Справа № 819/1350/16
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року Справа № 876/903/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Тернопільської об»єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання нечинним та скасування наказу про проведення перевірки,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2016 року позивач - ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Тернопільської об»єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі - Тернопільська ОДПІ), в якому просив визнати нечинним та скасувати наказ начальника Тернопільської ОДПІ № 1116 від 28.09.2016 року про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що він зареєстрований з 21.02.1994 року як суб»єкт господарювання, перебуває на обліку як платник податків у Тернопільській ОДПІ, основним видом діяльності є виготовлення виробів із бетону для будівництва. 28.09.2016 року начальником Тернопільською ОДПІ прийнято наказ №1116 про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, дотримання вимог правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року тривалістю 10 робочих днів з 10.10.2016 року. Позивач вважав, що даний наказ не відповідає вимогам податкового законодавства та підлягає скасуванню.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, ФОП ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити, з підстав, викладених у своїй апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 21.02.1994 року зареєстрований як фізична особа - підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, з 17.03.1994 року перебуває на обліку як платник податків у Тернопільській ОДПІ, основний вид економічної діяльності - виготовлення виробів із бетону для будівництва.

28.09.2016 року начальником Тернопільської ОДПІ прийнято наказ №1116 про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, дотримання вимог правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року тривалістю 10 робочих днів з 10.10.2016 року.

Зі змісту наказу вбачається, що він прийнятий на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, статті 77 ПК України та плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок суб»єктів господарювання на III квартал 2016 року.

Також, документальна планова перевірка фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 передбачена планом-графіком проведення документальних планових виїзних перевірок суб»єктів господарювання на III квартал 2016 року, затвердженого 30.06.2016 року головою ДФС України Насіровим Р.М., який сформовано згідно вимог наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Порядку формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків» від 02.06.2015 року №524.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ініціювання податковим органом документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 відповідно до наказу Тернопільської ОДПІ №1116 від 28.09.2016 року вчинено на підставі визначених на це законом підстав, а тому відповідач при прийнятті спірного наказу діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України, позовні вимоги є необґрунтованими.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, а також права та обов»язки платників податків і зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов»язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи (пункт 75.1 статті 75 ПК України).

Як передбачено підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов»язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об»єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Порядок проведення документальних планових перевірок визначений у статті 77 ПК України.

У пункті 77.1 статті 77 ПК України закріплено, що документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Згідно з пунктом 77.2 статті 77 ПК України до плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.

Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Наведеними нормами ПК України встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема, документальних планових виїзних. Повне їх дотримання може бути належною підставою для винесення наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.

Поряд з цим, з метою забезпечення єдиного підходу до формування щоквартального плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків розроблено Порядок формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 02.06.2015 року № 524, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.06.2015 року за №751/27196.

Пунктом 4 розділу V «Порядок відбору до плану-графіка самозайнятих осіб» зазначеного Порядку передбачено критерії відбору самозайнятих осіб:

1) високого ступеня ризику: перевищення суми доходів, отриманих платником податків за ознаками, визначеними Довідником ознак доходів, 127 (інші доходи) та/або 157 (дохід, виплачений самозайнятій особі), суми доходу від провадження господарської діяльності на 10 відсотків та більше; перевищення обсягів експортних операцій над задекларованою сумою доходу на 10 відсотків та більше; заниження податкового зобов»язання в обсязі, що становить 10 відсотків та більше суми задекларованих податкових зобов»язань з податку на додану вартість за календарний рік та/або завищення податкового кредиту з податку на додану вартість в обсязі, що становить 5 відсотків та більше суми задекларованого податкового кредиту з податку на додану вартість; декларування сум доходу на рівні або менше рівня витрат, які враховуються при визначенні об»єкта оподаткування; розмір інших витрат, у тому числі вартість виконаних робіт, наданих послуг становить 30 відсотків або більше задекларованої в податковій звітності вартості документально підтверджених витрат, пов»язаних з господарською діяльністю платника податків; наявність розбіжностей між сумою чистого оподатковуваного доходу, відображеною в декларації про майновий стан і доходи, та сумою доходу, зазначеною у звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, на 5 відсотків та більше; нарахування та виплата доходів за ознаками, визначеними Довідником ознак доходів, 101 (заробітна плата, нарахована (виплачена)) та/або 102 (виплати відповідно до умов цивільно-правового договору) без утримання, перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб та/або єдиного внеску; порушення встановлених строків сплати єдиного внеску більше ніж на 365 днів; невідповідність обсягів імпортних операцій задекларованому доходу або обсягам постачання на 20 відсотків та більше; наявність інформації, що свідчить про ухилення від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом;

2) середнього ступеня ризику: кількість найманих працівників менше за кількість зареєстрованих реєстраторів розрахункових операцій (окремо на господарську одиницю); декларування від»ємного значення з податку на додану вартість при здійсненні імпортних операцій; декларування податкових зобов»язань з податку на додану вартість на рівні податкового кредиту; наявність розбіжностей між задекларованою сумою загального оподатковуваного доходу або податкових зобов»язань з податку на додану вартість та сумою розрахункових операцій, проведених із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій (книги обліку розрахункових операцій) в обсязі, що перевищує 10 відсотків; загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з розділом V Кодексу, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп»ютерної мережі, нарахована (сплачена) особі, яка не зареєстрована платником податку на додану вартість, протягом останніх 12 календарних місяців, перевищує обсяг, визначений статтею 181 розділу V Кодексу, більше як на 2 відсотки; невідповідність обсягів імпортних операцій задекларованій сумі загального оподатковуваного доходу або обсягам постачання з податку на додану вартість у розмірі, що перевищує 20 відсотків; наявність відносин із контрагентами, які знаходяться в розшуку або ліквідовані, або визнані банкрутами, якщо сума операцій досягає понад 10 відсотків загального обсягу постачання; ввезення на митну територію України підакцизних товарів в обсягах понад 50 відсотків задекларованої суми доходу за рік; порушення встановлених строків сплати єдиного внеску менше ніж на 365 днів;

3) незначного ступеня ризику: заниження податкового зобов»язання в обсязі, що становить менше 10 відсотків суми задекларованих податкових зобов»язань з податку на додану вартість за календарний рік та/або завищення податкового кредиту з податку на додану вартість в обсязі, що становить менше 5 відсотків суми задекларованого податкового кредиту з податку на додану вартість; обсяг операцій із пов»язаними особами перевищує 20 відсотків задекларованої в податковій звітності вартості документально підтверджених витрат, що враховуються при визначенні об»єкта оподаткування; декларування сум податку на додану вартість до відшкодування з бюджету.

Позивач вважає, що відповідно до наведених критеріїв він відноситься до самозайнятих осіб з середнім ступенем ризику, оскільки не підпадає під жодну ознаку, що характеризує підприємців високого ступеня ризику. Представник відповідача, відносячи позивача до категорії само зайнятих осіб з високим ступенем ризику вказує на те, що сума доходу платника податків за 2015 рік майже дорівнює витратам за цей період. При цьому відповідач вказує, що під інші критерії, якими характеризується самозайнята особа з високим ступенем ризику, ОСОБА_1 не підпадає.

Колегія суддів не погоджується з твердженням представника відповідача про те, що позивач підпадає під категорію самозайнятих осіб з високим ступенем ризику, виходячи з такого.

Як встановлено постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.09. 2016 року у справі №819/974/16 з податкової декларації про майновий стан і доходи фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за 2015 рік сума отриманого доходу від провадження господарської діяльності за рік склала 2 610 093,00 грн., сума документально підтверджених витрат за цей період становить 2 536 313,00 грн., у тому числі 1 905 116,00 грн. - вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, 146 894,00 грн. - витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату, 484 303,00 грн. - інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг, сума чистого оподатковуваного доходу становить 73 780,00 грн. Наведені обставини підтверджують той факт, що позивач декларує дохід вищий, ніж понесені витрати в межах господарської діяльності. Разом з тим, під категорію самозайнятих осіб з високим ступенем ризику підпадають особи, які декларують суми доходу на рівні або менше рівня витрат, які враховуються при визначенні об»єкта оподаткування, тобто позивач не відноситься до категорії осіб з високим ступенем ризику.

Також постановою встановлено, що у березні 2015 року Тернопільською ОДПІ проводилась документальна планова виїзна перевірка фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, про що складено акт від 30.03.2015 року № 2371/19-18-17-02/НОМЕР_1.

Відповідно до акту попередньої документальної планової виїзної перевірки від 30.03.2015 року № 2371/19-18-17-02/НОМЕР_1 фізична особа - підприємець ОСОБА_1 протягом 2012, 2013 та 2014 років також декларував дохід, отриманий від провадження господарської діяльності, вище витрат, пов»язаних з такою діяльністю. Таким чином, підстав відносити підприємця до самозайнятих осіб з високим ступенем ризику у податкового органу не було, враховуючи показники діяльності не лише попереднього року - 2015, а й 2012-2014 років.

Таким чином, судом встановлено, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 відноситься до суб»єктів господарювання із середнім ступенем ризику, відтак відповідно до приписів пункту 77.2 статті 77 ПК України планова документальна перевірка останнього повинна проводитись не частіше ніж раз на два календарних роки.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відтак, прийняття рішення про проведення планової перевірки позивача у 2016 році, при тому, що попередня проводила у 2015 році, є порушенням пункту 77.2 статті 77 ПК України.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що ініціювання податковим органом документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, відповідно до наказу Тернопільської ОДПІ №1116 від 28.09.2016 року, вчинено за відсутності визначених на це законом підстав, а тому відповідач при прийнятті спірного наказу діяв не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України, через що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального права, суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору помилково встановив фактичні обставини справи та надав їм неналежну правову оцінку через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою адміністративний позов задовольнити.

Крім цього, з матеріалів справи видно, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1378 грн. за подання адміністративного позову та 1515,80 грн. - за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб»єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб»єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 6 цієї статті встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду задоволено заявлені позовні вимоги, то таким чином, на користь позивача слід присудити 2893,80 грн. (1378+1515,80) сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити, постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року у справі №819/1350/16 - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Тернопільської об»єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області від 28 вересня 2016 року №1116 про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1.

Присудити на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1) суму сплаченого судового збору у розмірі 2 893 (дві тисячі вісімсот дев»яносто три) гривні 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської об»єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

В.В. Святецький

Повний текст постанови виготовлено та підписано 06.04.2017 року.