Справа № 813/4175/16
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 року м. Львів № 813/4175/16

13 год. 15 хв.

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Клименко О.М., за участю секретаря судового засідання Єрмакової Х.Р. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1;

відповідача 1: представник не прибув;

відповідача 2: представник не прибув;

відповідач 3: представник не прибув;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області, Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправними та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і невиконання постанови суду, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - відповідач 1, ГУ МВС у Львівській області), Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі - відповідач 2, ГУ НП у Львівській області), Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - відповідач 3, УДАІ ГУ МВС у Львівській області), у якому, з урахуванням заяви про уточнення редакції позовних вимог (а.с.62-64), просить:

- визнати протиправними дії і бездіяльність голови ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області щодо застосування п. 63 «з» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України та в.о. начальника ГУ НП у Львівській області щодо невиконання зобов'язань роботодавця, приписаних Перехідними та прикінцевими положеннями Закону України «Про Національну поліцію»;

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача 1 - ГУ МВС України у Львівській області від 13.10.2016 року № 1000о/с про звільнення ОСОБА_2 на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби взводу № 4 (із забезпечення супроводження) батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ ГУ МВС України у Львівській області;

- зобов'язати відповідача 2 - ГУ НП України у Львівській області на виконання Закону України «Про Національну поліцію» запропонувати позивачу рівнозначну посаду в роту дорожньо-патрульної служби поліції, де зберігається його місце праці з виконання тих же функцій до звільнення;

- стягнути з ГУ МВС України у Львівській області в користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за періоди з 17.10.2015 року по 19.07.2016 року, оскільки такі позовні вимоги не заявлялися до ухвалення постанови Львівським окружним адміністративним судом у справі № 813/6453/15, за період невиконання судового рішення з 19 липня по 13 жовтня 2016 року та за період вимушеного прогулу з 14 жовтня 2016 року по день ухвалення судового рішення у даній справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07.11.2016 року позивачу надано копію наказу від 13.10.2016 року за № 999о/с, яким на виконання судового рішення від 19.07.2016 року позивача поновлено в органах внутрішніх справ (далі - ОВС) на раніше займану посаду інспектора дорожньо-патрульної служби взводу № 4 (із супроводження) батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ ГУ МВС України у Львівській області з 17.10.2016 року. Одночасно, надано копію наказу від 13.10.2016 року № 1000о/с про звільнення з ОВС за п. 63 «з» (через скорочення штатів) попередньо з 06.11.2015 року через припинення дії Закону України «Про міліцію» та вступу в дію 07.11.2015 року Закону України «Про Національну поліцію» відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ і наказу МВС від 06.11.2015 року № 1388 «Про організаційно-штатні питання».

На переконання позивача, ГУ МВС у Львівській області не мало жодних правових підстав для застосування п. 63 «з» Положення, оскільки звільнення у випадку поновлення могло здійснюватись відповідно до чинного Закону України «Про Національну поліцію», та у випадку відмови позивача від проходження публічної служби в поліції на запропонованій йому посаді з ініціативи ГУ МВС України у Львівській області та ГУ НП у Львській області. Вказує, що зі змісту спірного наказу вбачається, що позивача звільнено з 06.11.2015 року, а не з 13.10.2016 року. Таким чином, на переконання позивача, постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2016р. у справі №813/6453/15 залишається не виконаною, а позивач не поновлений на службі в ОВС із 17.10.2015 року; йому не виплачено середньомісячне грошове забезпечення за період невиконання судового рішення; з 19.07.2016 року по 13.10.2016 року за час вимушеного прогулу, з врахуванням вислуги років на день видання наказу про звільнення. Позивач вважає, що голова ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області повинен не лише виконати вказану постанову суду, а й здійснити переведення позивача для призначення його на відповідну рівнозначну посаду з одночасним присвоєнням відповідного спеціального звання - капітана поліції, з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та невиконання судового рішення. З врахуванням викладеного, позивач вважаючи свої права порушеними та для їх відновлення звернувся із позовом до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з підстав, викладених в позовній заяві, просив такі задовольнити.

Відповідач-1 ГУ МВС України у Львівській області явку уповноважного представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Клопотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту не подав, як і не подавав письмових заперечень проти позову.

Відповідач-2 ГУ НП у Львівській області явку уповноважного представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до письмових заперечень, долучених до матеріалів справи, представник відповідача-2 проти позову заперечив, позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними та необгрунтованими. Зазначив, що частково описова частина позовної заяви містить в собі необгрунтовані твердження про ніби-то невиконання судового рішення в адміністративній справі №813/6453/15 щодо поновлення на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №4 (із забезпечення супроводження) батальйону ДПС ДАІ ГУ МВС України у Львівській області з 17.10.2015 р., що на переконання представника відповідача-2 повинне вирішуватись саме у справі, у якій прийнято таке рішення.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 р. №730 визначено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ за переліком згідно з додатком 2, зокрема, ГУ МВС у Львівській області. 06.11.2015 р. МВС України видано наказ №1388 Про організаційно-штатні питання, відповідно до якого скорочено усі штатні посади ГУ МВС України у Львівьскій області в кількості 7521, тобто, з 07.11.2015 р. в структурі ГУ МВС України у Львівській області відсутні будь-які підрозділи та посади, які заміщуються особами рядового і начальницького складу ОВС.

Оскаржуваний наказ №1000о/с від 13.10.2016р. підписаний головою ліквідаційної комісії на підставі чинного Положення про проходженння служби в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України. Ліквідаційна комісія, беручи до уваги факт скорочення всіх штатних посад ГУ МВС України у Львівській області у кількості 7521, наказ МВС України №1388 від 06.11.2015 р., а також реальну відсутність можливості подальшого використання позивача на службі в міліції, законно застосувала п.63 «з» Положення - «через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі», а застосування п.64 «г» Положення було б неправомірним.

Згідно зі ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено процедуру переміщення поліцейських в органах, закладах та установах поліції, що передбачає переміщення саме поліцейських, яким ніколи не був ОСОБА_2, а відтак, не може вимагати його переміщення на виконання чи на підставі вказаного закону. Оскільки інші вимоги позовної заяви ОСОБА_2 є похідними, у задоволенні позову просив відмовити повністю.

Відповідач-3 - УДАІ ГУ МВС України у Львівській області, явку уповноважного представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

06.03.2017 року за вх.№5001 надійшла заява від представника відповідача-3 про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги вважає необгрунтованими, просив відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2016 року у справі № 876/2187/16 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, відповідно до якої вирішено: апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити повністю; Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2016 року у адміністративній справі №813/6453/15 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити повністю; визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 1791 від 22.06.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Державтоінспекції ГУМВС України Львівської області» в частині звільнення з органів внутрішніх справ інспектора дорожньо-патрульної служби взводу № 4 (із забезпечення супроводження) батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ ГУМВС України у Львівській області старшого сержанта міліції ОСОБА_2; визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 730 о/с від 16.10.2015 року по особовому складу в частині звільнення з органів внутрішніх справ інспектора дорожньо-патрульної служби взводу № 4 (із забезпечення супроводження) батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ ГУМВС України у Львівській області старшого сержанта міліції ОСОБА_2; поновити ОСОБА_2 на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби взводу № 4 (із забезпечення супроводження) батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ ГУМВС України у Львівській області (а.с.24-29).

Наказом ГУ МВС у Львівській області № 999о/с від 13.10.2016 року «Про виконання рішення суду» поновлено ОСОБА_2 в органах внутрішніх справ України на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби взводу № 4 (із забезпечення супроводження) батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ ГУМВС України у Львівській області, з 17.10.2015 року (а.с.6).

Цього ж дня, відповідно до наказу № 1000о/с, відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено зі служби у запас Збройних сил України (з постановкою на військовий облік) за п. 63 «з» /через скорочення штатів/ інспектора дорожньо-патрульної служби взводу № 4 (із забезпечення супроводження) батальйону дорожньо-патрульної служби ДАІ ГУМВС України у Львівській області старшого сержанта міліції ОСОБА_2, з 06 листопада 2015 року. Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні складає 09 років 04 місяці 14 днів (а.с.6).

Вказані накази підписано Головою ліквідаційної комісії С.В. Зюбаненко.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Відповідно до ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Сфера трудових відносин всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини врегульована Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. №580-VIІI (далі - Закон № 580-VІІІ) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 р. №114 (далі - Положення №114).

При цьому суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року у справі №21-8а15, висновки якої, у відповідності до ч.1 ст. 244-2 КАС України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ст. 1 Закону №580-VІІІ Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VІІІ встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працевлаштування працівника в новоутвореній установі не передбачено вказаним Законом як обов'язок роботодавця.

Разом з тим, приписами п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIІI передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Отже, Законом №580-VІІІ передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

З аналізу вищевикладених норм слід зробити висновок, що працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за умови виявлення ними відповідного бажання, та у спосіб визначений п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VIІI.

Оскільки Закон України від 02.07.2015 р. №580-VIІI «Про Національну поліцію» опубліковано в газеті «Голос України» 06.08.2015 року, 3-х місячний термін для виявлення працівниками міліції бажання проходити службу в поліції сплив 06.11.2015 року. Тобто, позивач є повідомленим про вказані обставини в силу Закону.

Згідно з п.149, п.153 Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року усі документи, що надходять до установи, приймаються централізовано в службі діловодства.

Факт і дата надходження документа до установи обов'язково фіксуються за правилами, зазначеними в п.82 цієї Інструкції, а саме: відмітка про надходження документа до установи проставляється від руки або за допомогою штампа, автоматичного нумератора на лицьовому полі у правому кутку нижнього поля першого аркуша оригіналу документа. Елементами зазначеного реквізиту є скорочене найменування установи - одержувача документа, реєстраційний індекс, дата (у разі потреби - година і хвилини) надходження документа. У разі застосування автоматизованої системи реєстрації зазначена інформація наноситься за допомогою штрих-коду.

Відповідно до п.161, п.163, п.180 Інструкції реєстрація документів полягає у веденні запису облікових даних про документ за встановленою реєстраційною формою, яким фіксується факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у зазначених формах необхідних відомостей про документ.

Реєстрація документів провадиться з метою забезпечення їх обліку, контролю за виконанням і оперативним використанням наявної в документах інформації.

Реєструються документи незалежно від способу їх доставки, передачі чи створення.

Документи реєструються лише один раз: вхідні - у день надходження або не пізніше наступного дня, якщо документ надійшов у неробочий час, створювані - у день підписання або затвердження.

Передача документів у межах структурного підрозділу здійснюється через особу, відповідальну за діловодство в структурному підрозділі (секретаря).

З вищенаведених норм слідує, що єдиною законодавчо передбаченою формою волевиявлення особи щодо працевлаштування, проходження нею служби є виключно особисто написана заява (рапорт) такої особи, що зареєстрована відповідно до п.82, п.149, п.153 Інструкції №1242.

Тобто, для реалізації права на працевлаштування законодавчо вимагається вчинення активних індивідуальних дій особою, яка хоче бути працевлаштованою, звернення з рапортом у встановлені строки та в порядку. В іншому випадку, якщо на протязі вказаного терміну працівник міліції не вчинив таких дій, то він вважається таким, що відмовився від її проходження, і ця обставина є достатньою і необхідною правовою підставою для його звільнення у зв'язку зі скороченням штатів.

До матеріалів справи долучено інформаційний лист від 14.02.2017 року за № 492/13/01/3-2017 року відповідно до якого повідомлено, що заява ОСОБА_2 про прийняття на службу в поліції в управління кадрового забезпечення ГУ НП у Львівській області не надходила (а.с.53).

Таким чином, на переконання суду, ОСОБА_2 не скористався наданим йому Законом №580-VІІІ правом на подання заяви про прийняття на службу до поліції, тобто в розумінні даного Закону не надав згоди на проходження служби в поліції.

Згідно з п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №580-VІІІ працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Щодо невстановлення можливості подальшого використання позивача на службі, судом встановлено наступне.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначаються Положенням № 114.

Дійсно, відповідно до пп. «з» п. 63 Положення №114 особи особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Проте, слід зауважити, що постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» від 16.09.2015 року №730 ліквідовано як юридичні особи територіальні органи Міністерства внутрішніх справ. ГУ МВС України у Львівській області перебуває в стані припинення.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1388 від 06.11.2015 року «Про організаційно-штатні питання» скорочено всі штатні посади, зокрема, ГУ МВС України у Львівській області, у кількості 7521 одиниця (а.с.41-43).

Таким чином, з 07.11.2015 року в структурі ГУ МВС України у Львівській області відсутні будь-які підрозділи та посади, які заміщуються особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Саме наведені обставини враховано Головою ліквідаційної комісії про дослідженні питання щодо можливості подальшого використання позивача на службі, в межах повноважень наданих Порядком здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1074 від 20.10.2011 року.

Крім цього, суд звертає увагу, що одним з видів змін в організації виробництва, праці є ліквідація підприємства, установи, організації. Ліквідація логічно пов'язана із скороченням чисельності і штату працівників. У разі ліквідації чисельність працівників скорочується, а весь штат працівників ліквідується. Ліквідація - це така форма припинення юридичної особи, за якої припиняються її права та обов'язки, тобто вона знімається з реєстрації в усіх фондах та організаціях. Отже, у випадку повної ліквідації чисельність працівників скорочується, а весь штат працівників ліквідується, крім працівників, відносно яких діють обмеження на звільнення, тобто, пряма заборона на звільнення перелічених працівників, обумовлена в Законі.

Матеріалами справи підтверджено скорочення штатних посад ГУ МВС України у Львівській області, а судом в ході судового розгляду не встановлено допущення відповідачами 1, 2 протиправних дій чи бездіяльності в частині застосування п. 63 «з» Положення № 114 при звільненні позивача, а також дотримано усіх приписів Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», отже вказана вимога є необґрунтованою та у її задоволенні слід відмовити.

Враховуючи процес ліквідації органів міліції, відсутність волевиявлення позивача з приводу проходження служби в поліції, відсутність прямо передбачених обмежень щодо звільнення позивача через скорочення штатів, неможливість подальшого використання позивача на службі, суд не бере до уваги покликання позивача та вважає наказ № 1000о/с від 13.10.2016 року правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.

Щодо покликань представника позивача на те, що звільнення позивача з 06.11.2015 року наказом від 13.10.2016 року слід трактувати як невиконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2016 року у справі № 813/6331/15 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно з абз. 1 ч. 9 ст. 267 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

З врахуванням викладеного та доводів позивача, суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог, оскільки питання допущення протиправних дій чи бездіяльності щодо невиконання рішення суду підлягають розгляду за заявою в порядку ст. 267 КАС України в межах справи якої стосуються відповідні порушення (у даному випадку в межах адміністративної справи № 813/6331/15), тому вказані покликання не враховуються судом.

Вказане узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі про «Огляд практики застосування адміністративними судами статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України» від 03.03.2017 року.

В контексті викладеного, суд також вважає за доцільне зазначити наступне.

Відповідно до ст.236 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Згідно норм чинного законодавства рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

З наведеного слідує, що підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі, що позивачем жодним чином не обґрунтовано та не підтверджено долученими до матеріалів справи доказами.

Таким чином, за відсутності встановленого факту затримки виконання судового рішення, суд позбавлений можливості задоволення такої вимоги як передчасної.

Щодо покликань на необхідність на виконання Закону №580-VІІІ запропонувати позивачу рівнозначну посаду в роту дорожньо-патрульної служби поліції, де зберігається його місце праці з виконання тих же ж функцій до звільнення, суд вважає вказану вимогу безпідставною з огляду на наступне.

Як попередньо зазначено, позивача поновлено на посаді в органах ОВС з 17.10.2015 року відповідно до наказу № 999о/с від 13.10.2016 року на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2016 року.

В обґрунтування вказаної вимоги, позивачем здійснено покликання на ст. 65 Закону №580-VІІІ, якою визначено порядок переміщення поліцейських в органах, закладах та установах поліції.

Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджує Міністр внутрішніх справ України (ст. 17 Закону №580-VІІІ).

Суд зазначає, що за відсутності волевиявлення позивача виконувати роботу в органах Національної поліції, що підтверджується відсутністю відповідної заяви (рапорту), враховуючи безальтернативність положень п.10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VІІІ, а також те, що позивач не є поліцейським в розумінні Закону №580-VІІІ, суд позбавлений можливості задовольнити вказану позовну вимогу.

Щодо позовної вимоги про стягнення з ГУ МВС у Львівській області на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за періоди з 17.10.2015 року по 19.07.2016 року, оскільки такі не заявлялись до ухвалення постанови Львівським окружним адміністративним судом у справі № 813/6331/15, за період затримки виконання судового рішення з 19.07.2016 року по 13.10.2016 року та за період вимушеного прогулу з 14.10.2016 року по день ухвалення судового рішення у даній справі, суд зазначає наступне.

Зі змісту постанови Львівського апеляційного адміністративного суду у справі № 876/2187/16 встановлено, що позивачем дійсно не заявлялись вимоги про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах вказаної адміністративної справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Період вимушеного прогулу позивача тривав з 17.10.2015 р. по 19.07.2016 р.

До матеріалів справи долучено довідку про грошове забезпечення ОСОБА_2 від 21.02.2017 року (а.с.60).

Так сума грошового забезпечення, що враховується для розрахунку середнього грошового забезпечення за травень 2015 року складає 2766,29 грн.

Середньоденне грошове забезпечення позивача - 153,68 грн. (2766,29 грн./18 робочих днів у травні 2015 року).

Період вимушеного прогулу складає 189 робочих днів (з врахуванням листів Мінсоцполітики про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік від 09.09.2014 року та на 2016 рік від 20.07.2015 року), а відтак, сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу становить 29045,52 грн. (153,68 грн.х189 робочих дні).

Суд бере до уваги ту обставину, що УДАІ ГУМВСУ у Львівській області з 07.12.15 р. хоча й перебуває у стані припинення, проте станом на час розгляду справи запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про припинення юридичної особи УДАІ ГУМВСУ у Львівській області не внесено. Отже, вказані кошти слід стягнути саме з УДАІ ГУ МВС України у Львівській області, як структурного підрозділу ГУ МВС в якому проходив службу позивач.

Серед іншого, у суду відсутні підстави для задоволення вимоги про стягнення грошового забезпечення за період з 14.10.2016 року по день ухвалення судового рішення, оскільки вказана вимога є похідною від вимоги про скасування наказу № 1000о/с у задоволенні якої позивачу відмовлено.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, згідно з ч. 3 цієї ж статті, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вказаного позову в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17.10.2015 року по 19.07.2016 року, а тому такі слід задовольнити. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити з підстав їх необґрунтованості.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду, зокрема, про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

В той же час, до матеріалів справи долучено квитанцію № ПН 65 від 12.12.2016 року на підтвердження сплати судового збору в сумі 1653,60 грн. за позовні вимоги про визнання протиправними дій, визнання протиправною бездіяльності, скасування наказу про звільнення, які з врахуванням приписів ст. 94 КАС України не підлягають поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163, 167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (вул. Городоцька, 124, м. Львів, 79015, ) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 29045 (двадцять дев'ять тисяч сорок п'ять) грн. 52 коп. без урахування сум обов'язкових до сплати податків та внесків.

В решті позовних вимог відмовити.

В частині стягнення грошового забезпечення за один місяць в сумі 2766 (дві тисячі сімсот шістдесят шість) грн. 29 коп. постанова суду виконується негайно.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови складено та підписано 04.04.2017 року.

Суддя Клименко О.М.