Справа № 816/135/17
Суддя: Л.О. Єресько
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/135/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Єресько Л.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко О.С.,

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

20 січня 2017 року ОСОБА_4 (надалі по тексту - позивач, ОСОБА_4Я.) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі по тесту - відповідач, ДПІ у м. Полтаві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.04.2016 № 186-1304, яким визначено суму податкового зобовязання за платежем оренда плата з фізичних осіб в сумі 13 879,89 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що строк дії договору оренди землі від 10.01.2012, який був укладений між ОСОБА_4 та Полтавською міською радою, закінчився 18.09.2015. Пояснювала, що оскільки термін дії вказаного договору не продовжувався, зокрема, нею не направлялись відповідні заяви із виявленням бажання його продовжити, то вважає безпідставним нарахування їй оренди плати за користування земельною ділянкою за 2016 рік, ще й у такому розмірі, що майже вдвічі перевищує розмір орендної плати, визначений умовами означеного договору.

В судовому засіданні представники позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 має у приватній спільній частковій власності (частка власності 17/100) нежитлову будівлю за адресою м. Полтава, вул. Дружби, 5, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, дата прийняття рішення про державну реєстрацію права власності 03.06.2004 /а.с. 51/.

Згідно пояснень представника позивача дане приміщення використовувалося як майстерня для виготовлення дверей та склад для їх зберігання, але на сьогодні приміщення не використовується та господарська діяльність не здійснюється.

Судом встановлено, що на виконання вимог умов рішення двадцять шостої сесії Полтавської міської ради шостого скликання від 18.09.2012 між Полтавською міською радою (Орендодавець) та ОСОБА_4 (Орендар) 10.10.2012 був укладений договір від оренди землі по вул. Дружба, 5, м. Полтава, зареєстрований у виконавчому комітеті Полтавської міської ради, про що у книзі реєстрації записів договорів оренди землі вчинено запис 17.10.2012 № 698-П /а.с. 30-31/. За умовами цього договору в спільну оренду передається земельна ділянка площею 6 188 кв. м.

В оренду позивачу передається частка земельної ділянки площею визначеною пропорційно частці власності на будівлю, що становить 1052 кв.м. згідно з планом (схемою) земельної ділянки, що є невідємною частиною договору (п. 2.1), строком дії з 18.09.2012 по 18.09.2015 /а.с. 34-36/.

Розділом 5 цього договору визначено умови використання означеної частки земельної ділянки. Так, згідно п. 5.1 встановлено, що земельна ділянка передається в оренду для здійснення господарської діяльності орендарем, а її цільове призначення для експлуатації та обслуговування майстерні для виготовленню виробів із металу та теплогенераторної.

Пунктом 6.1 цього договору передбачено, що передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту відведення. Земельна ділянка в межах, визначених кадастровим планом, на час підписання рішення позачергової двадцять шостої сесії Полтавської міської ради шостого скликання від 18.09.2012 знаходилася і продовжує знаходитися у користуванні Орендаря.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі визначено, як договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

В ході судового розгляду представник позивача пояснював, що спірна земельна ділянка не може вважатися переданою в оренду, а позивач належним землекористувачем, оскільки останньою не розроблявся проект відведення означеної земельної ділянки, дана частка земельної ділянки не формувалася окремо із присвоєнням кадастрового номеру, а дані стосовно правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою за адресою м. Полтава, вул. Дружби, 5, згідно відповіді Управління Держгеокадастру у м. Полтаві Полтавської області від 01.08.2016 № 18-1604-0.3-798/2-16, у Державному фонді станом на 01.01.2013 відсутні /а.с. 50/.

Крім того, зазначав, що по закінченню строку дії договору оренди землі від 10.10.2012 на адресу Полтавської міської ради позивачем не направлялися листи із повідомленням про бажання продовжувати дію договору оренди землі по спірній земельній ділянці. Додаткова угода про продовження терміну дії означеного договору оренди не підписувалася сторонами, а тому, вважає, що у відповідності до умов договору цей договір є припиненим у звязку із закінченням строку, на який його було укладено. В наслідок вищенаведеного, на думку представника позивача, остання не має обовязку щодо сплати оренди за дану земельну ділянку.

Однак, всупереч цьому, ДПІ у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.04.2016 № 186-1304, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем "орендна плата з фізичних осіб 18010900" у розмірі 13 879,89 грн /а.с. 41/.

В ході судового розгляду представник відповідача пояснював, що вищевказаний розмір орендної плати був розрахований виходячи із алгоритму, закладеного в умовах договору оренди від 10.10.2012, а саме розділ 4 (а.с. 30), зокрема з урахуванням коефіцієнтів індексації.

Згідно пункту 4.2 вказаного договору розмір орендної плати визначено відповідно до результатів нормативної грошової оцінки земель м. Полтави, що затверджена рішенням позачергової тридцять п'ятої сесії Полтавської міської ради п'ятого скликання від 30.12.2008 та рішення позачергової тридцять шостої сесії Полтавської міської ради від 29.01.2009 "Про внесення змін до рішення позачергової тридцять п'ятої сесії Полтавської міської ради п'ятого скликання від 30.12.2008 "Про нормативну грошову оцінку земель м. Полтави", порядку розрахунку ставок орендної плати, затвердженого рішенням п'ятдесятої сесії Полтавської міської ради п'ятого скликання від 25.02.2010 та Закону України "Про оренду землі".

Відповідно до пункту 4.4 цього ж договору обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації.

В письмових поясненнях відповідач зазначав, що, враховуючи, що у 2012 році (дата проведення нормативної грошової оцінки землі, визначеної в договорі оренди від 17.10.2012 № 698-П) та в 2013 роках коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель не змінювались та становили 1,0 в розрахунку грошового зобовязання, визначеного спірним податковим повідомленням рішенням від 14.04.2016 № 186-1304, застосовано коефіцієнти індексації нормативно грошової оцінки земель за 2014-2015 роки.

При цьому відповідно до листа Державно служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11.01.2016 та абзацу 3 пункту 289.2 статті 289 Податкового кодексу України коефіцієнт індексації нормативно грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативно грошової оцінки землі /а.с. 61/.

Відповідно до додаткових пояснень відповідача /а.с. 58-59/ сума податкового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 13 879,89 грн розрахована наступним чином:

245,72 (нормативно грошова оцінка земельної ділянки по вул. Дружби,5)*1052 (площа земельної ділянки, що орендується позивачем) *3 % (ставка орендної плати за землю в м. Полтаві, затверджена рішенням пятдесятої сесії Полтавської міської ради пятого скликання від 25.02.2010 /а.с. 62-64/)*1,249 (коефіцієнт індексації нормативно грошової оцінки земель за 2014) *1,433 (коефіцієнт індексації нормативно грошової оцінки земель за 2015)=13879,89 грн.

Не погоджуючись із прийнятим ДПІ у м. Полтаві податковим повідомленням-рішенням від 14.04.2016 № 186-1304, позивач звернулась зі скаргою до Головного управління ДФС у Полтавській області та ДФС України, рішеннями яких від 29.09.2016 № 989/М/16-31-10-05-11 та від 25.11.2016 № 12621/М/99-99-11-03-01-25 податкове повідомлення рішення залишено без змін, а скарги без задоволення /а.с. 11-13,14-15/.

Вважаючи означене податкове повідомлення - рішення протиправним, позивач звернувся до суду про його скасування.

Надаючи оцінку оскаржуваному податковому повідомленню - рішенню, суд виходить із такого.

Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (надалі також - ПК).

З 1 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України (надалі ПКУ), який відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК плата за землю належить до місцевих податків і зборів (податок на майно), яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу, є обов'язковим платежем у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.2 статті 269 ПК платниками податку є землекористувачі. Останні ж, як визначено в підпункті 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, ПК визначив обов'язок орендаря сплачувати земельний обов'язковий платіж у складі податку на майно у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону № 161-XIV.

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу XIII ПК.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК).

Так, згідно п. 287.7 ПК у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Зі змісту статей 120 Земельного кодексу України та 377 Цивільного кодексу України витікає, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені. При цьому, з огляду на пріоритетність застосування норм Податкового кодексу України перед нормами інших галузей права у регулюванні податкових правовідносин, недотримання норм земельного, цивільного законодавства щодо реєстрації права оренди земельних ділянок (припинення цього права) не впливає на права та обовязки платників у сфері оподаткування.

Судом встановлено, що орендна плата за земельну ділянку обраховувалася позивачу на площу 1052 кв. м, визначену пропорційно частці власності на будівлю із земельної ділянки площею 6 188 кв. м згідно зі схемою розміщення меж кадастрової зйомки земельної ділянки та планом встановлення меж земельної ділянки за адресою вул. Дружби, 5/а.с. 34-36/.

Доводи представника позивача, що позивачем зазначена земельна ділянка на сьогодні не використовується у господарській діяльності, судом оцінюються критично, оскільки зазначене не впливає на факт використання позивачем земельної ділянки, оскільки земельна ділянка не звільнена від нежитлового приміщення, яке належить ОСОБА_4 на праві спільній частковій власності.

Відповідно до вимог статті 34 Закону України "Про оренду землі", що визначає наслідки припинення або розірвання договору оренду землі, пунктів 7.1 та 9.4 означеного договору оренди землі по вул. Дружби, 5, після закінчення дії договору орендар зобов'язаний повернути орендодавцю земельну ділянку у стані не гіршому у порівнянні з тим, в якому він одержав її в оренду.

Суд погоджується із доводами відповідача про те, що оскільки на земельній ділянці по вул. Дружби, 5 знаходиться нерухоме майно, що є власністю ОСОБА_4, то умова, визначена ст. 34 ЗУ "Про оренду землі" та вищевказаними пунктами договору оренди, не виконана, земельна ділянка не звільнена, відповідний акт приймання - передачі про повернення земельної ділянки орендодавцю не підписувався сторонами.

Оцінюючи доводи позивача щодо припинення дії договору оренди землі від 10.10.2012 у звязку із закінченням строку дії договору та не направленням листів до Полтавської міської ради для укладення додаткових угод, суд зазначити наступне.

Частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із:

власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності);

уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Пунктом 3.2 вищезазначеного договору від 10.10.2012 передбачено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, та за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору, він не підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були б передбачені даним договором. Письмове заперечення здійснюється орендодавцем листом повідомленням.

На запит суду Полтавським міським управлінням земельних ресурсів та земельного кадастру виконавчого комітету Полтавської міської ради надано відповідь, що на земельній ділянці по вул. Дружба, 5, знаходиться нерухоме майно, що є власністю ОСОБА_4 та на момент закінчення строку дії договору земельна ділянка не звільнена, орендар продовжує користуватися земельною ділянкою, а отже згідно з пунктом 4.8 договору від 10.10.2012 за фактичний період користування землею та до моменту укладення нового договору орендар повинен вносити оренду плату за земельну ділянку в розмірах, визначених попереднім договором /а.с. 28-29/.

Одностороннє розірвання договору оренди землі не допускається, якщо це не передбачено умовами договору. Із аналізу тексту договору оренди землі, укладеного між позивачем та Полтавською міською радою, слідує висновок про відсутність умов одностороннього розірвання вказаного договору.

Таким чином договір оренди землі від 10.10.2012 на сьогодні не є розірваним в односторонньому порядку.

За умовами пункту 4.8 договору у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору, то за фактичний період користування землею і до моменту укладання нового договору орендар повинен вносити орендну плату за земельну ділянку в розмірах, визначених попереднім договором.

Щодо доводів представника позивача про відсутність даних державного земельного кадастру щодо орендованої земельної ділянки як, то суд приходить таких висновків.

Так пунктом 2.1 передбачено, що в спільну оренду передається земельна ділянка площею 6 188 кв. м із кадастровим номером :03:001:0108.

Частка земельної ділянки орендаря (ОСОБА_4Я.) визначена пропорційно частці власності на будівлю і становить 1052 кв.м, оскільки на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_4 належить нежитлова будівля за адресою м. Полтава, вул. Дружби, 5. При цьому чинне законодавство не передбачає у випадку визначення частці в спільній оренді присвоєння нового кадастрового номеру.

Доводи представників позивача про відсутність об'єкту оподаткування у зв'язку з тим, що орендована нею земельна ділянка не сформована в окрему земельну ділянку із присвоєнням їй кадастрового номера, судом оцінюються критично з огляду на таке.

Той факт, що земельна ділянка за адресою вул. Дружби, 5 у м. Полтаві є комунальною власністю не заперечується сторонами, як і той факт, що Полтавська міська рада є повноважним розпорядником цією землею.

А ні Земельним кодексом, а ні Законом України "Про оренду землі" не встановлено перешкоди органам місцевого самоврядування як орендарям передавати в оренду земельну ділянку по частинам. При цьому жодним нормативним актом не передбачено виготовлення проекту землеустрою та отримання кадастрового номеру на таку частину, як не передбачено і державної реєстрації договорів оренди на невиділені частини земельних ділянок в окрему одиницю, тобто без формування нової земельної ділянки із присвоєнням кадастрового номеру.

Статтею 631 Цивільного кодексу України визначено, що договір набирає чинності з моменту його укладення, а статтею 638 цього ж Кодексу визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За умовами Податкового кодексу України податок на землю і орендна плата є різними видами обов'язкового платежу за землю. Так податок насправді вираховується із об'єкту оподаткування, а орендна плата сплачується відповідно до умов договору.

Щодо незгоди позивача із розміром обрахованої орендної плати, суд дійшов висновку, що відповідачем не порушено алгоритму визначення розміру орендної плати, передбаченого умовами пунктів 4.2 та 4.4 договору оренди землі від 10.10.2012 (з урахуванням встановлених коефіцієнтів індексації).

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови в повному обсязі.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2017 року.

Суддя Л.О. Єресько