Справа № 546/85/17
Суддя: Беркута Л. Г.
Дата ухвалення: 2017-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 546/85/17
Провадження № 2-а/546/12/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2017 року с-ще Решетилівка

Суддя Решетилівського районного суду Полтавської області Беркута Л.Г., розглянувши у скороченому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Решетилівського обєднаного управління Пенсійного фонду України при визнання дій щодо відмови у перерахунку пенсії неправомірними та зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року позивач звернувся в суд з позовом до Решетилівського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та просив визнати дії Решетилівського обєднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови їй у перерахунку пенсії, неправомірними та зобовязання вчинити відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії, посилаючись на наступне.

З 30 березня 2005 року вона отримує пенсію держслужбовця. 01 травня 2016 року державним службовцям запроваджені нові (підвищені) розміри посадових окладів, які затверджені Постановою КМУ від 06 квітня 2016 року №292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році», про що їй стало відомо у листопаді 2016 року. У звязку з цим вона звернулась до Решетилівського обєднаного правління Пенсійного фонду України із заявою про перерахунку пенсії згідно довідки про заробітну плату працюючого держслужбовця, на посаді якого вона перебувала, наданої їй Полтавською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Полтавській області, встановленої заробітної плати з 01 травня 2016 року на підставі Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» та Постанови КМУ від 06 квітня 2016 року № 292. Однак, відповідач у своєму листі від 06 грудня 2016 року № 35/В-02 відмовив їй у перерахунку пенсії. Вона вважає таку відмову безпідставною та необґрунтованою, а посилання відповідача на п.5 Прикінцевих положень неприйнятним, у звязку з чим вона й звернулась до суду з даним позовом.

Відповідач позов не визнав, подав письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні адміністративного позову, мотивуючи тим, що дії управління щодо відмови у здійсненні позивачу перерахунку пенсії відповідають нормам чинного законодавства, посилався на те, що 01 червня 2016 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону 3723, скасовано зокрема статтю 37 Закону 3723. Крім того, постановою КМУ від 09 грудня 2015 року № 1013 скасовано пункт 4 постанови КМУ від 31 травня 2000 року № 865, якими визначався механізм перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону 3723. Таким чином, на думку відповідача з 15 грудня 2015 року діючим законодавством не визначено субєктивного права, як і не передбачено підстав, порядку реалізації обовязку органів ПФУ щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно зо Закону України «Про державну службу» / а.с.46-48/.

Розгляд справи проведено у порядку скороченого провадження у відповідності ізст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши їх у сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України "Про державну службу" (в редакції, чинній на час виходу позивача на пенсію), на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Згідно зі ст. 37-1 Закону України "Про державну службу" (в редакції, чинній на час виходу позивача на пенсію), у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Пенсійне забезпечення державних службовців в період до 01.05.2016 року було врегульоване зазначеними нормами Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року.

З 01.05.2016р. набув чинності Закон України "Про державну службу" № 889-VIII .

У зв'язку з набранням чинності Закону України "Про державну службу" № 889-VIII, положення Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-XII втратив чинність, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до ст. 90 Закону України "Про державну службу" № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, з 01.05.2016р. Законом України "Про державну службу" № 889-VIII по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців.

Суд зауважує, що вищезазначені норми Закону України "Про державну службу" були чинними як на момент звернення позивача із заявою про здійснення перерахунку пенсії, так і на момент розгляду справи, та не були визнані неконституційними.

Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року не передбачено такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

Отже, враховуючи приписи ст.90 Закону України "Про державну службу" № 889-VIII та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року, з 01.05.2016р. відсутні підстави для перерахунку пенсії державним службовцям у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців.

Судом встановлено, що позивач із заявою про перерахунок пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015р. №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" звернувся до Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області 24 листопада 2016 року.

Таким чином норми закону, або іншого нормативно-правового акту, що встановлюють право на перерахунок пенсії державному службовцю з підстав підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям з 01.05.2016р. відсутні, а отже відсутнє чинне правове положення що передбачає підстави для перерахунку пенсії з цих підстав.

При цьому відмова відповідача у такому перерахунку пенсії позивачу не призвела до зменшення розміру пенсії, яку вона отримувала до цього, а тому не є звуженням обсягу вже набутих нею прав та/або позбавленням її права на соціальний захист.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При вирішенні справи, суд приймає до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 р., в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011р. зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У п. 2.2. вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) ( 254к/96-ВР ).

Таким чином, суд вважає, що у спірних правовідносинах відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Виходячи з того, що заяву про перерахунок пенсії подано позивачем після 01.05.2016р., тобто після набрання чинності Закону України "Про державну службу" № 889-VIII, відповідачем обґрунтовано прийнято рішення про відмову в проведенні перерахунку пенсії.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про державну службу", з дотриманням вимог ч.3 ст.2 КАС України, а відтак, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 8-11, 69-71, 86, 122, 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Решетилівського обєднаного управління Пенсійного фонду України при визнання дій щодо відмови у перерахунку пенсії неправомірними та зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Решетилівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя :