Справа № 817/2123/16
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2017-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

817/2123/16

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 квітня 2017 р.

Р і в н е

817/2123/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Екомедтех"

до

Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області

про скасування наказу , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "Екомедтех", звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області, про скасування наказу відповідача від 18.11.2016 №721 про проведення документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Екомедтех" з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 30.09.2016.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив про протиправність спірного наказу про проведення перевірки позивача, позаяк повідомлення про проведення документальної планової виїзної перевірки позивача та копію наказу про проведення перевірки позивач отримав у день її проведення, чим порушено норми пункту 77.4 статті 77 Податкового кодексу України. Крім того, покликаючись до пункту 77.3 статті 77 Податкового кодексу України, позивач стверджував, що проведення документальної планової перевірки за окремими видами зобов'язань перед бюджетами забороняється, тому просив суд позов задовільнити та скасувати спірний наказ.

У поданих письмових додаткових пояснення представник позивача просив суд позовні вимоги задовільнити у повному обсязі та провести розгляд справи без участі представника позивача.

Відповідач про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджується доказами в матеріалах справи, однак участі свого уповноваженого представника у судовому засіданні не забезпечив, про причини суд не повідомив.

Виходячи з положень частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням вимог частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Дослідивши письмові докази у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю, з огляду на наступне.

Суд встановив, що 18.11.2016 Головним управлінням ДФС у Рівненській області видано наказ №721 "Про проведення документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Екомедтех", код 21093603" (а.с.6) та оформлено відповідне повідомлення про проведення перевірки від 18.11.2016 №92 (а.с.5).

Пунктом першим спірного наказу визначено провести документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Екомедтех", код 21093603, м. Рівне, вул. Соломії Крушельницької, буд. 77-А з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 30.09.2016 тривалістю 10 робочих днів з 01.12.2016.

Надаючи правової оцінки спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно підпункту 75.1.2. пункту 75.1 статті 75 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Згідно з пунктом 77.3 статті 77 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Відповідно до пункту 66 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі відправляння згрупованих поштових відправлень, поштових переказів відправник складає їх список. Кількість поштових відправлень, поштових переказів одного виду та категорії, що включається до одного списку, кількість примірників списків та необхідність подання їх в електронному вигляді визначається оператором поштового зв'язку.

До списку включаються поштові відправлення, поштові перекази, згруповані за способом пересилання.

Пунктом 67 цих же Правил передбачено, що список засвідчується підписом відправника.

Відповідно до пункту 68 Правил про прийняття для пересилання згрупованих поштових відправлень, поштових переказів видається один розрахунковий документ на один список. Один примірник списку видається відправникові.

До поданих до суду письмових заперечень на адміністративний позов відповідач додав копію Фіскального чека від 18.11.2016 про відправлення поштою рекомендованих листів за списком №933 у кількості 14 шт.

Суд критично оцінює доводи позивача щодо неналежного повідомлення контролюючим органом про проведення документальної планової виїзної перевірки оскільки, як зазначив позивач, він отримав повідомлення про проведення перевірки від 18.11.2016 №92 та копію наказу від 18.11.2016 №721 тільки 01.12.2016, в той час як початок проведення перевірки заплановано на 01.12.2016, чим порушено 10-денний строк такого повідомлення, що передує початку перевірки. При цьому суд зазначає, що пунктом 77.3 статті 77 Податкового кодексу України чітко регламентовано, що копія наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки має бути саме вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення перевірки, та не пов’язано виникнення права у контролюючого органу на проведення документальної планової перевірки платника податків після вручення адресату (отримання) відповідного рекомендованого відправлення. Тобто, визначальним є саме факт надіслання рекомендованого листа з повідомленням про вручення платнику не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення перевірки.

За пунктом 42.2 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується надіслання повідомлення про проведення перевірки від 18.11.2016 №92 та копії наказу від 18.11.2016 №721 рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення позивачу, відтак висновки позивача є хибними.

Так, тим же підпунктом 75.1.2. пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено право контролюючого органу проводити документальну виїзну перевірку як за місцезнаходженням платника податків, так і за місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Крім того, доводи позивача щодо заборони проведення документальної планової перевірки позивача з огляду на положення пункту 77.3 статті 77 Податкового кодексу України суд визнає необгрунтованими та зазначає, що даною нормою Податкового кодексу України (в редакції на момент спірних правовідносин) встановлено заборону проведення документальної планової перевірки за окремими видами зобов'язань перед бюджетами, крім правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб та зобов'язань за бюджетними позиками і кредитами, що гарантовані бюджетними коштами.

Так, спірним наказом від 18.11.2016 №721 визначено проведення документальної планової виїзної перевірки позивача з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 30.09.2016, а не за окремими видами зобов'язань перед бюджетами, як помилково вважає позивач.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, необхідно враховувати, що при оцінюванні рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, суд дотримується вимог частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах про оскарження рішень суб'єктів владних повноважень суди повинні перевіряти чи прийняті такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За частинами 1-2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, оскільки в матеріалах справи містяться докази надіслання позивачу копії наказу та повідомлення на проведення перевірки у встановлений строк, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

В силу положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України у суду відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову – відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.