Справа № 408/572/17
Суддя: Кускова Т. В.
Дата ухвалення: 2017-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 408/572/17
Провадження № 2-а/408/29/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2017 року смт. Біловодськ

Суддя Біловодського районного суду Луганської області Кускова Т.В. розглянувши у скороченому провадженні в залі суду смт. Біловосдьк справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що постановою Біловодського районного суду Луганської області від 02.08.2016р. (справа №408/1997/16-а) задоволено її адміністративний позов, яким зобовязано управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 призначену пенсію за віком починаючи з 17 травня 2014 року. Визнано неправомірним дії управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області щодо примусу ОСОБА_1 до написання нової заяви про призначення пенсії за віком починаючи з 17 травня 2014 року.

Постанова Біловодського районного суду Луганської області ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 02.11.2016р. залишена без змін.

У зв»язку з несвоєчасним отриманням щомісячних пенсійних виплат призначених підставі рішення суду вважає, що має право на одержання компенсації втрати частини доходів на та ч.2 ст.46 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати».

22.11.2016 року вона звернулась до відповідача з заявою, в якій просила провести розрахунок та виплатити їй компенсацію втрати частини доходу у зв»язку з порушенням строків виплати частини пенсії в період з червня 2014 року по листопад 2016 року включно.

Листом від 28.11.2016 року №55/к-5 їй було відмовлено у нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходу, вважає вказане рішення незаконним та протиправним.

Просила суд визнати, що визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строку її виплати. Зобов»язати Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі обчислити та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати пенсії в розмірі 28929 грн 18 коп. за період з червня 2014 року по листопад 2016 року, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати». Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі на користь ОСОБА_1 судовий збір. Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000(одна тисяча) гривень .

В судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання надав письмові заперечення проти позову, вважають, що їхні дії щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за вказаний період були законними. Крім цього вважають, що ними не порушено строки виплати пенсії відповідно до постанови Біловодського районного суду Луганської області від 02.08.2016р., оскільки вона набрала законної сили 02.11.2016р., тобто після розгляду справи апеляційною інстанцією, а тому ними не порушено строки виплати даної суми. Також вважають, що не підлягає задоволенню позов щодо виплати моральної шкоди.

Дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, суд вважає за можливе розгляд даної справи в порядку ст.. 183-2 КАС Україїни та приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою Біловодського районного суду Луганської області від 02.08.2016р. (справа №408/1997/16-а) задоволено адміністративний позов ОСОБА_1, яким зобовязано відповідача - управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 призначену пенсію за віком починаючи з 17 травня 2014 року. Визнано неправомірним дії управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області щодо примусу ОСОБА_1 до написання нової заяви про призначення пенсії за віком починаючи з 17 травня 2014 року.

Постанова Біловодського районного суду Луганської області ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 02.11.2016р. залишена без змін.

22.11.2016 року позивач звернулась до відповідача з заявою, в якій просила провести розрахунок та виплатити їй компенсацію втрати частини доходу у зв»язку з порушенням строків виплати пенсії в період з червня 2014 року по листопад 2016 року включно.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийняті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 1, 2, 3,4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі пенсії.

Компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Згідно зі ст. 55 ч.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Також судом встановлено, що листом від 28.11.2016 року №55/к-5 відповідач на заяву ОСОБА_1 про виплату компенсації втрати частини доходу, надав відповідь, в якій зазначив, що при нарахуванніпенсії управління буде керуватися положеннями п.5 ст. 45 3акону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та постановою Біловодського районного суду по справі № 408/1997/16-а від 02.11.2016. Строки виплатипенсій встановлюються відповідно до п. 1 ст.47 вказаного Закону.

Отже, аналізуючи зміст вказаного листа відповіді, суд приходить до висновку, що відповідач УПФУ в Станично-Луганському районі Луганської області, фактично здійснює підміну понять виплати суми пенсії призначеної згідно постанови Біловодського районного суду Луганської області від 02.08.2016р. та виплати і нарахування ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу (пенсії) в звязку з несвоєчасною виплатою їй вказаної пенсії в період з червня 2014 року по листопад 2016 року, яка повинна була бути нарахована відповідачем, однак вказані дії не були вчинені, у звязку з чим їх дії судом було визнано неправомірними. Тобто, суд вважає, що відповідач фактично відмовив ОСОБА_1 у здійсненні нарахування та виплати даної компенсації.

Виходячи зі змісту вищенаведених норм та встановлених по справі обставин, суд вважає, що відповідачем безпідставно відмовлено ОСОБА_1 в нарахуванні та виплаті компенсації втрати частини доходу (пенсії) за період з червня 2014 року до листопад 2016 року (період часу, за який їй зроблено перерахунок та донараховано пенсію), оскільки постановою суду від 02.08.2016 року дії управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі щодо примусу ОСОБА_1 до написання нової заяви визнано неправомірними, внаслідок чого ОСОБА_1 своєчасно не могла отримувати пенсію в розмірі, на яку мала право відповідно до чинного законодавства, а тому управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі повинно було разом з виплатою пенсії ОСОБА_1, здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходу (пенсії), оскільки компенсація виплачується в тому місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості (донарахованої пенсії).

Як зазначено в постанові Верховного суду України від 18.11.2014 року, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону № 1058-IV, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - органом ПФУ) добровільно чи на виконання судового рішення.

Посилання представника відповідача в письмових запереченнях на безпідставність вимог позивача у звязку з правомірністю їхніх дій щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 в період з червня 2014 року по листопад 2016 року є необґрунтованими, оскільки дані дії судом визнано неправомірними, судові рішення набрали законної сили.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання неправомірними дій УПФУ в Станично-Луганському районі щодо відмови у проведенні ОСОБА_1 розрахунку та виплати компенсації втрати частини доходу у зв»язку з порушенням строків виплати пенсії виплати пенсії в розмірі 28929 грн 18 коп. в період з червня 2016 року по листопад 2016 року включно та зобовязання відповідача провести розрахунок та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу у звязку з порушенням строків виплати пенсії виплати пенсії в розмірі 28929 грн 18 коп. за період з червня 2014 року по листопад 2016 року включно, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, то суд приходить до наступних висновків.

Частиною другою ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Правомірність свого рішення відповідачем в рамках даної справи не доведена.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної, Біловодським районним судом Луганської області, можуть розглядатися вимоги про відшкодування моральної шкоди лише за наявності таких умов: вимога має стосуватись моральної шкоди, завданої лише суб'єктом владних повноважень, така вимога має бути поєднана з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень. Про вказане висловлено правову позицію також у постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 18 червня 2013 року по справі № 21-204а13.

Заявлена позивачем ОСОБА_1 вимога про відшкодування моральної шкоди поєднана з вимогою про визнання протиправними дій УПФУ як суб'єкта владних повноважень, тому спір про відшкодування моральної шкоди у даній справі виник в межах публічно-правового спору, що є підставою для його розгляду.

Згідно ст. ст.32, 56, 62 Конституції Українипередбачено право фізичних та юридичних осіб на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав, свобод і законних інтересів.

Закріплення на рівні Конституції права на відшкодування моральної шкоди є гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до ч.1ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягненнядо кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення його прав. Моральна шкода може складатися вдушевних стражданнях, які особа понесла у звязку з протиправною поведінкою щодо неї.

У постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25 травня 2001 року та 27 лютого 2009 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподій фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом встановлено, що дійсно права позивача ОСОБА_1 були порушені діями УПФУ стосовно призупинення щомісячної виплати пенсії, що письмовими матеріалами справи.

Позивач ОСОБА_1 оцінила моральну шкоду в розмірі 1000 грн. та підставою для стягнення моральної шкоди вказала, що зупинення виплати спричинило їй моральні страждання, пов'язані з тяганиною при розгляді звернень, оскільки всі негативні прояви виникли на грунті переживань, пов'язаних з необхідністю доказування прав в суді. У зв'язку з порушенням прав вона змушена була прикласти значних зусиль для їх відновлення.

Проте, стверджуючи про те, що УПФУ позивачу завдано моральну шкоду, останньою не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв'язку з прийняттям рішення суб'єкта владних повноважень, не визначено, якими доказами це підтверджується, жодним доказом не доведено, що призупинення виплати викликало стресову ситуацію, а тому за таких обставин, суд приходить до переконання, що відсутні підстави для стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ст.94 КАС України суд вирішує питання про розподіл судових витрат.

Частина 1 ст.94 КАС України передбачає, що в разі ухвалення судового рішення на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

На підставі ст. 1, 2, 3, 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати», ст.46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. 22 Конституції України, ст. 71, 94, 99, 158 163, 167 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області щодо відмови у проведенні ОСОБА_1 нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу у зв"язку з порушенням строків виплати пенсії в розмірі 28929 грн 18 коп. за період з червня 2014 року по листопад 2016 року включно.

Зобов»язати управління Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області провести розрахунок та виплатиту ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу у зв"язку з порушенням строків виплати пенсіїв розмірі 28929 грн 18 коп. за період з червня 2014 року по листопад 2016 року включно.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 640 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня отримання її копії до Донецького апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Біловодський районний суд Луганської області, з подачею копії апеляційної скарги до апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Кускова Т.В.