Справа № 826/18612/16
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

23 березня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дуденкові О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської обласної державної адміністрації на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2017 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Київської обласної державної адміністрації в особі Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської обласної державної адміністрації в особі Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році (далі - Комісія, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Комісії по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження у 1986 році Київської обласної державної адміністрації від 16.06.2016, що оформлене протоколом від 16.06.2016 № 185, яким не підтверджено у безумовному порядку проживання (перебування) на момент аварії в зоні відчуження ОСОБА_2 та відкликано довідку № 562 від 14.01.1992 року про евакуацію з м. Прип'ять.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2017 р. адміністративний позов задоволено повністю.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 на підставі довідки № 562 від 14.01.1992 був визнаний потерпілим від Чорнобильської катастрофи, на підставі чого отримав посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи ІІ категорії, відповідно до п. 2 ст. 14 Закону УРСР "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Департаментом соціального захисту населення Дніпропетровської облдержадміністрації при здійсненні чергової перереєстрації було направлено документи ОСОБА_2 щодо підтвердження його проживання на момент аварії у зоні відчуження до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації.

Листом від 10.05.2016 № 05-59-874 Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації повідомив позивача, що питання стосовно підтвердження його статусу евакуйованого із міста Прип'ять Київської області буде винесене на розгляд комісії Київської облдержадміністрації по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році.

За наслідком вказаного вище, листом від 05.07.2016 № 05-59-1271 з витягом із протоколу № 185 від 16.06.2016 комісія повідомила позивача, що представлені документи щодо підтвердження його проживання на момент аварії у зоні відчуження не підтверджують безумовного порядку проживання (перебування) на момент аварії в зоні відчуження, і зв'язку із чим вирішено відкликати довідку від 14.01.1992 № 562 про евакуацію із м. Прип'ять.

Вважаючи прийняте комісії рішення від 16.06.2016 № 185 протиправним та таким, що порушує законні права та інтереси, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів суду, що діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, їх соціальний захист та гарантії, визначені, зокрема, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (надалі - Закон № 796-XII).

Відповідно до статті 11 Закону №796-XII передбачено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, крім іншого: евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов'язкового) і гарантованого добровільного відселення; особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону №796-XII підставою для визначення статусу евакуйованих із зони відчуження, відселених і таких, які самостійно переселилися, відповідно до ст. 4 Закону є довідка про евакуацію, відселення, самостійне переселення.

Згідно зі статтею 65 Закону №796-XII учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно п. 4 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501 (в редакції, чинній на час видачі посвідчення) потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження і особам, які постійно проживали у зоні безумовного (обов'язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28.06.1989 № 224), віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення сірого кольору, серія Б.

В подальшому, постановою КМУ №51 від 20.01.1997 р. було затверджено новий Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який регулює правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно п.4 Порядку, аналогічно зазначено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особам, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття) і особам, які постійно прожили у зоні безумовного (обов'язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28 червня 1989 р. №224), віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення сірого кольору, серія Б.

Посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та іншими актами законодавства.

Пунктом 10 Положення встановлено, що посвідчення видається потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа евакуйованих у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особам, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття) і особам, які постійно проживали в зоні безумовного (обов'язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 28 червня 1989 р. 224), - на підставі довідки, виданої Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями (додатки №3 або №4).

Відповідно до пункту 12 Порядку № 51 спірні питання щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, розглядаються комісіями при Київській і Житомирській облдержадміністраціях на підставі відповідних письмових підтверджень, виданих керівниками підприємств, організацій та установ, які направляли цих осіб на роботу до зони відчуження, або керівниками місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування за місцем виконання робіт. Рішення зазначених комісій є підставою для видачі посвідчень відповідної категорії.

Спірні питання щодо визначення статусу осіб, евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, розглядаються відповідними комісіями Київської і Житомирської облдержадміністрацій на підставі довідок та інших документів, що засвідчують факт перебування в населеному пункті, віднесеному до зони відчуження, виданих місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 1 Положення про Комісію Київської обласної державної адміністрації по вирішенню спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, що є додатком до розпорядження Голови Київської обласної державної адміністрації від 5 листопада 1998 року № 594 (надалі - Положення № 594), відповідач є колегіальним органом і утворюється розпорядженням голови облдержадміністрації.

Згідно з пунктом 3 Положення № 594, основним завданням Комісії є всебічне і об'єктивне вивчення документів осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, а також евакуйованих із зони відчуження в 1986 році, при визначенні статусу яких виникли спірні ситуації.

Відповідно до пункту 4 Положення № 594 комісія в межах своїх повноважень приймає рішення, зокрема: про визнання статусу учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; про визнання статусу евакуйованих із зони відчуження в 1986 році; про визнання факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії.

Згідно з пунктом 5 Положення Комісія має право запитувати від райдержадміністрацій, міськвиконкомів, підприємств, установ і організацій необхідну інформацію і документи, які б сприяли прийняттю об'єктивних рішень.

При розгляді відповідних справ Комісія може запрошувати на свої засідання і заслуховувати пояснення як заявників, так і окремих посадових осіб.

Так, з матеріалів справи вбачається, що підставою для визнання відповідачем виданого посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 2 Б, таким, що видано безпідставно, стала непідтвердженість у безумовному порядку проживання (перебування) позивача на момент аварії у зоні відчуження м.Прип'ять.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з таким висновком Комісії, оскільки в матеріалах справи міститься довідка № 562 від 14.01.1992 року, яка засвідчує, що ОСОБА_2 станом на 26 квітня 1986 року проживав та був прописаний у АДРЕСА_1 та 27 квітня 1986 року був евакуйований та має встановлену категорію ІІ на компенсації та пільги як постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до розділу ІУ ст. 19 Закону УРСР "Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Також, в матеріалах справи наявна копія нотаріально завіреної заяви ОСОБА_4 від 15.11.2016 № 763, яка засвідчує той факт, що 24.04.1986 громадянин ОСОБА_4 проводжав ОСОБА_2 на поїзд "Дніпропетровськ-Київ" для його поїздки до батьків на травневі свята до міста Прип'ять.

Згідно з довідкою № 1316-б від 11.06.1986, видана ОСОБА_5 - батьку позивача, який працював оператором ЛВТХ Чорнобильської АЕС, останній був евакуйований з міста Прип'ять та виплачено одноразова грошова допомога на чотирьох осіб: діти - син, донька та мати.

Судова колегія не вважає, що лист Державного вищого навчального закладу "Дніпропетровський транспортно-економічний коледж" від 20.04.2016 № 140 спростовує усі раніше видані довідки, оскільки вказаним листом надана лише загальна інформація щодо організації та проведення навчального процесу в даному навчальному закладі, і вказаний лист не свідчить про те, що ОСОБА_2 не міг 26.04.1986 року знаходитись в м.Припять у батьків, як зазначає позивач.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надані докази, які є у справі, були оцінені колегією суддів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст.86 КАС України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст.200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Київської обласної державної адміністрації - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 28.03.2017.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Степанюк А.Г.

Василенко Я.М.