Справа № 815/5041/16
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5041/16
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

секретар судового засідання Станкова О.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування дисциплінарного стягнення та наказу від 01.09.2016 № 179, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 та, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог (а.с.32-33 т.2) і письмових пояснень (а.с.34-38 т.2), просить суд визнати протиправними та скасувати накладене дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани на капітана 3 рангу ОСОБА_1 оголошеного 01 вересня 2016 року особисто тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 капітаном 2 рангу ОСОБА_2 за висновками Акту службового розслідування від 31 серпня 2016 року № 3048, та наказ Військової частини НОМЕР_1 від 01.09.2016 № 179 «Про результати службового розслідування» на підставі Акту службового розслідування № 3048 від 31.08.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем Конституції та законів України, оскільки позивач не вчиняв дисциплінарного проступку, а командир військової частини НОМЕР_1 не мав законного права та повноважень накладати дисциплінарні стягнення. Крім того, наказ тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 капітана 2 рангу ОСОБА_2 від 01.09.2016 № 179 Про результати службового розслідування прийнято на підставі Акту службового розслідування № 3048 від 31.08.2016 року, а службова перевірка проведена з порушенням Інструкції № 82, оскільки не встановлено наявність чи відсутність подій, з приводу якої призначено розслідування, та її обставини; наявність причинного зв`язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, та неправомірними діями військовослужбовця; конкретні неправомірні дії військовослужбовця, якими вчинено правопорушення; вимоги чинного законодавства чи інших нормативно-правових актів, які було порушено; форму вини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до скоєного; умови та причини, що сприяли правопорушенню; чи вчинено правопорушення під час виконання військовослужбовцем службових обов`язків. Так, позивач вказує на порушення порядку накладення та виконання на останнього дисциплінарного стягнення, оскільки під час проведення співбесіди командиром ВЧ НОМЕР_1 не доведено позивачу в чому полягала суть вчиненого порушення військової дисципліни, з наказом позивача ознайомлено лише 12.10.2016 року, щ суперечить вимогам ст.96 Дисциплінарного статуту, заперечення, заяви та клопотання позивача не враховано під час проведення співбесіди та надана можливість їх записати лише 02.09.2016 року, не з`ясовано чи було порушення і в чому воно проявлялось, а також позивач зазначає, що останньому не доводились вимоги щодо порядку та термінів оскарження рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Щодо відсутності дисциплінарного правопорушення, позивач пояснює тим, що 22.07.2016 року звернувся до стройової частини для реєстрації службового документу та оскільки двері з незрозумілих причин були зачинені, вимушений був постукати. Після прийняття рапорту та ознайомлення з його змістом, старший матрос ОСОБА_3 відмовила в його реєстрації, повідомивши про необхідність підписання рапорту начальником ОСОБА_1 та, після підписання, подання у встановлений командиром час. Позивач, відповідно до Інструкції з діловодства в Збройних Силах України, наказав ОСОБА_3 прийняти та зареєструвати службовий документ, проте остання проігнорувала вказане звернення та наказ позивача з посиланням на командира ВЧ НОМЕР_2 , в підтвердження чого подала скаргу від 22.07.2016 року на дії позивача. Отже, позивач вважає, що саме недисциплінованість самого відповідального виконавця штабу старшого матроса ОСОБА_3 стала наслідком викладених у її скарзі подій, а не поведінка позивача, оскільки про нетактовність або некоректність дій ОСОБА_1 старший матрос не зазначає, а відповідно до ст.ст.29, 30, 32 Статуту внутрішньої служби, позивач мав право віддавати підлеглому накази, а вона зобов`язана беззастережно їх виконувати, крім віддання явно злочинного наказу, і ставитися з повагою. Про віддання явно злочинного наказу ОСОБА_3 у скарзі також не посилається, що підтверджує протиправність її поведніки. Таким чином позивач правомірно звертався до стройової частини для реєстрації службового документу, що фактично виключає доводи, з яких на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани, у зв`язку з чим останній просить суд визнати протиправними та скасувати накладене дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани на капітана 3 рангу ОСОБА_1 оголошеного 01 вересня 2016 року особисто тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 капітаном 2 рангу ОСОБА_2 за висновками Акту службового розслідування від 31 серпня 2016 року № 3048, та наказ Військової частини НОМЕР_1 , який прийнято на підставі незаконно проведеного службового розслідування та за відсутності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні, надав до суду письмові заперечення (а.с.44-45 т.1), вмотивовані тим, що капітан 3 рангу ОСОБА_1 22.07.2016 року у грубій формі звернувся до чергового санітарного інструктора медичного пункту старшого матроса ОСОБА_4 та вимагав надати йому звільнення від виконання службових обов`язків, на що ОСОБА_4 відповіла про неможливість надання такої довідки у відповідності до ст.257 Статуту Внутрішньої служби ЗСУ. Так, посилання позивача на відмову останньому у прийнятті рапорту відповідальним виконавцем штабу старшим матросом ОСОБА_3 не відповідають дійсності, оскільки відповідальним виконавцем було наголошено ОСОБА_1 щодо тривання у стройовій частині внутрішньої роботи та про те, що рапорт не підписаний його начальником, але позивач все одно в грубій формі вимагав зареєструвати його рапорт, після чого вказаній особі стало зле, оскільки остання перебувала у стані вагітності. Так, позивачем не надано жодних доказів в підтвердження необхідності раптової медичної допомоги 22.07.2016 року або його тяжкого стану. Відповідачем проведено службове розслідування по вказаному факту стосовно капітана 3 рангу ОСОБА_1 та з метою з`ясування причин та обставин, що сприяли даному факту, за результатами якого зроблено висновок, що вказаний випадок став можливим внаслідок низьких морально-ділових якостей позивача, який порушив вимоги ст.ст.11, 49 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України та вимоги Кодексу честі офіцера капітана 3 рангу ОСОБА_5 та запропоновано за вказані порушення притягнути до дисциплінарної відповідальності. Під час проведеної з позивачем 31.08.2016 року бесіди його повідомлено про вид дисциплінарного стягнення, який буде до нього застосовано, а саме сувора догана. Наказом № 179 від 01.09.2016 року за порушення вимог ст. 11, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та вимог Кодексу честі офіцера капітану 3 рангу ОСОБА_1 оголошено сувору догану. Під час службового розслідування позивач відмовився від надання пояснень про наявність чи відсутність вказаної події та від нього не надходило письмових пояснень, заяв чи клопотань. Відповідно до Наказу командувача ВМ ЗСУ від 02.07.2016 року №93 позивач перебуває у розпорядженні командувача ВМС ЗСУ, виконує обов`язки військової служби в межах, визначених командиром ВЧ НОМЕР_1 , а тому посилання останнього на відсутність повноважень у вказаної особи щодо прийняття до позивача відповідних рішень є безпідставними. Також відповідач зазначав, що позивач систематично порушує військову дисципліну, не повідомляє де він знаходиться, з неповагою ставиться до командирів, дії ВЧ НОМЕР_1 цілком правомірні та ґрунтуються на нормах чинного законодавства, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно із пунктом 10 частини 1 статті 3 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанцій без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У зв`язку з відсутністю потреби заслухати свідка чи експерта, справу вирішено розглянути в порядку ч.6 ст.128 КАС України.
Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Згідно з п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України, публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1996 року перебуває на військовій службі та наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 02.07.2016 року № 93 його звільнено із посади заступника командира батальйону управління по роботі з особовим складом 37 окремого полку зв`язку Військово-Морських Сил Збройних Сил України та наказано вважати таким, що перебуває у розпорядженні командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України.

01.08.2016 року наказом № 149 тимчасово виконуючого обов`язки Командира Військової частини НОМЕР_1 капітана 2 рангу ОСОБА_2 на підставі скарги відповідального виконавця штабу старшого матросу ОСОБА_3 від 22.07.2016 року №1264-Р, призначено службове розслідування щодо порушення розпорядку дня стройової частини капітаном 3 рангу ОСОБА_1 , з метою з`ясування причин та обставин .

Наказом Командира ВЧ НОМЕР_1 від 17.08.2016 року №160 «Про продовження терміну службового розслідування», на підставі рапорту офіцера відділення по роботі з особовим складом молодшого лейтенанта Кудряшової ОМ. Від 15.08.2016 року №1442-Р, продовжено термін службового розслідування строком на 15 діб.

На виконання вимог наказів №№ 149, 160 офіцером відділення по роботі з особовим складом молодшим лейтенантом ОСОБА_6 проведено службове розслідування та складено відповідний акт службового розслідування від 31.08.2016 року №3048, зі змісту якого вбачається, що 22.07.2016 року капітан 3 рангу ОСОБА_1 порушив розпорядок роботи стройової частини, вимагаючи зареєструвати йому рапорт під час роботи з документами, а саме: 22.07.2016 року під час внутрішньої роботи стройової частини (визначену розпорядком роботи стройової частини та затверджену командиром ВЧ НОМЕР_1 ) у двері стройової частини із сильним стуком прибув позивач та вимагав зареєструвати йому рапорт, який був не підписаний його начальником, на що старший матрос ОСОБА_3 повідомила про необхідність підписання вказаного рапорту начальником ОСОБА_1 та звернення для реєстрації у встановлений командиром час. Після чого позивач почав підвищувати голос на вказану особу та вимагав на дуже високих тонах щоб у нього прийняли рапорт. На прохання не кричати ОСОБА_1 не звертав уваги та продовжував, внаслідок чого старшому матросу ОСОБА_3 стало зле, яка перебувала у стані вагітності.

Вказані свідчення підтвердили діловод штабу матрос ОСОБА_7 , матрос ОСОБА_8 та матрос ОСОБА_9 .

За результатами службового розслідування складено відповідний акт службового розслідування від 30.08.2016 року (зареєстрований 31.08.2016 року №3048), згідно якого зроблено висновок, що капітан 3 рангу ОСОБА_1 22.07.2016 року у грубій формі вимагав зареєструвати його рапорт під час роботи з документами, чим порушив розпорядок роботи стройової частини, нетактовно та некоректно поводив себе з посадовими особами стройової частини, що стало можливим внаслідок низьких морально-ділових якостей вказаного військовослужбовця, який порушив вимоги ст.ст.11, 49 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України та вимоги Кодексу честі офіцера капітана 3 рангу ОСОБА_5 та запропоновано за вказані порушення притягнути до дисциплінарної відповідальності (а.с.66-68 т.1).

Відповідно до вимог статті 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України після розгляду акту тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 капітана 2 рангу ОСОБА_2 проведено бесіду та доведено до відома капітана 3 рангу ОСОБА_1 рішення про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани, про що складено аркуш бесіди, з яким позивач ознайомлений 02.09.2016. При цьому в п.6 аркуша бесіди в графі вид дисциплінарного стягнення, що буде застосовано, вказано сувору догану (а.с.17 т.1).

01.09.2016 року наказом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 капітана 2 рангу ОСОБА_2 № 179 на підставі акту проведення службового розслідування від 31.08.2016 року №3048 за порушення вимог ст. 11, ст. 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та вимог Кодексу честі офіцера, оголошено сувору догану капітану 3 рангу ОСОБА_1 (а.с.136 т.1).

Того ж дня до службової картки капітана 3 рангу ОСОБА_1 в розділ Стягнення внесено відомості: вид стягнення сувора догана; стягнення накладено за порушення ст. 11, 49 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, дата вчинення проступку - 22.07.16 року; стягнення накладено 01.09.16 наказом № 179 командиром в/ч НОМЕР_1 .

Поряд з цим, із вищенаведеним наказом №179 від 01.09.2016 року позивача ознайомлено лише 12.10.2016 року (а.с.64-65 т.1) на його вимогу згідно заяви від 12.10.2016 року вх.№1994 (а.с.63 т.1).

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади; до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження, що визначено ч.ч.1, 2 ст.2 КАС України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24 березня 1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут) та Законом України "Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 548-XIV(далі - Статут внутрішньої служби).

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Згідно з вимогами ст. 4 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до п. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Згідно п. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Відповідно до п. 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України Кожний військовослужбовець повинен піклуватися про збереження свого здоров`я, не приховувати хвороб, суворо додержуватися правил особистої, громадської гігієни та утримуватися від шкідливих звичок (куріння і вживання алкоголю). Кожний командир (начальник) зобов`язаний забезпечити у підпорядкованій йому частині (підрозділі) додержання військовослужбовцями правил особистої і громадської гігієни.

Відповідно до ст.49 Статуту, військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Усі військовослужбовці повинні під час зустрічі (обгону) вітати один одного, додержуючись правил, визначених Стройовим статутом Збройних Сил України. Військове вітання - це вияв взаємної поваги і згуртованості військовослужбовців.

Як вбачається з ст. 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 68 Дисциплінарного статуту на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-95 Дисциплінарного статуту.

Згідно ст. 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ст. 84 Дисциплінарного статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Статтею 85 Дисциплінарного статуту визначено, що, службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Згідно ст. 86 Дисциплінарного статуту після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Аналізуючи зміст акту службового розслідування, судом встановлено, що під час службового розслідування не було з`ясовано обставини, які мали суттєве значення для вирішення питання про притягнення капітана 3 рангу ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Так, 01.08.2016 року наказом № 149 тимчасово виконуючого обов`язки Командира Військової частини НОМЕР_1 капітана 2 рангу ОСОБА_2 на підставі скарги відповідального виконавця штабу старшого матросу ОСОБА_3 від 22.07.2016 року №1264-Р, призначено службове розслідування щодо порушення розпорядку дня стройової частини капітаном 3 рангу ОСОБА_1 , з метою з`ясування причин та обставин .

Наказом Командира ВЧ НОМЕР_1 від 17.08.2016 року №160 «Про продовження терміну службового розслідування», на підставі рапорту офіцера відділення по роботі з особовим складом молодшого лейтенанта Кудряшової ОМ. Від 15.08.2016 року №1442-Р, продовжено термін службового розслідування строком на 15 діб.

На виконання вимог наказів №№ 149, 160 офіцером відділення по роботі з особовим складом молодшим лейтенантом ОСОБА_6 проведено службове розслідування та складено відповідний акт службового розслідування від 31.08.2016 року №3048, зі змісту якого вбачається, що 22.07.2016 року капітан 3 рангу ОСОБА_1 порушив розпорядок роботи стройової частини, вимагаючи зареєструвати йому рапорт під час роботи з документами.

Так, зі змісту вказаного акту не вбачається о котрій годині позивач звернувся для реєстрації рапорту.

При цьому, згідно витягу з наказу Командира ВЧ НОМЕР_1 «Про організацію служби військ та бойового навчання у 2016 році» від 29.12.2015 року №155, відповідно до розпорядку стройової частини з 08.20 до 10.00 відбувається прийом документації для доповіді командиру полку, начальнику штабу полку, доведення та видача документів виконавцям (а.с.154-155 т.1).

Однак, згідно постанови Одеського окружного адміністративного суду від 27.01.2017 року по справі №815/5042/16, яка набрала законної сили 21.02.2017 року (а.с.62-67 т.2), судом встановлено наступне.

22.07.2016 року в книзі обліку хворих в амбулаторії військової частини НОМЕР_1 зареєстровано 2 звернення капітана 3 рангу ОСОБА_1 , а саме: запис під порядковим №432, яким засвідчується звернення о 08:45, за результатом якого його звільнено від службових обов`язків на одну добу, та запис під порядковим №433, яким засвідчується друге звернення о 09:50, за результатом якого йому надано допомогу.

При цьому запис під порядковим №432 в частині звільнення від службових обов`язків на одну добу перекреслено.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи позивач 22.07.2016 року двічі звертався до чергового санітарного інструктора

Разом з цим в акті службового розслідування надається оцінка обставинам, які виникли о 09:50 годині лише під час другого звернення капітана 3 рангу ОСОБА_1 , і не встановлено жодних обставин стосовно першого звернення, яке було о 08:45 годині, не встановлені обставини з яких перекреслено запис під порядковим №432 в частині звільнення від службових обов`язків на одну добу та не встановлено, у зв`язку з чим капітан 3 рангу ОСОБА_1 повторно був змушений звернутись до медичного пункту, не зважаючи на те, що у відповідності до запису під порядковим №432 його було звільнено від службових обов`язків на одну добу.

З наведених підстав суд дійшов висновку що службове розслідування відносно капітана 3 рангу ОСОБА_1 було проведено без з`ясування всіх обставини, які мали суттєве значення для вирішення питання про притягнення капітана 3 рангу ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Отже, з урахуванням наведеного, судом встановлено, що звернення позивача про реєстрацію рапорту у час, не передбачений для здійснення таких заходів, слугувала саме бездіяльність відповідача щодо звернень до медичного пункту та необхідність фіксування факту звернення позивача до капітана 3 рангу ОСОБА_10 .

Проте, дані обставин не були з`ясовані під час проведення службового розслідування, а ґрунтуються лише на скарзі, за якою таке розслідування проведено та свідченнях діловода штабу матроса ОСОБА_7 , матроса ОСОБА_8 та матроса ОСОБА_9 .

Згідно довідки від 30.08.2016 року визначено, що приблизно о 9 годині 00 хвилин капітан 3 рангу ОСОБА_1 відмовився давати пояснення стосовно вимог надання звільнення за станом здоров`я 22.07.2016 року протягом робочого дня (а.с.152 т.1).

При цьому, довідки щодо відмови позивача у наданні пояснень з приводу призначеного службового розслідування на підставі скарги відповідального виконавця штабу старшого матросу ОСОБА_3 від 22.07.2016 року №1264-Р, відповідачем до суду не надано.

А з пояснень позивача вбачається, що останнього взагалі обмежено у даному праві на захист власної особи.

При цьому, судом встановлено, що службове розслідування призначено 01.08.2016 року та закінчено 30.08.2016 року, що підтверджує факт не відібрання пояснень у особи, стосовно якої проводиться службове, оскільки довідок на протязі вказано проміжку часу про відмову у наданні пояснень ОСОБА_1 , відповідачем до суду не надано.

З урахуванням наведеного, висновки, викладені в акті не можуть слугувати підставою для прийняття відповідних рішень відповідачем.

З огляду на порушення відповідачем порядку проведення службового розслідування, співбесіди із позивачем та під час прийняття Наказу №179 від 01.09.2016р., яким тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 капітаном 2 рангу ОСОБА_2 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани на капітана 3 рангу ОСОБА_1 , та оскільки відповідачем не з`ясовано усіх фактичних обставин, що призвело до неправильного висновку і як наслідок безпідставного оголошення позивачу дисциплінарного стягнення, рішення, прийняте за результатом розгляду такого розслідування, є протиправним та підлягає скасуванню.

Поряд з цим, з оскаржуваним наказом №179 від 01.09.2016 року позивача ознайомлено лише 12.10.2016 року, тобто понад місячний строк з моменту його прийняття, що суперечить вимогам ст.88 Дисциплінарного статуту ЗСУ, якою встановлено, що військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Також, згідно с.96 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках - не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення. Після закінчення зазначеного строку стягнення не виконується, а лише заноситься до службової картки військовослужбовця.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 105 КАС України, адміністративний позов може містити вимоги про:

1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб`єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень;

2) зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії;

3) зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю;

5) виконання зупиненої чи невчиненої дії;

6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Приписами ст. 162 КАС України, визначено, що при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про:

1) визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення;

2) зобов`язання відповідача вчинити певні дії;

3) зобов`язання відповідача утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача коштів;

5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян;

6) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян;

7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи встановлені судом обставини та зазначені приписи КАС України, з метою гарантування дотримання і захисту прав, свобод, інтересів позивача, у даних публічно-правових відносинах від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд дійшов висновку, про наявність підстав для задоволення позовних вимог, про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкту владних повноважень, а саме: наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.09.2016 року № 179 Про результати службового розслідування.

Разом з тим позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування, накладеного дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани на капітана 3 рангу ОСОБА_1 та оголошеного 01 вересня 2016 року особисто тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 капітаном 2 рангу, ОСОБА_2 за висновками акту службового розслідування від 31 серпня 2016 року № 3048, є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки судом встановлено протиправність наказу №179 від 01.09.2016р., яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення та суд дійшов висновку про необхідність його скасування, тим самим скасовано і саме дисциплінарне стягнення, оскільки застосування дисциплінарного стягнення можливе лише при наявності відповідного рішення (наказу) суб`єкту владних повноважень.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Приймаючи до уваги вищевикладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки вимога позивача про визнання протиправним та скасування, накладеного дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани на капітана 3 рангу ОСОБА_1 та оголошеного 01 вересня 2016 року особисто тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 капітаном 2 рангу, ОСОБА_2 за висновками акту службового розслідування від 31 серпня 2016 року № 3048 як окремий спосіб захисту порушеного права позивача задоволенню не підлягає з підстав не відповідності його наведеним нормам КАС України, відповідно до яких скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення гарантує відновлення, дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування дисциплінарного стягнення та наказу від 01.09.2016 № 179 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 від 01.09.2016 № 179 «Про результати службового розслідування», прийнятий на підставі Акту службового розслідування № 3048 від 31.08.2016 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя П.П.Марин