Справа № 810/877/17
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відвід (самовідвід) судді

03 квітня 2017 року 810/877/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_1, розглянувши в порядку письмового провадження заву про відвід (самовідвід) судді в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітаполіс" до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІТАПОЛІС" з позовом до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області про зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03 березня 2017 року залишено позовну заяву без руху, через її невідповідність вимогам статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України. Позивачу надано 10-ти денний строк, з моменту отримання даної ухвали, для усунення недоліків.

Суддею ОСОБА_1 03.04.2017 до судового розгляду адміністративної справи по суті подано заяву про самовідвід.

Заява мотивована тим, що суддею ОСОБА_1 як членом колегії суддів було розглянуто тотожну адміністративну справу №810/2466/16 за позовом ТОВ "Вітаполіс", в якій у задоволенні позовних вимог було відмовлено у повному обсязі.

А також, усуваючи недоліки даної позовної заяви на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, у заяві від 28 березня 2017 року щодо роз'яснення судового рішення, а саме заяви про залишення позовної заяви без руху, позивач зазначав про те, що суддя Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_1, запідозрений у «зажерливості», порушенні процесу та упередженості на користь відповідачів та має постановити ухвалу про виправлення описки, виправивши резолютивну частину ухвали від 03 березня 2017 року, або має звернутися до апарату суду з заявою про неможливість розгляду даної справи через тимчасову непрацездатність. Крім того, зазначає, що «громадянин» ОСОБА_1, не має ознак судді, не був призначений суддею Президентом України після 30 вересня 2016 року за поданням Вищої ради правосуддя за конкурсом, тому ОСОБА_1 не мав права отримувати дану позовну заяву. Тобто позивач висловлював очевидну зневагу до головуючого судді, фактично висловлював недовіру особисто судді ОСОБА_1, ставить під сумнів його неупередженість.

Розглянувши вказану заяву, суд дійшов висновку про необхідність її задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 27 Кодексу адміністративного судочинства України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і відводиться:

1) якщо він брав участь у розгляді цієї справи або пов'язаної з нею справи як представник, секретар судового засідання, свідок, експерт, спеціаліст, перекладач;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших осіб, які беруть участь у справі;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого частиною третьою статті 15-1 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 30 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності підстав, зазначених у статтях 27 - 29 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов'язані заявити самовідвід.

За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у справі.

Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивований і заявлений до початку судового розгляду адміністративної справи по суті у письмовій формі з обґрунтуванням підстав для відводу. Заявляти самовідвід після цього дозволяється лише у разі, якщо про підставу самовідводу стало відомо після початку судового розгляду.

Суд зазначає, що висловлювання позивачем недовіри свідчать про наявність у позивача сумнівів у неупередженості судді ОСОБА_1

Статтею 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини (надалі також ЄСПЛ) є обов'язковими для виконання Україною. Вказаний Закон прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах "Piersac vs Belgium, Grieves vs UK"). Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ у справі "Le Comte, Van Leuven iMeyere vs Belgium", суд має бути неупередженим і безстороннім.

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" ("De. Belgium"), від 26 жовтня 1984 року, п. 26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" ("Wettstein v. Switzerland") та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" ("Castillo. Spain"), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

У справі "П'єрсак проти Бельгії" ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами провів розмежування між суб'єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об'єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб'єктивний та об'єктивний аспект.

Щодо суб'єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що ЄСПЛ не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з'являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з'являються сумніви щодо цього, то для його відводу достатньо заяви сторони про сумнів в об'єктивному розгляді справи.

Враховуючи виключно сумнів позивача в об'єктивному розгляді справи під головуванням судді ОСОБА_1, а також використання висловів які суддя сприймає та характеризує як образливі, суд вважає, що з метою уникнення будь-яких спроб посягань учасників судового процесу у справі на гарантії дотримання судом принципів законності, неупередженості та об'єктивності, для забезпечення усунення сумнівів у сторін, у тому числі і позивача, щодо порушення процесу та неупередженості в розгляді адміністративної справи, з метою відновлення довіри позивача до судочинства, заява про самовідвід судді ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 32 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення відводу (самовідводу) судді, який розглядає справу одноособово, адміністративна справа розглядається в тому самому адміністративному суді іншим суддею, який визначається в порядку, встановленому частиною третьою статті 15-1 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 27, 29, 31, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Заяву про самовідвід судді ОСОБА_1 в адміністративній справі №810/877/17, - задовольнити.

2. Передати справу та заяву позивача про роз'яснення судового рішення для визначення в установленому порядку головуючого по справі до канцелярії суду, згідно з вимогами статті 32 та 15-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини третьої статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала за наслідками розгляду питання про відвід (самовідвід) окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на постанову чи ухвалу суду, прийняту за наслідками розгляду справи.

Суддя ОСОБА_1