Справа № 676/4071/16-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 676/4071/16-а
В серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кам'янець-Подільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.
Постановою Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 вересня 2016 року позов задоволено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, яка постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року була задоволена, рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову .
Із позицією Вінницького апеляційного адміністративного суду, що викладена в постанові від 04 квітня 2017 року, не погоджуюсь, а тому вважаю за необхідне викласти окрему думку по справі.
На мою думку апеляційна скарга управління Пенсійного фонду України Хмельницької області не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 159 КАС України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм адміністративного процесуального права.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевою самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно ч.9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» прокурорам, визнаним інвалідами I або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.
Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 він безперервно працював в органах прокуратури Хмельницької області з липня 2001 року по 14.04.2016 року, тобто більше 10 років.
Наказом в.о. прокурора Хмельницької області №322 к від 14.04.2016 року його звільнено з 14 квітня 2016 року з посади прокурора прокуратури міста Кам'янець-Подільського та органів прокуратури Хмельницької області за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності відповідно до п.7 ч.1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».
Таким чином, на час звернення до Кам'янець-Подільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області із заявою про переведення пенсії з одного виду на інший та її призначення на підставі ч.9 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» у зв'язку з інвалідністю II групи, його трудовий стаж в органах прокуратури складав 14 років 9 місяців 13 днів.
Відповідно до ч.2 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» в редакції 14.10.2014 року інвалідам ІІ групи пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Згідно з ч.6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.
Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст. 16 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, який набрав чинності та вступив в дію з 15 липня 2015 року гарантії незалежності прокурорів забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням.
Частиною 5 цієї статті передбачено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, інші державні органи, їх посадові та службові особи, а також фізичні та юридичні особи і їх об'єднання зобов'язані поважати незалежність прокурора та утримуватися від здійснення у будь-якій формі впливу на прокурора з метою перешкоджанні виконанню службових обов'язків або прийняття ним незаконного рішення.
Згідно ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
В свою чергу, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, в т.ч. в прокуратурі (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба (зокрема) у правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
У рішенні від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 Конституційним Судом України зазначено, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів.
Зазначені висновки також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 10 грудня 2013 року (справа №21-348а1) та від 17 грудня 2013 року (справа №21-445а13).
Отже, на мою думку при переведенні позивача з пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на пенсію відповідно Закону України "Про прокуратуру" слід застосовувати правові норми, які діяли на момент виникнення у нього права на пенсію, тобто норми Закону № 1789-XІІ.
За таких обставин, вважаю безпідставними посилання на п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, що стосуються правовідносин щодо призначення та перерахунку пенсій.
Враховуючи наведене, приходжу до висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права та задовольнив даний адміністративний позов.
Суддя Гонтарук В.М.