Справа № 426/2658/17
Суддя: Осіпенко Л. М.
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 426/2658/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Осіпенко Л.М.,

за участю секретаря - Бєлікової-Грибінюк І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Сватове адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону № 3 БПРП Соколова Романа Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №934526 від 11.02.2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора роти № 3 батальйону № 3 БПРП Соколова Романа Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №934526 від 11.02.2017 року. Свої вимоги мотивував тим, що 11.02.2017 року інспектором Соколовим Романом винесено постанову серії АР №934526 від 11.02.2017 року у справі про адміністративне правопорушення. Зазначеною постановою позивача було визнано винним у порушенні пункту 9.8 Правил дорожнього руху (ПДР) та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Позивач вказує на те, що дана постанова є необґрунтованою та винесена із порушенням норм процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню з огляду на таке: згідно вказаної постанови про адміністративне правопорушення, 11.02.2017 року о 12 год. 15 хв. ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом ДЕО ЛАНОС, державний номерний знак НОМЕР_1 на автодорозі Р-07 Чугуїв-Мілове 191 км рухався за межами населеного пункту без увімкненого ближнього світла фар, чим порушив вимоги п. 9.8 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 122 КУпАП України у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. Позивач зазначив, що інспектор Соколов Роман в порушення п. 9 розд. ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 р. № 1395 не представився, документи на прохання позивача не надав, не роз'яснив йому права та обов'язки, відмовив у розгляді клопотання щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з необхідністю позивача скористатися юридичною допомогою. Посилається на ст. 251 КУпАП, згідно якої дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи, встановлюється протоколом про адміністративне правопорушення. Зазначив, що відповідачем при складанні постанови про адміністративне правопорушення не надано доказів правомірності застосування відеокамери, на яку був здійснений відеозапис. Таким чином, інспектор вийшов за межі своїх повноважень та запис на відеокамеру не може братись до уваги як доказ у цій справі. 11.02.2017 р. позивач дійсно керував автомобілем ДЕО ЛАНОС, державний номер РВ402СЕ з вимкненим ближнім світлом фар і був зупинений відповідачем, яким було повідомлено, що відповідно до п. 9.8 ПДР з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар. Враховуючи відсутність в конструкції транспортного засобу денних ходових вогнів, порушення п. 9.8 ПДР було негайно позивачем усунуто на місці шляхом увімкнення ближнього світла фар. Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку тягне за собою накладення штрафу від двадцяти п'яти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Проте згідно підпункту Г пункту 9.1. ПДР, увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби є попереджувальним сигналом. В той же час диспозиція ч. 2 ст.122 КУпАП передбачає притягнення до відповідальності водіїв транспортних засобів за порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку. Відповідно до ст. 125 КУпАП інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, тягнуть за собою попередження. Водночас статті 121-128, частини перша і друга статті 129, статті 139 і 140 КУпАП не містять положень про встановлення відповідальності за таке порушення ПДР як не увімкнення ближнього світла фар з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами. З огляду на це відповідач мав притягнути позивача до відповідальності саме за ст. 125 КУпАП. Таким чином відповідачем невірно кваліфіковано дії позивача та помилково притягнуто йогодо відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а не за ст. 125 КУпАП, що є прямим порушенням принципу законності, встановленого ст. 7 КУпАП. Враховуючи це, просить скасувати постанову серії АР № 934526 від 11.02.2017 р., а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 - закрити у зв'язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення саме за диспозицією ч. 2 ст. 122 КУпАП.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Підтвердив суду, що він дійсно 11.02.2017 р. керував автомобілем ДЕО ЛАНОС з вимкненим ближнім світлом фар і був зупинений відповідачем, але відповідач не вірно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 122 КУпАП, відповідальність, за яку передбачено покарання у виді штрафу, а повинен був кваліфікувати за ст. 125 КУпАП, відповідальність за яку передбачено у вигляді попередження, тому просив закрити провадження у справі.

В судовому засіданні відповідач - інспектор роти № 3 батальйону № 3 БПРП Соколов Р.В. пояснив, що 11.02.2017 р. позивач ОСОБА_1 керував автомобілем ДЕО ЛАНОС з вимкненим ближнім світлом фар і був ним зупинений, у зв'язку з чим на місці було винесено постанову про адміністративне правопорушення серії АР №934526 від 11.02.2017 року, згідно якої позивача було визнано винним у порушенні пункту 9.8 Правил дорожнього руху (ПДР) та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно постанови серії АР №934526 від 11.02.2017 року о 12 год. 15 хв. ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом ДЕО ЛАНОС, державний номерний знак НОМЕР_1 на автодорозі Р-07 Чугуїв-Мілове 191 км, рухався за межами населеного пункту без увімкненого ближнього світла фар, чим порушив вимоги п. 9.8 ПДР, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП України, у зв'язку з чим до нього застосовано стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. (а.с. 7).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких можливо встановити наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні. Тобто, належними та допустимими є такі докази, які стосуються предмету доказування та містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.

Статтею 251 КУпАП закріплено, що до доказів відносять: протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протокол про вилучення речей і документів, а також інші документи.

Як встановлено ч. ч. 2 і 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, імя та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, імя та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Всупереч вимогам вищезазначеної норми закону в постанові серії АР №934526 від 11.02.2017 року не зазначено технічний засіб, яким здійснювалася відеофіксація, а відеозапис, який долучено до матеріалів справи не оформлений належним чином, що є грубим порушенням, в зв'язку з чим суд не може прийняти до уваги, як належний доказ у справі про адміністративне правопорушення наданий відповідачем відеозапис правопорушення.

Однак, обставини руху автомобіля ДЕО ЛАНОС, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 поза населеним пунктом з вимкненим світлом фар, за відсутності в конструкції автомобіля денних ходових вогнів, визнаються самим позивачем ОСОБА_1 та підтверджуються поясненнями свідка ОСОБА_4

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4, який з відповідачем Соколовим Р.В. здійснював патрулювання суду пояснив, що 11.02.2017 р. за населеним пунктом з боку Старобільська рухався автомобіль ДЕО ЛАНОС з вимкненим ближнім світлом фар, внаслідок чого був зупинений та Соколовим Р.В. на місці було складено постанову про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Суд вважає, що посилання позивача на порушення відповідачем ст. 251 КУпАП щодо відсутності протоколу про адміністративне правопорушення, який є належним доказом того, що особою вчинене певне діяння, яке може бути кваліфіковано як адміністративне правопорушення, не заслуговує на увагу з огляду на наступне.

Так, «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 р. встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1,121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124- 1, статтями 125.126. частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Розглядаючи доводи позивача про те, що вказане порушення ПДР України не тягне за собою адміністративну відповідальність за ч.2 ст.122 КУАП, то суд враховує наступне.

Адміністративна відповідальність по ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає у разі порушення водіями транспортних засобів правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, ненадання переваги в русі маршрутним транспортним засобам, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування водієм під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Так, ч.2 ст.122 КУАП встановлено адміністративну відповідальність у виді штрафу в розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Зазначена норма, за своєю конструкцію є бланкетною, а тому у регулюванні суспільних відносин відсилає до інших нормативно-правових актів, якими, в тому числі, є Правила дорожнього руху України.

У пункті 9.8. Правил дорожнього руху України (далі Правил) встановлено, що з 1 жовтня до 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Враховуючи те, що ближнє світло фар відноситься до зовнішніх освітлювальних приладів, це правило фактично визначає порядок їх використання протягом певного періоду на рівні із вимогами розділу 19 Правил, незважаючи на положення п.п. г п.9.1 Правил, якими передбачено, що увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби є також попереджувальним сигналом.

Недотримання цього правила слід тлумачити як порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами, що передбачено диспозицією ч.2 ст.122 КУАП, у зв'язку з чим дії ОСОБА_1 за вказаною нормою кваліфіковано вірно.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст.293 КУАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає, зокрема, рішення про залишення постанови без змін, а скарги без задоволення.

З огляду на зазначене та враховуючи, що ОСОБА_1 обставини руху поза неселеним пунктом з вимкненим світлом фар не заперечує, суд вважає, що в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУАП. Доводи позивача щодо протиправності дій відповідача та необґрунтованості постанови про накладення адміністративного стягнення серії АР №934526 від 11.02.2017року спростовуються вищенаведеним, а відтак, не приймаються судом до уваги та розцінюються як уникнення адміністративної відповідальності.

Таким чином, виходячи із вимог ч.2 ст.11 КАС України, якою передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, системного аналізу положень чинного законодавства та доказів зібраних у справі, суд не знаходить підстав для задоволення позову про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття справи у зв'язку із відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 6-14, 71, 159-163, 167, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, Правилами дорожнього руху України, ч.1 ст.288 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону № 3 БПРП Соколова Романа Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №934526 від 11.02.2017 року, відмовити.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 2015 року № 3-рп/2015 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, - постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Сватівський районний суд Луганської області протягом 10 днів з дня її проголошення, а особам, які не були присутніми під час проголошення, протягом 10 днів з дня її отримання.

Повний текст постанови виготовлено 04.04.2017 р.

Суддя: Л.М.Осіпенко