Справа № 819/1670/16
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року Справа № 876/2592/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Костіва М.В. та Бруновської Н.В.,

з участю секретаря судового засідання - Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, діючого за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_1, на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 31.01.2017р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській обл. про визнання бездіяльності протиправною та спонукання до вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И Л А:

20.12.2016р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним ненадання відповіді відповідачем Головним управлінням /ГУ/ Національної поліції /НП/ в Тернопільській обл. на запит від 01.08.2016р. та на скаргу від 12.09.2016р.; зобов'язати відповідача ГУНП в Тернопільській обл. надати повну відповідь на його звернення від 01.08.2016р. та від 12.09.2016р.; стягнути з відповідача понесені судові витрати (а.с.4-6).

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 31.01.2017р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.32 і на звороті).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржив позивач ОСОБА_1, який покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким заявлений позов задоволити (а.с.36-38).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач звернувся до відповідача із заявою від 01.08.2016р. в порядку Закону України «Про звернення громадян», однак жодної відповіді відповідачем на неї не надано. При цьому, покликання відповідача на норми кримінально-процесуального закону є помилковими, оскільки розглядувані правовідносини такими не регулюються. Факт перенаправлення запиту до Тернопільського відділу поліції /ВП/ не звільняє відповідача від обов'язку надати відповідь на звернення громадянина; визначення виконавця відповіді на запит є внутрішніми процесами суб'єкта владних повноважень, в які позивач не може втручатися.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних мотивів.

Відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що звернення ОСОБА_1 від 01.08.2016р. було скеровано по територіальності на розгляд до Тернопільського ВП, який, у свою чергу, направив отримані матеріали до органів слідства, а позивачу - копію супровідного листа. У відповідь на скаргу ОСОБА_1 від 12.09.2016р. скеровано відповідь Тернопільського ВП про те, що матеріали за його зверненням внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань /ЄРДР/ і по них проводиться перевірка.

Оскільки ОСОБА_1 неодноразово спілкувався зі слідчим, тому йому було достовірно відомо про триваючу перевірку за його зверненням; також відповідач ГУ НП в Тернопільській обл. не може займатися безпосереднім виконанням звернень позивача, в його структурі є відповідні підрозділи, що виконують і перевіряють звернення на предмет вчинення кримінальних правопорушень.

Між тим, такі висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на фактичних обставинах справи і не відповідають вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

Як слідує з матеріалів справи, 01.08.2016р. позивач подав на адресу відповідача заяву (запит про надання інформації), в якій просив в порядку Закону України «Про звернення громадян» надати відповіді на наступні питання:

чи поліція вивчала матеріали («агітаційні листівки), якими звинувачуються віряни УПЦ в м.Тернополі, що розповсюджує Правий сектор біля храму УПЦ м.Тернополя (вул.Коновальця, 1) ?

чи наявні в поліції будь-які докази «передачі Почаївською Лаврою щотижня 100000 євро на Москву» (мова оригіналу з тексту листівки) ?

чи поліція має докази фінансування війни УПЦ м.Тернополя та безпосередньо прихожан УПЦ м.Тернополя ?

чи такі дії по розпалюванню міжрелігійної ворожнечі та безпідставні звинувачення в сепаратизмі є злочином ? Чи буде здійснюватися розслідування за даним фактом ?

чи вживалися заходи ГУНП в Тернопільській обл. з приводу недопущення провокацій і міжконфесійної ворожнечі ? Які ?

з якою метою на подібного роду акції були присутні представники поліції, з урахуванням того, що метою акції було виключно провокування конфлікту ? (а.с.7).

Відповідь на вказану заяву від ГУНП в Тернопільській обл. позивачем не отримано.

По причині наведеного, позивач звернувся до відповідача із скаргою від 12.09.2016р., в якій просив провести перевірку та притягнути до відповідальності посадових осіб, які допустили бездіяльність щодо несвоєчасного розгляду його запиту; надати відповідь на його заяву від 01.08.2016р. (а.с.8).

Відповідь на вказану скаргу від ГУНП в Тернопільській обл. позивачем також не отримано.

Разом з тим, відповідачем представлено під час розгляду справи листи Тернопільського ВП № 16569/05/24/13 від 19.08.2016р. про скерування матеріалів звернення ОСОБА_1 до начальника СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській обл., оскільки матеріали щодо неправомірних дій зі сторони невідомих осіб із розпізнавальними знаками «Правий сектор» поблизу церкви «Віри, Надії, Любові та їх матері Софії» по вул.Коновальця в м.Тернополі перебувають на розгляді СВ Тернопільського ВП (а.с.27).

Також листом Тернопільського ВП № Т-43 від 19.09.2016р. позивача проінформовано про те, що заява від 16.08.2016р. скерована до СВ Тернопільського ВП для розгляду, оскільки по висвітлених фактах проводиться перевірка (а.с.28).

Аналіз змісту заяви позивача від 01.08.2016р. та його скарги від 12.09.2016р. свідчить про те, що останні за своєю правовою природою є заявами (клопотаннями) із проханням щодо сприяння реалізації передбачених чинним законодавством прав та інтересів, повідомлення про порушення чинного законодавства та недоліки в роботі відповідного державного органу.

Водночас наведені документи не можуть вважатися запитом на інформацію в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки не стосуються публічної інформації, тобто, відображеної та задокументованими будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформації, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктом владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або, яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Окрім цього, із змісту наведених заяв і скарги не убачається належність останніх до повідомлень про злочин, порядок розгляду яких визначений кримінально-процесуальним законом. Такі не містять конкретної інформації про злочини чи його окремі ознаки, а носять загальний характер з висловленням оціночного ставлення заявника до певних подій, а також стосуються широкого кола питань.

За наведених умов розглядувані правовідносини регулюються приписами Закону України «Про звернення громадян» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин); також на цей Закон покликається сам позивач у своїй заяві від 01.08.2016р.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.15 вказаного Закону органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно ч.1 ст.20 цього Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Відповідно до Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, затв. наказом МВС України № 1177 від 10.10.2004р.:

п.1.3 - громадяни України мають право звернутися до апарату МВС, закладів, установ, підприємств, що належать до сфери управління МВС, їх керівників із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявами або клопотаннями про реалізацію своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів, а також зі скаргами про їх порушення.

п.4.1 - керівники апарату МВС, закладів, установ, підприємств, що належать до сфери управління МВС, та їх заступники при розгляді звернень громадян зобов'язані уважно вникати в їх суть, у разі потреби вимагати у виконавців матеріали їх перевірки, направляти працівників апарату МВС, закладів, установ, підприємств, що належать до сфери управління МВС, на місця для перевірки викладених у зверненнях фактів, уживати інших заходів для об'єктивного вирішення поставлених авторами звернень питань, з'ясовувати і усувати причини та умови, які спонукають громадян скаржитись, якщо це не суперечить чинному законодавству.

п.4.7 - відповідь за результатами розгляду звернення в обов'язковому порядку дається тим органом, який його отримав і до компетенції якого входить розв'язання порушених у зверненні питань, за підписом керівника або його заступника. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. При цьому вказуються заходи, вжиті апаратом МВС, закладами, установами, підприємствами, що належать до сфери управління МВС, у межах його компетенції, для захисту конституційних прав громадян.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене слідує, що суб'єктом розгляду заяви позивача від 01.08.2016р. та його скарги від 12.09.2016р. є відповідач ГУНП в Тернопільській обл., до якого були скеровані вищевказані документи.

Разом з тим, вказані заява та скарга не були розглянуті в установлені строки, а позивачу не скеровані належні відповіді.

Скерування відповідачем спірних заяви та скарги до Тернопільського ВП, де проводиться перевірка заяв значної кількості осіб по факту неправомірних дій зі сторони невідомих осіб із розпізнавальними знаками «Правий сектор» поблизу церкви «Віри, Надії, Любові та їх матері Софії» по вул.Коновальця в м.Тернополі, не може вважатися належним виконанням вимог Закону України «Про звернення громадян».

Також відповідачем не доведено під час судового розгляду те, що питання, які порушені у заяві та скарзі позивача, не входять до його компетенції, а тому ГУНП в Тернопільській обл. фактично допущено відмову в розгляді звернень позивача, що суперечить приписам ст.7 Закону України «Про звернення громадян».

За наведених обставин колегія суддів вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення, при цьому належить визнати протиправною бездіяльність ГУНП в Тернопільській обл. щодо неналежного розгляду поданих ОСОБА_1 заяви від 01.08.2016р. та скарги від 12.09.2016р. в порядку Закону України «Про звернення громадян»; зобов'язати ГУНП в Тернопільській обл. у визначені Законом України «Про звернення громадян» порядку та строки розглянути подані ОСОБА_1 заяву від 01.08.2016р. та скаргу від 12.09.2016р., а також письмово повідомити останнього про результати їхнього розгляду; в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Окрім цього, в порядку ст.94 КАС України належить стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Тернопільській обл. судові витрати в розмірі 1157 грн. 55 коп. сплаченого судового збору.

Колегія суддів не убачає підстав для відшкодування на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 2100 грн., оскільки в матеріалах справи є відсутній оригінал платіжного документа про оплату таких послуг адвоката. Також зміст Акта виконаних робіт/наданих послуг від 11.01.2017р. до договору про надання правової допомоги № 40 від 14.12.2016р. викликає обґрунтований сумнів в частині кількості витрачених адвокатом годин (4 години) на написання позовної заяви, аналіз судової практики, сплати судового збору та реєстрації позову (а.с.11-14).

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п.п.1, 4 ч.1 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, діючого за дорученням від імені та в інтересах ОСОБА_1, задоволити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 31.01.2017р. скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задоволити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Тернопільській обл. щодо неналежного розгляду поданих ОСОБА_1 заяви від 01.08.2016р. та скарги від 12.09.2016р. в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Тернопільській обл. у визначені Законом України «Про звернення громадян» порядку та строки розглянути подані ОСОБА_1 заяву від 01.08.2016р. та скаргу від 12.09.2016р., а також письмово повідомити останнього про результати їхнього розгляду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Тернопільській обл. судові витрати в розмірі 1157 (одна тисяча сто п'ятдесят сім) грн. 55 коп. сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: Р.М.Шавель

Судді: М.В.Костів

Н.В.Бруновська