Справа № 812/1390/16
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

04 квітня 2017 р. справа №812/1390/16

ОСОБА_1 Донецького апеляційного адміністративного суду ОСОБА_2, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2016 року по справі № 812/1390/16 за позовом ОСОБА_3 до Новоайдарського відділення Старобільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 17.08.2016 №Ф-20,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою судді Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2017 року залишено без руху апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2016 року по справі № 812/1390/16, з наданням строку для усунення недоліків шляхом надіслання на адресу Донецького апеляційного адміністративного суду документу про сплату судового збору у сумі 1378,00 грн.

У березні 2017 року на адресу Донецького апеляційного адміністративного суду від апелянта надійшло клопотання, в якому апелянт зазначає, що вимога до громадянина сплатити судовий збір, як умова отримання судового захисту своїх прав, суперечить ст.ст. 8,22,55,64,130 Конституції України, оскільки фактично перекладає на громадянина обовязки Держави України та порушує його право на судовий захист, яке не може бути обмежене і гарантується окрім норма прямої дії Конституції України ще і ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року. Окрім цього, апелянт вважає, що суд не вправі вимагати сплати судового збору відповідно до документу з назвою «Закону України «Про судовий збір», оскільки цей документ не є чинним і немає статусу чинного закону України, а отже не є обовязковим до виконання. Крім того, послалась на ч. 1 ст. 88 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Проте, зазначене клопотання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 88 КАС України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Частиною 3 статті 9 Закону України Про судовий збір № 3674-VI від 8 липня 2011 року (далі Закон № 3674-VI) передбачено, що кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади.

Виходячи з викладеного, судовий збір є джерелом фінансового забезпечення судової системи із цільовим його спрямуванням виключно на потреби судочинства.

Стаття 5 Закону № 3674-VI визначає вичерпний перелік осіб звільнених від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідно до вказаної статті, в редакції на час звернення з апеляційною скаргою, апелянт не входить до переліку осіб, яких звільнено від сплати судового збору.

За приписами статті 8 Закону № 3674-VI, суд, враховуючи майновий стан сторони суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Таким чином, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати, відстрочення або розстрочення сплати судового збору є правом суду, заява сторони розглядається виходячи з наведених в ній обставин, які підтверджені належними доказами.

З вищевикладеного вбачається, що єдиною підставою для задоволення клопотання є врахування майнового стану сторони, обґрунтування цих обставин, які свідчать про неможливість оплати судового збору, покладається на сторону, яка звертається з заявою.

Зважаючи на визначений судом розмір судового збору та оскільки скаржником не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості сплати судового збору, вищевказане обумовлює відмову в задоволенні клопотання апелянта.

Суддя вважає за необхідне також зазначити, що обов'язок сплати судового збору слугує гарантуванню принципу рівності всіх осіб у правах щодо доступу до суду, відповідає встановленим ст. 129 Конституції України основним засадам судочинства, а саме: рівності усіх учасників судового процесу перед законам і судом.

Закон № 3674-VI не визнаний неконституційним, не суперечить Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, тому обовязок апелянта сплачувати судовий збір є наявним.

З матеріалів справи вбачається, що копія ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2017 року отримана скаржником 16 лютого 2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Таким чином, станом на 4 квітня 2017 року (з урахуванням довідки про відсутність даних в реєстрі підтверджень оплат із Казначейства про зарахування судового збору) апелянтом не було усунуто недоліки апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 189 Кодексу адміністративного судочинства України, до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених ст. 187 цього Кодексу, застосовуються правила ст. 108 цього Кодексу.

За приписами ст.108 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо апелянтом не усунені недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, вона повертається особі, яка її подала.

Відповідно до ч. 6 ст. 108 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст. ст. 108, 186, 189 ч. 3, 5 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя-доповідач

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 - відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2016 року по справі № 812/1390/16 - повернути апелянту.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

ОСОБА_1 ОСОБА_2