Справа № 344/15903/16-а
Суддя: Польська М. В.
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/337/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Польської М.В.,

секретаря Дзюбак Х.Б.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Попович В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради та Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Департамент житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3, інтереси якого представляє ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради, виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про скасування постанови адміністративної комісії виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №13/686 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адмінправопорушення передбаченого ст.152 КУпАП і накладення адміністративного стягнення у розмірі 850грн., визнання протиправними дії адміністративної комісії при виконавчому комітетові Івано-Франківської міської ради при прийнятті оскаржуваної постанови, стягнення судових витрат та витрат на правову допомогу.

Вимоги позову представник позивача обґрунтовує тим, що згідно з постановою адміністративної комісії виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП. Зокрема його визнано винним в тому, що він в порушення п.16.1.5 Правил благоустрою м.Івано-Франківська порушив порядок розміщення вивісок по АДРЕСА_1. Представник позивача вважає постанову адміністративної комісії виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №13/686 від 22.11.2016р. незаконною, оскільки ОСОБА_3. не є керівником ТОВ «Легіс Віртус», а як найманий працівник, притягнення відбулося за п. 16.1.5 Правил благоустрою, а самого Порядку розміщення вивісок в місті не існує, припис та протокол складено не уповноваженою особою, дозвіл на думку позивача необхідний для вивісок тільки на ті, які розміщені на пам'ятках культурної спадщини, а споруда по АДРЕСА_1 не є такою, вивіска ТОВ «Легіс Віртус» встановлена у відповідність до вимог ст.9,15 Закону України «Про рекламу». На засіданні адмінкомісії представнику позивача не повідомили склад комісії, його права та обов'язки, не дали можливість надавати належним чином пояснення надавши тільки декілька хвилин для пояснень.

Ухвалою суду від 08.02.2017р. до участі у справі було залучено третю особу без самостійних вимог - Департамент житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради.

30.03.2017р. представник позивача про визнання протиправними дії адміністративної комісії при виконавчому комітетові Івано-Франківської міської ради при прийнятті оскаржуваної постанови, залишив без розгляду.

Представник позивача вимоги позову підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача заперечила щодо позовних вимог, надавши пояснення по суті заперечень та докази щодо цього.

Третя особа вважає вимоги безпідставними, в подальшому в судові засідання представник не з'явився.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що між сторонами виник публічно-правовий спір щодо правомірності накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП.

Як вбачається з оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення №13/686 від 22.11.2016р. на ОСОБА_3 накладено накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП. Адміністративна комісія встановила, що він 17.10.2016р. порушив п.16.1.5 Правил благоустрою м.Івано-Франківська, а саме Порядок розміщення вивісок за адресою по АДРЕСА_1 (а.с.27).

Попередньо, 11.10.2016р. представником сектору нагляду/відділу муніципальної інспекції з благоустрою Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради було вручено припис №2276 від 11.10.2016р. генеральному директору ТОВ «Легіс Віртус» ОСОБА_4 із вимогою усунути виявлені правопорушення щодо розміщення вивісок до 13.10.2016р., шляхом пред'явлення дозвільних документів або проведення демонтажу вивіски. Припис отримав ОСОБА_3 як представник юридичної особи, розписавшись на приписі (а.с.23).

17.10.2016р. було складено представником сектору нагляду/відділу муніципальної інспекції з благоустрою Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради протокол №712 за порушення порядку розміщення вивісок на ОСОБА_3, як заступника керівника ТОВ «Легіс Віртус», який останній підписав, та якому роз'яснено було права та обов'язки за ст.63 КУ та ст.268 КУпАП (а.с.22).

Вивіска містить назву «Юридична компанія «Легіс віртус» сила закону» із зображенням феміди. Отримано ТОВ «Легіс віртус» щодо зображення знаку Свідоцтво на знак для товарів і послуг (а.с.14,14зв.). Сама наявна вивіска вбачається з фото, долученого до акту обстеження від 11.10.2016р. (а.с.24-25).

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, окрім цього, згідно ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а також ч.4 ст. 70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Представник позивача вважає постанову адміністративної комісії виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №13/686 від 22.11.2016р. незаконною, оскільки ОСОБА_3 не є керівником ТОВ «Легіс Віртус», а як найманий працівник.

Щодо цього, судом встановлено, що ОСОБА_3 є першим заступником генерального директора ТОВ «Легіс Віртус» згідно наказу №7 від 03.05.2011р., а також на час складання протоколу 17.10.2016р. генеральний директор був у відрядженні та його обов'язки виконував позивач, що підтверджено і в судових засіданнях представником позивача. При цьому, сторона позивача не надала суду докази, на спростування встановлених обставин, як і те, що в обов'язки першого заступника який виконував при відрядженні керівника всі його обов'язки, не входило право підпису на складеному протоколі №712. А тому, доводи позовних вимог в цій частині є безпідставними.

Сторона позивача також доводила те, що притягнення за правопорушення відбулося за п. 16.1.5 Правил благоустрою, а самого Порядку розміщення вивісок в місті не існує. Таке твердження також на переконання суду є надуманим, так як згідно рішення виконкому від 06.09.2011р. №531, яке сам представник ж і надав суду, було затверджено Положення «Про порядок розміщення вивісок в м.Івано-Франківську». Даним Положенням вирішено певним особам, в т.ч. КП «Муніципальній інспекції з благоустрою», як контролюючому органу, здійснювати відстеження виконання рішення. При цьому, Положенням визначено поняття вивіски - як елементу оформлення фасаду, що містить інформацію про зареєстроване найменування суб'єкта господарювання, який займає це приміщення, повне його найменування, а також профіль діяльності якщо це не випливає з назви. Встановлено і вимоги до вивісок.

Разом з тим, дійсно дозвіл на встановлення та паспорт вивіски за п.5.1.1 Порядку розміщення вивісок в м.Івано-Франківську, необхідний для вивісок тільки тих, які розміщені на пам'ятках культурної спадщини, а споруда по АДРЕСА_1 як доводила сторона позивача не є такою. Ці доводи позову не спростовані іншими доказами.

Проте, притягнення до адміністративної відповідальності зі складанням протоколу та припису, не містило посилання на конкретний пункт даного Порядку, а на весь Порядок розміщення вивісок в місті Івано-Франківську з посиланням на п.16.1.5 Правил благоустрою міста Івано-Франківська.

Як слідує з матеріалів справи, рішенням Івано-Франківської міської ради від 25.12.2015р. №68-2 було затверджено Правила благоустрою міста Івано-Франківська (а.с.29-30). До відповідальності за порушення законодавства у сфері благоустрою притягуються особи винні у порушенні в т.ч. Порядку розміщення вивісок в м.Івано-Франківську (п.16.1.5).

В судових засіданнях суду слід було з'ясувати те, за якою нормою, визначеною Порядком про розміщення вивісок у місті, було виявлено третьою особою порушення допущені ТОВ «Легіс вірус», які і стали в подальшому підставою притягнення до адміністративної відповідальності. Так, представник відповідача та третьої особи стверджували про встановлення факту недотримання юридичною особою, яку представляв позивач, саме п.4.1.2 Порядку розміщення вивісок в місті Івано-Франківську (невідповідність розміру вивіски) та п.4.5.6 (повторення елементу що не є вивіскою - «юридична компанія»), натомість сторона позивача як вже зазначено вище доводила іншу підставу притягнення до відповідальності - п.5.1.1 Порядку (відсутність паспорта вивіски), при цьому також і заперечила недотримання юридичною особою п.4.1.2 Порядку.

Порядок про розміщення вивісок в місті Івано-Франківську (а.с.31-34зв.), про який зазначено вище, а саме п.4.1.2 зазначає, що якщо у будівлі знаходяться декілька власників (орендарів) приміщень, зовнішній вхід для яких є спільним, то їх вивіски на фасаді повинні розташовуватись на невеликих табличках однакового розміру (площею до 0.3 м.кв.), з однакового матеріалу, розміщених поруч входу у будівлю (приміщення) або біля дверей належних приміщень.

З листа Департаменту містобудування, архітектури та культурної спадщини від 23.01.2017р. адресованого на ім'я керівника адміністративної комісії у відповідь на запит від 04.01.2017р. (а.с.31) вбачається, що елемент вивіски «юридична компанія» повторюється, що не є вивіскою за п.4.5.6 Порядку, а також те, що вивіска «Легіс вірус», «юридична компанія» та «нотаріус» (останній не має відношення до приміщень займаних позивачем та не є предметом дослідження по даному спору) сумарно перевищують 3 м.кв. При цьому, на скільки перевищують і які саме вивіски, в т.ч. і щодо вивісок які належать саме позивачу (без нотаріуса) не зазначено ні в листі, не долучено і до матеріалів справи. Але навіть і при обчисленні площі вивіски позивача - «Легіс вірус» і «юридична компанія», кожна ця вивіска, а не сумарна їх площа, повинна бути до 3 м.кв. виходячи з норм п.4.1.2 вищезгаданого Порядку. Представник позивача вказав усно про те, що сумарна площа двох вивісок позивача становить близько 2.48 м.кв., не надавши також підтвердження таких доводів.

Водночас, зважаючи на необхідність доведення відповідачем правомірності дій, саме відповідач і мав довести недотримання (перевищення площ) вивісок позивачем і на яку саме площу. Однак, відповідачем належно не доведено суду порушення позивачем вимог п.4.1.2, з врахуванням п.4.5.6 Порядку, що дозволяє суду прийти до висновку про наявність підстав для скасування постанови адміністративної комісії виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №13/686 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адмінправопорушення передбаченого ст.152 КУпАП і накладення адміністративного стягнення у розмірі 850грн.

Доводи представника позивача про те, що припис та протокол складено не уповноваженою особою, відхиляються судом. Так, як вбачається з рішення виконавчого комітету від 17.03.2016р. №199 було уповноважено посадових осіб сектору нагляду/відділу муніципальної інспекції з благоустрою Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою Івано-Франківської міської ради на складання протоколів про адмінправопорушення за ст.152 КУпАП (а.с.26).

Недоведеними стороною позивача є обставини і щодо того, що на засіданні адмінкомісії представнику позивача не повідомили склад комісії, його права та обов'язки, не дали можливість надавати належним чином пояснення надавши тільки декілька хвилин для пояснень. З врахуванням вищевикладеного, доводи в частині визнання в т.ч. протиправним дії адміністративної комісії не були доведені, проте, такі вимоги адміністративного позову після дослідження доказів залишені без розгляду.

Згідно до ст.213, 218 КУпАП справи про адміністративні правопорушення за ст.152 розглядаються адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад. Отже, розгляд даного правопорушення та застосування стягнення належало до компетентності адміністративної комісії .

Разом із тим ст.287цього Кодексу особі, щодо якої прийнято постанову у справі про адміністративне правопорушення, а також потерпілим надано право оскаржити її. Постанови у справах про адміністративні правопорушення, прийнятих адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад може бути оскаржено у виконавчий комітет відповідної ради або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Тому з огляду на наведені та встановлені судом обставини спірних правовідносин, наявність підстав для визнання протиправною та скасування постанови №13/686 від 22.11.2016 року, суд вважає вимоги позову обґрунтованими щодо цього.

Щодо стягнення в користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 10330.9грн., то слід задовольнити дані вимоги частково та зазначити наступне.

Відповідно до ст. 94 КАС України - якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Пунктом 1 ч. 3 ст. 87 КАС України - до витрат, пов'язаних з розглядом справи, віднесено витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 90 КАС України - витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" N 4191-VI від 20 грудня 2011 року (в редакції до 01.01.2017р.) передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Дана стаття 1, із змінами, внесеними згідно із Законом України від 06.12.2016 р. N 1774-VIII, з 01.01.2017р. передбачає, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Проаналізувавши дану норму, суд приходить до висновку, що у тексті даної норми законодавцем вжито словосполучення "правову допомогу у цивільних справах" та не конкретизовано щодо правової допомоги у адміністративних справах, проте, у преамбулі Закону визначено, що цей Закон встановлює граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ, у зв'язку з чим дана норма повинна бути застосована для визначення також граничного розміру компенсаційних витрат і в адміністративних правах.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 40 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний період визначається Законом про Державний бюджет України

Мінімальна заробітна плата у листопаді 2016 року, в якому вчинялися дії згідно Акту виконаних робіт від 30.11.2016р., становила 1450грн., від якої 40% складає - 580грн. за 1 год., і не може перевищувати дану суму.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб в розрахунку на місяць на 01.01.2017р. складає 1544грн., згідно закону України про державний бюджет на відповідний рік, а 40% відповідно становить 617.60грн. за 1 год.

Із наведених норм Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" випливає, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Отже, вихідними величинами для розрахунку компенсації у даному спорі є: законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати в 2016р., а в 2017р. прожитковий мінімум для працездатних осіб, та фактичні години відриву особи від звичайних занять.

На підтвердження факту надання вказаних видів правової допомоги, обсягу наданих послуг, часу участі особи, яка надавала правову допомогу, у цих заходах, та розміру відшкодування суду повинні бути надані відповідні докази.

А тому, підставою для відшкодування судових витрат на правову допомогу є, зокрема, наявність належних та допустимих доказів щодо взаємозв'язку між сплаченими позивачем спеціалісту у галузі справи коштами та наданою йому правовою допомогою на підставі відповідного договору, який стосується безпосередньо підготовки процесуальних документів та супроводження даної судової справи.

Згідно Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" під іншими видами правової допомоги розуміють види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Представником позивача надано договір про правову допомогу від 16.11.2016р. з додатковою угодою №1, акти виконаних робіт від 30.11.2016р., 28.02.2017р., 30.03.2017р. на загальну суму 8870грн., прибуткові касові ордери на суму 10270грн., квитанцію на суму 60.90грн. за копіювання документів.

Судом встановлено, що відповідно до вказаних документів представником позивача - адвокатом виконані роботи з підготовки позову та участь у судових засіданнях. При цьому, кількість витрачених годин на складання позову та аналіз законодавства є на переконання суду завищеним, та достатнім для цього на 2 години (580х2=1160грн.), замість 6-ти; участь в судових засіданнях взагалом 3 години, з врахуванням останнього засідання в якому ухвалювалось рішення (617.6х3=1852.5грн.); підготовка клопотання у березні 2017р. 0.5 год. (308.80 грн.), замість 1 год. Так, сума за складання позову, клопотання та участь в засіданнях складає - 3321.60грн., а також сума по копіюванню 60.90грн., а тому разом підлягає стягненню 3382.50грн.

Водночас, позивач просить стягнути витрати і які не пов'язувались із процесуальними діями щодо адміністративної справи суду, як от наприклад участь та підготовка до засідань адміністративної комісії, що не береться судом до уваги. Також відхиляються нарахування за витрати пов'язані із забезпечення позову, оскільки судом було відмовлено у даному забезпеченні. Аналогічно не підтверджено жодним доказом витрати на транспорт у сумі 1000грн.

За правилами підпункту 1 пункту 9 Прикінцевих і перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Зазначені рішення передаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 N 845 (зі змінами) затверджений Порядок виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ. За нормами пункту 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів.

А тому слід судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу, стягнути з місцевого бюджету.

Аналізуючи викладене, а також документи надані позивачем на підтвердження витрат на правову допомогу, суд знаходить що, вказані документи можуть слугувати частково належними та допустимими доказами щодо підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, оскільки дають можливість ідентифікувати, за що саме позивачем сплачувалися кошти представнику позивача, а тому суд знаходить обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення з відповідача (місцевого бюджету) на користь позивача витрат на правову допомогу, які складають 3382.5грн., в решті вимог судових витрат - відмовити.

На підставі ст.ст.152, 287-289 КУпАП та керуючись ст.ст.17,18,71,159,160-163, 167, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову адміністративної комісії виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №13/686 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.152 КУпАП і накладення адміністративного стягнення у розмірі 850грн.

Стягнути з місцевого бюджету на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, судові витрати у сумі 3382 грн. 50 коп.

У задоволенні решти заявлених вимог - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, але якщо апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається через Івано-Франківський міський суд протягом 10 днів з дня її проголошення, а у разі прийняття постанови в письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Польська М.В.