботу. У звязку з неявкою ОСОБА_1 на роботу райдержадміністрація надсилала на його адресу листи з метою з'ясування причин такої неявки, однак будь-якої відповіді відповідач не отримав. Таким чином, відповідач вважає, що систематичне вчинення ОСОБА_1 прогулів без наявності поважних причин є беззаперечним. Тому, звільнення позивача відбулося за обґрунтованих обставин та на законних підставах, а відтак, відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача в судове засідання 23.03.2017 не зявився, не повідомив суд про причини неявки.

Суд, керуючись приписами статті 128 КАС України, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 41 КАС України, відповідно до якої у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Повно і всебічно встановивши обставини адміністративної справи відповідно до норм матеріального права на підставі досліджених судом у судовому засіданні доказів, з дотриманням норм процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 18.07.2014 відповідно до розпорядженням голови ОСОБА_2 РДА №103-к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_2 РДА.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 11.08.2014 у справі №817/2095/14, яка набрала законної сили 24.09.2014, визнано протиправним та скасовано розпорядження голови ОСОБА_2 РДА від 18.07.2014 №103-к, ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_2 РДА з 18.07.2014, та стягнуто з ОСОБА_2 РДА на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.07.2014 по день поновлення на роботі.

19.05.2016 головою ОСОБА_2 РДА прийнято розпорядження №93-к, відповідно якого пунктом 1 ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_2 РДА з 18.07.2014.

При цьому, поновлюючи позивача на посаді відповідачем у такому розпорядженні визначено, що ОСОБА_1 поновлений поза штатом та приступив до роботи з 19.05.2016 (п.2), посадовий оклад з 19.05.2016 встановлений в розмірі 1390,00грн. (пп.3.1 п.3), оплата праці здійснюється в розмірі двох третин від такого окладу (пп.3.5 п.3), а робочий час з 19.05.2016 вважається простоєм (пп.3.3. п.3), до закінчення якого ОСОБА_1 зобовязано не виходити на роботу (пп.3.4 п.3), та з 19.05.2016 по 18.07.2016 включно надано відпустку без збереження заробітної плати терміном 61 календарний день (п.4), з проведенням розрахунків заробітної плати за весь період виходячи з вимог ст.113 КЗпП України (пп.6.2 п.6), яку було продовжено на 166 календарних днів з 19.07.2016 по 31.12.2016 розпорядженням голови ОСОБА_2 РДА від 15.07.2016 №115-к.

Крім того, на підставі п.5 розпорядження голови ОСОБА_2 РДА від 19.05.2016 №93-к ОСОБА_1 попереджено про наступне вивільнення з посади відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

21.12.2016 Рівненським окружним адміністративним судом у справі № 817/848/16 прийнято судове рішення, відповідно до якого визнано протиправним та скасовано розпорядження голови ОСОБА_2 районної державної адміністрації Рівненської області від 19.05.2016 №93-к «Про ОСОБА_1М.» в частині пункту 2, пунктів 3.1, 3.3, 3.4 та 3.5 пункту 3, пункту 4, пункту 5, підпункту 6.2 пункту 6; та розпорядження голови ОСОБА_2 районної державної адміністрації Рівненської області від 15.07.2016 №115-к «Про надання відпустки без збереження заробітної плати ОСОБА_1М.».

Таким чином, розпорядження голови ОСОБА_2 районної державної адміністрації Рівненської області від 19.05.2016 №93-к в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника освіти, молоді та спорту ОСОБА_2 районної державної адміністрації з 18.07.2014 (пункт 1 розпорядження) є чинним.

Постанова Рівненського окружного адміністративного суду у справі №817/848/16 від 21.12.2016 набрала законної сили 04.01.2017.

31.01.2017 головою ОСОБА_2 районної державної адміністрації прийняті розпорядження №26-к, №27-к, №28-к, №29-к, №30-к, №31-к, №32-к, №33-к, №34-к, №35-к, №36-к, №37-к «Про оголошення догани ОСОБА_1М.», відповідно до яких оголошені догани начальнику управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_2 районної державної адміністрації Рівненської області ОСОБА_1 за прогули без поважних причин на підставі пункту 12 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу» відповідно 05 січня, 06 січня, 10 січня, 11 січня, 12 січня, 13 січня, 16 січня, 17 січня, 18 січня, 19 січня, 20 січня, 23 січня 2017 року.

Підставами для прийняття таких розпоряджень стали подання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, що було здійснено 31 січня 2017 року, акти про відсутність на службі ОСОБА_1 та акти про ненадання ОСОБА_1 пояснення щодо причин відсутності на службі.

Того ж дня, 31 січня 2017 року голова ОСОБА_2 районної державної адміністрації Рівненської області прийняв розпорядження № 38-к «Про звільнення ОСОБА_1М.», відповідно до якого ОСОБА_1 звільнено з посади начальника управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_2 районної державної адміністрації Рівненської області 31 січня 2017 року за систематичні прогули державного службовця (відсутність на службі без поважних причин протягом усього робочого дня щоденно впродовж 5 робочих днів, а саме: 24, 25, 26, 27, 30 січня 2017 року) на підставі пункту 12 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу» (а.с. 24).

Підставою для прийняття розпорядження вказано: подання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ районної державної адміністрації про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за результатами дисциплінарного провадження (пункт 2 рішення №6/дп-17), що було здійснено 31 січня 2017 року; акти від 24, 25, 26, 27, 30 січня 2017 року про відсутність ОСОБА_1 на службі 24, 25, 26, 27, 30 січня 2017 року відповідно; акт від 31 січня 2017 року про ненадання ОСОБА_1 пояснень щодо причин відсутності на службі 24, 25, 26, 27, 30 січня 2017 року; розпорядження голови районної державної адміністрації від 31 січня 2017 року № 26-к, №27-к, №28-к, №29-к, №30-к, №31-к, №32-к, №33-к, №34-к, №35-к, №36-к, №37-к (про оголошення доган ОСОБА_1 за прогули державного службовця).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість рішень субєкта владних повноважень та надавши правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначено в законі України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ (далі - Закон № 889-VІІІ) в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 5 цього Закону правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Згідно зі статтею 3 Закону № 889-VІІІ цей закон регулює відносини, що виникають у зв'язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII державна служба України - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов'язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Статтею 64 Закону України «Про державну службу» передбачено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення (ч.1 ст. 65 Закону України «Про державну службу») .

Дисциплінарним проступком, в тому числі, є прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (п. 12 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу»).

Відповідно до ч. 1 ст. 66 Закону України «Про державну службу» до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення:

1) зауваження;

2) догана;

3) попередження про неповну службову відповідність;

4) звільнення з посади державної служби.

Частиною 3 статті 66 Закону передбачено, що у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5 та 12 частини другої статті 65 цього Закону, субєктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

Звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9 - 11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.

Частинами 6, 7 ст. 66 Закону України «Про державну службу» зазначено, що дисциплінарні стягнення, передбачені пунктами 2-4 частини першої цієї статті, накладаються виключно за пропозицією Комісії, поданням дисциплінарної комісії. За кожний дисциплінарний проступок до державного службовця може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Звільнення державного службовця за прогул (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) може мати місце лише за умови, коли державний службовець без поважних причин був відсутній на службі. Державний службовець не може бути звільнений за прогул без поважних причин, якщо цей проступок не можна кваліфікувати як прогул без поважної причини.

У законодавстві відсутнє визначення поняття «прогул», однак в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 №9 розкривається зміст цього поняття як відсутність працівника на роботі протягом усього робочого дня, або принаймні більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Не є поважними причинами відсутності працівника на роботі згідно з вищезазначеною постановою, зокрема, поміщення особи до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу.

З урахуванням позиції ВСУ, для прийняття рішення про звільнення працівника з займаної посади за прогул необхідно встановити дві обставини: по-перше - встановити факт відсутності працівника на робочому місці протягом трьох годин або протягом цілого робочого дня; по-друге зясувати причини такої відсутності та обґрунтовано вважати їх неповажними; по-третє систематичність вчинення даного проступку, тобто повторно протягом року.

Таким чином, суд зазначає, що безумовно першою обставиною, яку необхідно встановити суду при оцінці правомірності застосування субєктом владних повноважень працедавцем дисциплінарних стягнень за дисциплінарний проступок прогул, це - факт наявності вказаного проступку. В даному випадку, факт відсутності працівника на робочому місці.

Як було зазначено судом, відповідно до постанови Рівненського окружного адміністративного суду у справі №817/2095/14 ОСОБА_1 було поновлено на посаді начальника управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_2 РДА з 18.07.2014.

На виконання рішення суду ОСОБА_2 районна державна адміністрація прийняла розпорядження №93-к, яке стало предметом спору у справі №817/848/16.

Так, постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 21.12.2016 у даній справі, яка набрала законної сили 04.01.2017, встановлено, що рішення суду у справі № 817/2095/14 щодо поновлення позивача відповідачем не виконано в повному обсязі та не у спосіб, що зазначений у ньому.

Так, ОСОБА_1 був поновлений поза штатом, його робочий час визнаний простоєм, до закінчення якого позивача зобовязано не виходити на роботу, надана відпустка без збереження заробітної плати по 31.12.2016.

Суд зазначає, що питання, пов'язане з фактом поновлення на роботі, вирішується відповідно до рішення суду: видається наказ про поновлення працівника на роботі та вносяться зміни до його трудової книжки.

Відповідно до п. 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58 (далі по тексту Інструкція №58) - усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Зокрема, відповідно до пункту 2.10 Інструкції №58, при поновленні працівника, який був раніше незаконно звільнений із займаної посади - визнається недійсним запис, зроблений відповідно до наказу, визнаного судом незаконним (пишеться: «Запис за № таким-то недійсний, поновлено на попередній роботі»).

Таким чином, виносячи наказ про поновлення позивача ОСОБА_2 районна державна адміністрація мала діяти з урахуванням положень Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, так як записи у трудовій книжці позивача в повній мірі мають відповідати тексту наказу.

Однак, судовим рішення у справі №817/848/16 встановлено, що у трудову книжку ОСОБА_1 такого запису відповідачем не зроблено.

Суд наголошує на тому, що винесення наказу про поновлення на посаді органом, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення, не є достатньою підставою для висновку про те, що рішення суду є виконаним, без фактичного допуску працівника до роботи та надання можливості виконувати попередні обовязки згідно трудового договору раніше укладеного між сторонами.

Статтею 24 КЗпП України визначено, що трудові правовідносини у працівника виникають не з моменту укладання трудового договору, а з моменту, коли його фактично було допущено до роботи.

Прийняття роботодавцем рішення щодо поновлення незаконно звільненого працівника на роботі без виконання роботодавцем вимог ст. 29 КЗпП та без фактичного допуску такого працівника до виконання попередніх обовязків за посадою підтверджує, що трудові правовідносини між таким працівником та роботодавцем не виникли, оскільки працівник до виконання своєї трудової функції не приступив.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, судовим рішенням у справі №817/848/16 встановлено, що внаслідок неналежного виконання роботодавцем судового рішення у справі №817/2095/14 фактичне допущення до роботи ОСОБА_1 не відбулося, а відтак трудові правовідносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 районною державною адміністрацією не виникли.

Таким чином, підстав вважати прогулом так звані дні відсутності ОСОБА_1 на робочому місці починаючи з 05 січня 2017 року у відповідача не було, оскільки фактичного допуску позивача до виконання своїх обовязків на посаді начальника управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_2 районної державної адміністрації не відбулося саме з вини відповідача працедавця.

А відтак, відсутній факт наявності прогулу з боку ОСОБА_1, оскільки на момент прийняття спірних рішень відповідачем позивач не міг вважатися державним службовцем, який без поважних причин був відсутній на службі. ОСОБА_1 фактично не набув статусу працівника, тобто особи, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором відповідно до закону.

Таким чином, суд прийшов до висновку про протиправність розпоряджень ОСОБА_2 районної державної адміністрації від 31.01.2017 року №27-к, №28-к, №29-к, №30-к, №31-к, №32-к, №33-к, №34-к, №35-к, №36-к, №37-к «Про оголошення догани ОСОБА_1М.».

Крім того, норма Закону України «Про державну службу» (частини 5 статті 66) передбачає право звільнення з посади державного службовця лише за вчинення прогулу систематично, тобто повторно протягом року. Звільненню зі служби має передувати притягнення державного службовця протягом року до іншого виду дисциплінарної відповідальності за прогул без поважних причин.

Судом встановлена протиправність таких розпоряджень голови ОСОБА_2 райдержадміністрації від 31.01.2017 року №27-к, №28-к, №29-к, №30-к, №31-к, №32-к, №33-к, №34-к, №35-к, №36-к, №37-к щодо оголошення доган за прогул без поважних причин та безпідставність самого застосування до позивача дисциплінарних стягнень у вигляді доган.

Таким чином, оскільки факт систематичного вчинення ОСОБА_1 протягом року прогулу без поважних причин, як підстава для звільнення позивача, спростовується наявними доказами в матеріалах справи, то розпорядження ОСОБА_2 райдержадміністрації від 31.01.2017 року №38-к «Про звільнення ОСОБА_1М.» є протиправним та підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 поновленню на посаді начальника управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_2 районної державної адміністрації з 01.02.2017.

Згідно з частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок №100), у разі визнання середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку (Абзац 4 пункту 2 Порядку)

Вказаний абзац пункту 4 Порядку №100 регламентує, що в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Як підтверджено наявними матеріалами справи та встановлено судовим рішенням у справі № 817/848/16 від 21.12.2016 (набрання законної сили 04.01.2017) період простою та надання відпустки ОСОБА_1 з 19.05.2015 є порушенням норм законів про працю, чим фактично позбавлено позивача його права на працю, можливість заробляти собі на життя працею та право на отримання заробітної плати. Крім того, суд зазначає, що лише 19.05.2016 ОСОБА_2 районна державна адміністрація Рівненської області прийняла розпорядження №93-к, відповідно до пункту 1 якого ОСОБА_1 був поновлений на своїй посаді з 18.07.2014. Тобто, з моменту попереднього звільнення з посади 18.07.2014 позивач був позбавлений права на отримання відповідного заробітку.

Тобто, відповідно до встановлених Порядком №100 норм нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивачу за період з 01.02.2017 по дату прийняття рішення у даній справі (23.03.2017) повинно проводитися виходячи з установлених позивачу в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу, оскільки позивач не працював ні протягом останніх двох календарних місяців до звільнення, ні протягом попередніх двох місяців не зі своєї вини.

Згідно з абзацом 8 пункту 2 Порядку № 100 у разі коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулася у період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів.

Стаття 50 Закону України «Про державну службу» встановлює складові заробітної плати державного службовця, а саме: посадовий оклад; надбавки за вислугу років; надбавки за ранг державного службовця; виплати за додаткове навантаження у звязку з виконанням обовязків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; виплати за додаткове навантаження у звязку з виконанням обовязків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; премії (у разі встановлення).

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році» від 06.04.2016 №292 (набрання чинності з 01.05.2016) розмір посадового окладу керівника самостійного управління, служби, до якого відноситься посада позивача, з якої він був звільнений, - начальник управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_2 районної державної адміністрації становить 4824 грн.

За змістом прийнятого Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ посада позивача відноситься до посад категорії «Б» - посади керівників структурних підрозділів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та інших державних органів, їх заступників, керівників територіальних органів цих державних органів та їх структурних підрозділів, їх заступників (абз. 3 п.2 ч. 2 ст. 6).

Згідно з частиною 3 статті 39 Закону України «Про державну службу» державним службовцям, які займають посади категорії «Б», присвоюється 3, 4, 5, 6 ранг.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 №306 «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями» регламентований порядок присвоєння рангів відповідно до вимог Закону України «Про державну службу». Зокрема, пункт 10 встановлює, що державним службовцям, яким присвоєно ранг відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII «Про державну службу», присвоюється найнижчий ранг у межах категорії посад, до якої належить посада державної служби. При цьому строк відпрацювання для присвоєння чергового рангу включає попередній період роботи державного службовця на займаній посаді.

Таким чином, оскільки позивач мав 5 ранг державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, то позивачу зберігається 5 ранг державного службовця, надбавка до посадового окладу за який відповідно до Постанови КМУ від 06.04.2016 №292 встановлюється в розмірі 600 грн.

Крім того, суд зазначає, що враховуючи вимоги статті 52 Закону України «Про державну службу» та стаж державної служби позивача (10 років), належна ОСОБА_1 надбавка за вислугу років на державній службі становить 30% від посадового окладу, тобто 1447,20 грн.

За таких обставин, середньомісячний розмір заробітної плати позивача відповідно до вимог законодавства мав становити 6871,2 грн. (4824 грн. оклад + 1447,20 грн. надбавка за вислугу років + 600 грн. надбавка за ранг).

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п.8 Порядку №100).

Отож, заробітна плата за час вимушеного прогулу позивача (з 01.02.2017 по 23.03.2017) складає 11779,20 грн. (середньоденна заробітна плата 327,20 грн. х 36 днів).

За приписами статті 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про, зокрема, присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, необхідність їх задоволення, та наявність визначених нормами КАС України підстав для звернення до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_2 районної державної адміністрації Рівненської області з 01.02.2017 та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 6871 грн. 20 коп.

У відповідності до Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, а тому підстави для застосування ст. 94 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати розпорядження голови ОСОБА_2 районної державної адміністрації від 31.01.2017 року №27-к, №28-к, №29-к, №30-к, №31-к, №32-к, №33-к, №34-к, №35-к, №36-к, №37-к «Про оголошення догани ОСОБА_1М.», від 31.01.2017 № 38-к «Про звільнення ОСОБА_1М.».

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_2 районної державної адміністрації Рівненської області з 01.02.2017.

Стягнути з ОСОБА_2 районної державної адміністрації Рівненської області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01.02.2017 по 23.03.2017 включно в розмірі 11779 грн. 20 коп. (сума вказана без урахування сплати податків та інших обовязкових платежів, які підлягають стягненню під час виплати її працівнику).

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління освіти, молоді та спорту ОСОБА_2 районної державної адміністрації Рівненської області з 01.02.2017 та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 6871 грн. 20 коп. звернути до негайного виконання.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.