Справа № 727/2480/17
Суддя: Семенко О. В.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/2480/17
Провадження № 2-а/727/158/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Семенка О.В.,

при секретарі Гончарук Н.Г.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

та представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Чернівці справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії.

Мотивує заявлені вимоги тим, що він має статус учасника бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. Згідно ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком.

Користуючись своїм правом, 06.12.2016 року він звернуся із заявою до ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради з проханням донарахувати та виплатити йому за 2016 рік щорічну одноразову грошову допомогу до 05 травня у розмірі, встановленому ст.12 Закону №3551-ХІІ, тобто пять мінімальних пенсій за віком.

У відповідь, відповідач повідомив, що за 2016 рік позивачу, як учаснику бойових дій була здійснена виплата щорічної одноразової грошової допомоги до 05 травня у розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» у розмірі 920,00 грн., тобто у розмірі меншому, ніж гарантовано законом. Вважає, що його права були порушені, просить адміністративний позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, в наданих суду поясненнях посилалась на обставини аналогічно викладеним в адміністративному позові. Також вказувала, що станом на 2016 рік, момент виникнення спірних правовідносин, діє редакція 12 Закону №367-ХІV від 25.12.1998 року, яка передбачає, що щорічно до 05 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком. Вказувала на неправомірність Конституції України п. 26 розділу VІ Бюджетного кодексу України та Постанови Кабінету Міністрів України №141 від 20.03.2016 року через заборону звуження соціальних гарантій військовослужбовців. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, надавши письмові заперечення, доводи яких підтримав в повному обсязі. В наданих суду поясненнях визнавши факт звернення позивача про нарахування та виплату частини невиплаченої грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій за 2016 рік у сумі 4730,00 грн., вважає, що відсутні підстави для цього, оскільки, повноваження які здійснює ОСОБА_4 по нарахуванню і виплаті даного виду допомоги с делегованими державою. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №141 від 02.03.2016р. «Деякі питання виплати у 2016 р. разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», якою встановлено порядок та розміри виплати зазначеної допомоги в 2016 р., зокрема розмір грошової допомоги учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім, яким на момент увязнення не виповнилося 18 років, вязням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 920,00 грн., яку позивачу ОСОБА_3 було перераховано згідно платіжного доручення від 05.05.2016 р. №5964. Просить у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі. Також, просив суд звернути увагу на строки позовної давності звернення до суду з позовом, який на його думку позивачем пропущено, що також є підставою для відмови у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради ОСОБА_2, вивчивши і розглянувши матеріали справи, всебічно, повно зясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються як заявлені позовні вимоги, так і заперечення проти позову, обєктивно дослідивши і оцінивши докази надані сторонами в їх сукупності у межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом належними доказами по справі встановлено, що позивач ОСОБА_3 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії АБ №165388 від 26.05.2015 року та має право на пільги, встановлені законодавством України для учасників бойових дій (а.с.9).

06 грудня 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради із заявою про нарахування та виплату частини невиплаченої грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій за 2016 рік у сумі 4730,00 грн. (а.с.7).

Як вбачається з матеріалів справи листом ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради від 09.12.216 року за №С- 1581 позивачу ОСОБА_3 повідомлено, що у 2016 році йому, як учаснику бойових дій, виплачено щорічну разову допомогу до 5 травня в розмірі 920,00 грн. відповідно до вимог діючого законодавства (а.с.8).

Згідно ст.19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 6 ч.1, 2 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

У відповідності до ст. 9 ч.1 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. ст. 69, 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободі в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

01.01.2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 року №79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», п. 26 якого встановлено, що норми і положення ст. ст. 12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Статтею 95 Конституції України встановлено, що будь-які загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків визначаються законом про Державний бюджет України.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні 25.01.2012 року № 3-рп/2012 саме Кабінет Міністрів України регулює порядок та розмір виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, Конституції та законів України.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» викладені в новій редакції положення частини 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до яких щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року наведені положення визнані неконституційними. Отже, починаючи з 22 травня 2008 року, відновлено дію частину 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якої розмір грошової допомоги учасникам бойових дій має становити п'ять мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, згідно п. 63 (І) Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнений пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування. Дане положення Закону України неконституційним не визнавалося.

Відповідно до п.1 постанови КМУ від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики України шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), учасникам бойових дій у розмірі 920,00 грн.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин діяли два нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня учасникам бойових дій.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03 жовтня 1997 року у справі N 18/183-97 про набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом частини 3 статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Отже, відповідач, здійснюючи нарахування та виплату позивачу одноразової допомоги до 5 травня, діяв відповідно до Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», (чинного з 1 січня 2015 року), та відповідно до постанови КМУ від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в рішенні 26.12.2011р. від №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою забезпечення інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч.1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Згідно ст.23 ч.1 Бюджетного Кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Крім того, при вирішенні спору суд враховує позицію Вищого адміністративного суду України по аналогічній категорії справ (зокрема, ухвала від 19.02.2016 у справі № К/800/4176/16 (№753/13867/15-а).

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, про наявність підстав для відмови в задоволенні позову, враховуючи встановлені факти, суд не вбачає неправомірних дій з боку відповідача, який діяв відповідно до норм чинного законодавства, зокрема, ч. 2 ст. 19 Конституції України, в якій зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому, суд погоджується з доводами відповідача, щодо того, що нарахування та виплата позивачу допомоги була проведена у розмірі передбаченому Постановою Кабінету міністрів України від 02.03.2016 року №141, що жодним чином не суперечить законодавству.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для визнання бездіяльності відповідача по виплаті позивачу разової грошової допомоги до 5 травня в 2016 році протиправними, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи положення ст. 94 КАС України, якою визначено, що у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати компенсуються за рахунок державного бюджету України, суд вважає судові витрати компенсувати за рахунок державного бюджету.

На підставі викладеного та керуючись ст.19 Конституції України ст. ст. 9, 11, 17, 71, 94, КАС України, ст. 4, 23 Бюджетного Кодексу України, ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок державного бюджету.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 10 днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці.

СУДДЯ : О.В. Семенко