Справа № 810/3676/16
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2017-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2017 року №810/3676/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панченко Н.Д., суддів Волкова А.С. та Панової Г.В., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» до Державної аудиторської служби України про визнання протиправним та скасування пункту вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Державне спеціалізоване підприємство «Чорнобильська АЕС» звернулось до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Державної аудиторської служби України про визнання протиправним та скасування пункту 3 вимоги Державної аудиторської служби України від 17.08.2016 №07-14/45 «Про усунення виявлених порушень».

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач дійшов необґрунтованих висновків про завищення вартості будівництва ряду об'єктів внаслідок включення до актів виконаних робіт завищеної вартості оплати праці робітників із розрахунку сьомого нормативного розряду на виконання робіт.

Позивач наголошує, що вартість будівельних робіт підприємством була визначена відповідно до положень ДБН Д.1.1-1-2000 «Правила визначення вартості будівництва», якими передбачено, що рівень заробітної плати у складі загальновиробничих та адміністративних витрат необхідно визначати за 7 розрядом складності робіт у будівництві.

Натомість ВБН Д.1.1-40.1.20.201-2005/Мінпаливенерго, на які посилається відповідач в обґрунтування порушень, викладених в Акті ревізії, зважаючи на їх не актуальність та невідповідність положенням ДБН Д.1.1-1-2000 «Правила визначення вартості будівництва», підлягають застосуванню лише у частині, що не суперечить ДБН Д.1.1-1-2000.

Відповідач позов не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що при визначенні вартості будівництва позивач зобов'язаний був керуватись ВБН Д.1.1-40.1.20.201-2005/Мінпаливенерго «Особливості визначення вартості будівництва в умовах Чорнобильської АЕС», пунктом 2.5.2 яких передбачено, що вартість однієї людино-години працівників, заробітна плата яких передбачається в загальновиробничих витратах, визначається за п'ятим нормативним розрядом складності робіт.

Відповідач також вважає, що оскаржуваний пункт вимоги не порушує прав позивача, оскільки не встановлює для нього жодних обов'язків. Пункт 3 вимоги від 17.08.2016 №07-14/45 вказує на розмір завданих підприємству збитків, разом з тим, відшкодування таких збитків здійснюється шляхом звернення контролюючого органу з відповідними позовом.

Таким чином відповідач зазначає, що вказана вимога не покладає на підприємство обов'язку самостійно відшкодовувати встановлені ревізією збитки.

У судове засідання, призначене на 13.02.2017, особи, які беруть участь у справі, не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Разом з цим матеріали справи містять клопотання сторін про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Враховуючи, що матеріали справи у достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, ухвалою суду від 13.02.2017 постановлено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Державне спеціалізоване підприємство «Чорнобильська АЕС» зареєстроване виконавчим комітетом Славутицької міської ради Київської області 11.06.2001 як юридична особа, що підтверджується довідкою відділу статистики у місті Славутичі АБ №365932 (т.1, а.с. 126).

У період з 10.05.2016 по 08.07.2016 Державною фінансовою інспекцією України було проведено плану виїзну ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильська АЕС» за період з 01.04.2014 по 01.04.2016.

Результати ревізії оформлені актом від 15.07.2016 №07-22/35 (далі - Акт ревізії) (т.1, а.с. 15-107).

Ревізією видатків на капітальне будівництво, капітальний та поточний ремонт встановлено, що ДСП «Чорнобильська АЕС» у період з 2012 по 2016 роки мало взаємовідносини з Корпорацією «Укртрансбуд», ТОВ «Буденергомонтаж», ТОВ «Енергопромінвест», предметом яких були зобов'язання вказаних суб'єктів господарювання виконати будівельні роботи та зобов'язання ДСП «Чорнобильська АЕС» прийняти та оплатити вартість виконаних робіт.

Аналізом змісту договорів та актів виконаних робіт було встановлено, що до вартості виконаних робіт у складі загальновиробничих витрат включено витрати на виплату заробітної плати робітникам на рівні сьомого нормативного розряду на виконання робіт, чим не дотримано вимог пункту 2.5.2 ВБН Д.1.1-40.1.20.201-2005/Мінпаливенерго, яким передбачено, що вартість однієї людино-години працівників, заробітна плата яких передбачається в загальновиробничих витратах, визначається в розмірі для звичайних умов будівництва за п'ятим нормативним розрядом складності робіт.

Не погоджуючись з такими висновками Акта ревізії, позивач надав заперечення (зауваження), у яких пояснив, що витрати на заробітну плату на рівні 7 розряду було включено до актів виконаних робіт відповідно до діючих норм у будівництві, а саме, ДБН Д.1.1-1-2000, ДСТУ-Н Б Д.1.1-3:2013.

Позивач також посилався на лист ДП НДІБК від 15.07.2016 №259-1499, у якому зазначено, що ВБН Д.1.1-40.1.20.201-2005/Мінпаливенерго підлягають застосуванню виключно у частині, що не суперечать чинним у відповідних періодах ДБН Д.1.1-1-2000 та ДСТУ-Н Б Д.1.1-3:2013.

Заперечення позивача у вказаній частині відповідачем були відхилені. Зокрема, відповідач наголосив на необхідності використання вимог ВБН Д.1.1-40.1.20.201-2005/Мінпаливенерго при визначенні вартості будівництва в умовах Чорнобильської АЕС.

З приводу посилань позивача на роз'яснення Державного науково-дослідного інституту будівельних конструкцій, відповідач наголосив на їх необов'язковості та суто рекомендаційному характері.

З огляду на виявлені порушення та на підставі Акта ревізії, Державною аудиторською службою України прийнято вимогу про усунення порушень від 17.08.2016 №07-14/45, у пункті 3 якої зазначено, що під час ревізії питання законності понесених капітальних видатків ДСП «Чорнобильська АЕС» встановлено завищення вартості виконаних і оплачених будівельних робіт у результаті включення до актів виконаних робіт завищеної оплати праці та інших супутніх витрат, які не передбачені договірною ціною та технічним завданням, що є порушенням вимог пункту 2.5.2 ВБН Д.1.1-40.1.20.201-2005/Мінпаливенерго, частини 1 статті 853 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, пункту 5 Порядку здійснення технічного нагляду під час будівництва об'єкта архітектури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2007 №903, пункту 6.4.4.1 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва», затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2013 №293, та заподіяно ДСП «Чорнобильська АЕС» матеріальну шкоду (збитки) на суму 195928,95 грн., з яких на момент закінчення ревізії залишилося не усунуто 114959,07 грн.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 8, пункту 7 статті 10, частини 2 статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в України» відповідач зобов'язав позивача усунути виявлені порушення законодавства у встановленому законом порядку та у строк до 17.09.2016 надати вичерпну інформацію про вжиті заходи з усунення порушень і недоліків (т.1, а.с. 12-14).

12 вересня 2016 позивач звернувся з скаргою на дії службових осіб Державної аудиторської служби України, у якій просив скасувати пункт 3 вимоги Дежавної аудиторської служби України від 17.08.2016 №07-14/45 (т.1, а.с. 47-49).

Рішенням Державної аудиторської служби України від 17.10.2016 №07- 14/147 скаргу позивача задоволено частково. Визнано необґрунтованими висновки Акта ревізії про неправомірність розрахунку вартості будівельних робіт виходячи з сьомого нормативного розряду в частині договорів, які були укладені після 01.01.2014. У частині договорів та робіт, які були виконані та оплачені до 01.01.2014, висновки Акта ревізії залишено без змін.

Цим же рішенням відповідач повідомив, що пункт 3 вимоги про усунення порушень від 17.08.2016 №07-14/45 щодо суми неусунутого порушення слід вважати викладеним у редакції «не усунуто на суму 54801,07 грн.», замість початкової суми збитків у розмірі 114959,07 грн. (т.1, а.с. 50-51).

Не погоджуючись з висновками відповідача про завищення вартості будівельних робіт, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив за наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у період з 2012 по 2016 роки укладено ряд договорів підряду з Корпорацією «Укртрансбуд», ТОВ «Буденергомонтаж», ТОВ «Енергопромінвест», а саме:

- договір №7 від 24.09.2012, у порядку та на умовах якого підрядник (Корпорація «Укртрансбуд» зобов'язувався за завданням замовника виконати і здати роботи по об'єкту «ДСП ЧАЕС. Система технічного водопостачання. Джерело технічної води (водоймище технічної води) з насосною станцією підживлення», а замовник зобов'язувався прийняти закінчені роботи та оплатити їх (т.1, а.с. 115-123).

- договір №11-11/13 від 18.11.2013, у порядку та на умовах якого підрядник (Корпорація «Укртрансбуд» зобов'язувався за завданням замовника виконати і здати роботи по об'єкту «Реконструкція каналізаційних очисних споруд м. Прип'ять. 2-й пусковий комплекс» відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язувався прийняти закінчені роботи та оплатити їх (т.1, а.с. 102-114).

- договір №23-10/13 від 08.11.2013, у порядку та на умовах якого підрядник (Корпорація «Укртрансбуд») зобов'язувався за завданням замовника виконати і здати роботи по об'єкту «Відновлення огороджую чого контуру машинного залу 4-го енергоблоку ЧАЕС між осями 46-52 та А-Б» відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язувався прийняти закінчені роботи та оплатити їх (т.1, а.с. 88-101).

- договір №31/10-13 від 11.11.2013, у порядку та на умовах якого підрядник (ТОВ «Буденергомонтаж») зобов'язувався виконати і здати замовнику роботи по об'єкту «ДСП ЧАЕС. Капітальний ремонт покрівлі машзала енергоблоків 1 та 2» відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язувався прийняти від підрядника закінчені роботи та оплатити їх (т.1, а.с. 77-87).

- договір №ЕРІ-07М/Н-012 від 24.09.2012, у порядку та на умовах якого підрядник (ПАТ «Енергопромінвест») зобов'язувався виконати повний комплекс робіт по об'єкту «Автоматизований комплекс інженерно-технічних засобів фізичного захисту периметру контрольованої зони Чорнобильської АЕС. 1-й пусковий комплекс «Центральний пульт управління. Локальна зона АПК-1 (блоки-дільниці №№ 1, 27, 28, 29, 30, 31, 32)» (т.1, а.с. 69-76).

Умовами вказаних договорів підряду передбачено, що договірна ціна на виконання робіт є твердою і визначається на основі розрахунків, здійснених відповідно до ДБН Д. 1.1-1-2000 за діючими ресурсними кошторисними нормами з показниками, рекомендованими Мінрегіонбудом для підприємств із бюджетним фінансуванням.

Судом встановлено, та не заперечувалось позивачем, що до вартості виконаних робіт у складі загальновиробничих витрат включено витрати на виплату заробітної плати робітникам на рівні сьомого нормативного розряду на виконання робіт.

Досліджуючи правомірність визначення сторонами правочинів витрати на виплату заробітної плати робітникам із розрахунку сьомого нормативного розряду на виконання робіт, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 189 Господарського кодексу України та статті 10 Закону України «Про ціни і ціноутворення», суб'єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують вільні ціни та державні регульовані ціни.

Згідно з статтею 13 Закону України «Про ціни і ціноутворення», державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень шляхом установлення обов'язкових для застосування суб'єктами господарювання, у тому числі граничних цін.

З метою створення умов для впровадження напрацьованих ринкових методів визначення вартості будівництва, спрямованих на спрощення механізму ціноутворення, встановлення прозорості складових вартості будівельної продукції, підвищення конкурентоспроможності вітчизняних будівельних організацій, наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 27.08.2000 № 174 затверджені Правила визначення вартості будівництва (ДБН Д.1.1-1-2000), які введені в дію з 01.10.2000 (далі - ДБН Д.1.1-1-2000).

ДБН Д.1.1-1-2000 встановлюють основні правила визначення вартості нового будівництва, розширення, реконструкції та технічного переоснащення підприємств, будівель і споруд, ремонту житла, об'єктів соціальної сфери і комунального призначення та благоустрою, а також реставрації пам'яток архітектури та містобудування і носять обов'язковий характер при визначенні вартості будов (об'єктів), будівництво яких здійснюється із залученням бюджетних коштів або коштів підприємств, установ і організацій державної власності.

Ці норми можуть застосовуватися для визначення вартості ремонтно-будівельних робіт, які здійснюються на будовах (об'єктах) промислового та іншого призначення, з урахуванням відповідних галузевих та технологічних особливостей. Рішення з цього питання приймаються відповідними міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади за погодженням з Держбудом.

Відповідно до пункту 1.4.1 ДБН Д.1.1-1-2000 система ціноутворення в будівництві базується на нормативно-розрахункових показниках і поточних цінах трудових та матеріально-технічних ресурсів.

Нормативними показниками є ресурсні елементні кошторисні норми. На підставі цих норм і поточних цін на трудові та матеріально-технічні ресурси визначаються прямі витрати у вартості будівництва.

Решта витрат, які враховуються у вартості будівництва, визначається не за нормами, а розрахунково. До таких витрат належать, зокрема, загальновиробничі витрати.

Згідно з пунктом 3.1.8 ДБН Д.1.1-1-2000 для визначення кошторисної вартості будівництва проектованих підприємств, будівель, споруд або їхніх черг складається Інвесторська кошторисна документація, до складу якої входять локальні кошториси і відомості ресурсів до них, локальні кошторисні розрахунки, об'єктні кошториси, об'єктні кошторисні розрахунки, кошторисні розрахунки на окремі види витрат, зведені кошторисні розрахунки вартості будівництва, зведення витрат тощо.

Відповідно до пунктів 4.1.1 та 4.2.1 ДБН Д.1.1-1-2000 загальновиробничі витрати - це витрати будівельно-монтажної організації, які включаються до виробничої собівартості будівельно-монтажних робіт. Для розрахунку загальновиробничих (ЗВ) витрат їхній перелік, наведений в додатку 19, групується в 3 блоки кошти на заробітну плату працівників; відрахування на соціальні заходи згідно із законодавством; решта статей ЗВ витрат.

Пунктом 4.2.1.1 передбачено, що кошти на заробітну плату працівників розраховуються виходячи з трудовитрат працівників, зазначених у додатку 19, і відповідної вартості людино-години.

При визначенні коштів на заробітну плату на стадії складання інвесторського кошторису вартість людино-години приймається в розмірі, рекомендованому Держбудом для будівництва, за п'ятим нормативним розрядом на виконання робіт.

Наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 03.03.2008 №109 «Про уточнення показників загальновиробничих, адміністративних витрат та розряду робіт, за яким визначається заробітна плата інженерно-технічних працівників в складі загальновиробничих та адміністративних витрат на стадії складання інвесторської кошторисної документації» затверджені зміни, відповідно до яких рівень заробітної плати інженерно-технічних працівників у складі загальновиробничих та адміністративних витрат необхідно визначати за 7 розрядом складності робіт у будівництві.

У той же час, наказом Міністерства палива та енергетики України від 22.07.2005 №337 затверджені ВБН Д.1.1-40.1.20.201-2005/Мінпаливенерго «Особливості визначення вартості будівництва в умовах Чорнобильської АЕС».

Пунктом 2.5.2 ВБН Д.1.1-40.1.20.201-2005/Мінпаливенерго передбачено, що вартість однієї людино-години працівників, заробітна плата яких передбачається в загальновиробничих витратах, визначається у розмірі для звичайних умов будівництва за п'ятим нормативним розрядом складності робіт з урахуванням доплат і надбавок згідно з 2.2.3 цих норм.

Разом з цим суд зазначає, що ВБН Д.1.1-40.1.20.201-2005/Мінпаливенерго з моменту прийняття не переглядались, приведення їх у відповідність до положень ДБН Д.1.1-1-2000 «Правила визначення вартості будівництва» у зв'язку з внесенням до останніх змін, не здійснювалось.

При цьому, згідно з пунктами 1.1 та 2.1 ВБН Д.1.1-40.1.20.201-2005/Мінпаливенерго, норми розроблені відповідно до ДБН Д.1.1-1-2000 та ДБН Д.1.1-7-2000, враховують особливості умов виконання робіт в зоні ЧАЕС. Визначення вартості БМР та ПНР здійснюється згідно ДБН Д.1.1-1-2000 з урахуванням положень цих норм, які враховують особливості виконання зазначених робіт на ЧАЕС

Таким чином, при визначенні вартості будівництва в зоні ЧАЕС положення ВБН Д.1.1-40.1.20.201-2005/Мінпаливенерго застосовуються у частині, що не суперечить ДБН Д.1.1-1-2000.

У листі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 02.08.2016 №8/15-395-11 роз'яснено, що при обчисленні вартості будівництва об'єктів в умовах Чорнобильської АЕС, дія ВБН Д.1.1-40.1.20.201-2005 «Особливості визначення вартості будівництва в умовах Чорнобильської АЕС» поширюється тільки в частині, що не суперечить чинному законодавству, зокрема, ДБН Д.1.1-1-2000 «Правила визначення вартості будівництва». А розрахунок коштів на заробітну плату працівників, які належать до загальновиробничого персоналу, здійснюється виходячи з вартості людино-години, прийнятої за сьомим нормативним розрядом виконання робіт (а.с. 55).

З урахуванням викладеного, висновки відповідача стосовно завищення вартості будівельних робіт за договорами з Корпорацією «Укртрансбуд», ТОВ «Буденергомонтаж», ТОВ «Енергопромінвест» є безпідставними та необґрунтованими.

Водночас, відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 № 2939-XII (далі - Закон № 2939-XII) головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Статтею 1 Закону № 2939-XII передбачено, що здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Згідно з Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №43 від 03.02.2016 (далі - Положення), Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю (пункт 1 цього Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення, Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку.

Крім цього, пунктом 9 Положення передбачено, що Держаудитслужба вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, зокрема, звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів

Зазначені норми Положення кореспондують приписам пунктів 7, 10, 13 статті 10 Закону № 2939-XII, якими передбачено, що органу державного фінансового контролю надається право: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Аналіз викладених положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що орган державного фінансового контролю має право здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Верховний Суд України у постановах від 23.02.2016 у справі №818/1857/14, від 16.09.2015 у справі №21-1143а15, від 15.04.2014 у справах №№21-40а14, 21-63а14, від 13.05.2014 у справі №21-89а14 висновки якого, відповідно до положень частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, вказав про наявність в органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені у ході перевірки збитки. При цьому, збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Відтак, звернення підконтрольної установи до адміністративного суду з позовом про скасування вимоги, яка вказує на розмір матеріальної шкоди (збитків) та обсяги незаконних видатків, не є належним способом захисту, адже правильність здійснення розрахунку та наявність збитків, як наголошує Верховний Суд України, може бути розглянуто виключно у межах провадження за позовом органу державного фінансового контролю про їх стягнення.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що у межах даного провадження, позивач звернувся до суду із позовом про скасування пункту 3 вимоги, яка вказує на виявлені збитки, їх розмір та зміст якого зводиться до зобов'язання відшкодувати такі збитки та правову позицію Верховного Суду України, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Доказів понесення відповідачем вказаних витрат матеріали справи не містять.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Панченко Н.Д.

Судді Волков А.С.

Панова Г.В.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 17.02.2017.