Справа № 815/7523/16
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
05 квітня 2017 р. Справа № 815/7523/16
Колегія Одеського апеляційного адміністративного суду, розглянувши справу за апеляційною скаргою Одеського обласного інституту удосконалення вчителівна постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18січня 2017 року по справі за адміністративним позовом Одеського обласного інституту удосконалення вчителів до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси (надалі - УПФ) про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків від 19 грудня 2016 року №356, відмовила в задоволенні апеляційної скарги та залишала в силі рішення суду першої інстанції.
Не можу погодитися з таким рішенням колегії, оскільки вважаю, що спірне рішення УПФ від 19.12.2016 року №356 винесено неправомірно.
Як слідує з матеріалів справи, спірним рішенням УПФ від 19.12.2016 року №356 позивачу нарахована штрафна санкція в сумі 251777,15 грн. на підставі пункту 4 частини 9 статті 106Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року в редакції, яка була чинна на момент вчинення порушення, і діяла до 01.01.2011 року.
Так, відповідно до пункту 4 частини 9 статті 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV, який був чинний до 01.01.2011 року, за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначених сум за кожний повний або неповний місяць, за який донараховано ці суми.
Зі змісту цієї нормі чітко вбачається, що штраф накладається виключно при несплаті (недоплаті) страхових внесків і розраховується, виходячи з суми такої недоплати і кількості місяців, в яких несплата або недоплата мала місце.
В постанові Одеського апеляційного адміністративного суду міститься висновок про те, що «факт не нарахування у відповідній звітності та не сплати страхових внесків за ставкою 33,2% та за ставкою та 2% за лютий, травень, липень та листопад місяці 2010 року позивачем не заперечується». Однак це твердження суперечить фактичним обставинам справи, оскільки саме на відсутність факту такої несплати вказував позивач в обґрунтування своєї позиції як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі,а також під час судового засіданнясуду апеляційної інстанції.
Більш того, під час судового засідання суду апеляційної інстанції представники відповідача зазначили, що вони не заперечують проти того, що визначені в акті перевірки суми донарахованих страхових внесків за ставкою 33,2% та за ставкою 2% за лютий, травень, липень та листопад 2010 року були фактично сплачені позивачемдо відповідних бюджетів одночасно з виплатами заробітної платі на користь працівників.
Крім цього, факт сплати цих внесків також вбачається і з матеріалів справи.
Зокрема, за ставкою 33,2% УПФ донарахувало наступні суми страхових внесків та штрафних санкцій за їх несплату:
- лютий 2010 року донараховано внесків 1115,36 грн., штрафна санкція 4517,21 грн. (1115,36 грн.х5% х 81 місяць);
- листопад 2010року донараховано внесків 441,15 грн., штрафна санкція 1588,14 (441,15грн. х 5% х72 місяця).
Загальна сума штрафної санкції за донараховані внески за ставкою 33,2% склала 237472,46 грн..
Обґрунтування висновку про наявність факту не нарахування та несплати позивачем за лютий, травень, липень та листопад 2010 року страхових внесків за ставкою 33,2% та 2% наведено в акті перевірки №262 від 22.11.2016 року(а.с.14-20), і полягає у тому, що за вказані місяці у таблиці 1 Додатку 4 щомісячних звітів про суми нарахованої заробітної плати (грошового забезпечення) застрахованих осіб та суми нарахованих внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до органів Пенсійного фонду позивач відображав менші суми витрат на оплату праці, ніж фактично було сплачено в ці місяці. При цьому за інші місяці 2010 року, а саме за березень, квітень, серпень, вересень, жовтень та грудень, в акті перевірки вказується на перевищення відображених у таблиці 1 Додатку 4 витрат на оплату праці, ніж фактично було сплачено за ці місяці.
Заперечуючи проти факту заниження страхових внесків за лютий, травень, липень та листопад 2010 року, позивач пояснив, що розбіжності сум за ці місяці у таблиці 1 Додатку 4 та за первинними документами про виплати пояснюються тим, що позивачем виплачувались відпускні працівникам інституту при виході у відпустки наперед, а правила заповнення таблиці 1 Додатку 4 вимагали зазначати тільки ті суми, які припадали на поточний місяць. При цьому законодавство щодо оплати праці вимагає від роботодавця виплатити заробітну плату за весь час відпустки не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. В звязку з цим, суми внесків, які в акті перевірки визначені як занижені лютий, травень, липень та листопад 2010 року, були фактично сплачені. На підтвердження своєї позиції позивач надав відповідний розрахунок. Заперечень щодо цього розрахунку не навів ні відповідач, ні суд першої інстанції.
В акті перевірки та у таблиці №1 до акту перевірки УПФ вказує про завищення позивачем у таблиці 1 Додатку 4 за березень, квітень, серпень, вересень, жовтень та грудень 2010 року сум витрат на оплату праці ніж фактично було сплачено за первинними документами, що фактично підтверджує позицію позивача про те, що визначені в акті суми недоплат страхових внесківза лютий, травень, липень та листопад 2010 року були фактично сплачені у березні, квітні, серпні, вересні, жовтні та грудні 2010 року.
Крім того, про відсутність факту несплати визначених в акті перевірки сум страхових внесків за 2010 рік свідчить також те, що відповідач не направляв на адресу позивача вимоги про сплату цих сум. Як щоб такі суми дійсно не були сплачені, то відповідач зобовязаний був направити позивачу вимогу про сплату цих сум.
Таким чином, оскільки відсутній факт несплати визначених в акті перевірки страхових внесків за ставкою 33,2%та 2% за лютий, травень, липень та листопад 2010 року, то відсутні і підстави для нарахування штрафної санкції на підставі пункту 4 частини 9 статті 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV.
В якості підтвердження такого висновку слід також вказати і на правову позицію Верховного Суду України, яким в Постанові №21-170а13 від 04.06.2013року зазначено, що «Наведене правило щодо збереження порядку стягнення та контрольних функцій фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, передбачених законодавством, чинним до 1 січня 2011 року, поширюється лише на заборгованість зі сплати страхових внесків та сум штрафних санкцій, які були нараховані та/або не сплачені до зазначеної дати. Питання ж відповідальності страховиків, не пов'язані із такою заборгованістю, знаходяться поза межами регулювання, зокрема, Закону №1058-IV та абзаців п'ятого, шостого пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2464-VI.».
Також вважаю за необхідне окремо звернути увагу на той факт, що спірна штрафна санкція розраховувалась, враховуючи кількість місяців, починаючи з відповідного місяця 2010 року та закінчуючи листопадом 2016 року, в звязку з чим сума штрафу перевищує визначені в акті перевірки суми недоплати майже в чотири рази.
Не заперечуючи проти того, що відповідач на підставі абз.5 п.7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України від 8 липня 2010 року №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» мав право у 2016 році виявляти порушення за 2010 рік та накладати за них відповідні штрафні санкції, застосовуючи положення Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року в редакції, яка була чинна на момент вчинення порушення, що також відповідає практиці Верховного суду України, однак вважаю, що є неправомірнім нарахування штрафної санкції на підставі пункту 4 частини 9 статті 106 Закону №1058-ІV за 2011-2016 роки, оскільки ця норма діяла лише до кінця 2010 року.
На мою думку, за допущені у 2010 році порушення органи Пенсійного Фонду мають право нараховувати штрафну санкцію, передбачену частиною 9 статті 106 Закону №1058-ІV, але тільки за періоди, в яких ця норма діяла, тобто до кінця 2010 року. Нарахування штрафу за цією нормою з наростаючим підсумком за 2011-2016 року вважаю неправомірним.
При цьому слід також враховувати практику Верховного суду України з цього питання, яким у Постанові №21-300а11 від 07.05.2012року зазначено, що пункт 4 частини 9 статті 106 Закону №1058-ІVне дає підстав для визначення суми штрафу наростаючим підсумком у випадку, коли попередньо борг зі сплати страхових внесків не був визначений, а тому сума штрафу не може перевищувати 5% донарахованих внесків.
Враховуючи вищенаведене, вважаю, що нарахування рішенням відповідача від 19.12.2016 року №356 штрафної санкції в сумі 251777,15 грн. є неправомірним, а тому позовні вимоги Одеського обласного інституту удосконалення вчителів є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
СуддяОСОБА_1