Справа № 2-а-3593/10/2270/17
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-3593/10/2270/17

Головуючий у 1-й інстанції: Польовий О.Л.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

29 березня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Сапальової Т.В. Матохнюка Д.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Гіюк Д.М.,

представників відповідача: Ліщишина О.А., Гринишина І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Старосинявського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Старосинявського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області про стягнення невиплачених коштів,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2010 року позивач - ОСОБА_4 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовом до Старосинявського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області про стягнення невиплачених коштів.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.01.2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

У судовому засіданні представники відповідача підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд її задовольнити.

Позивач у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином. Разом з тим, до початку судового розгляду справи, позивач надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами адміністративної справи, що позивач - ОСОБА_4 проходив службу в органах внутрішніх справ з 01.10.1992 року по 29.03.1996 року та з 10.06.1999 року був поновлений на службу, яку проходив в Старосинявському районному відділі управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області.

Згідно довідки управління кадрового забезпечення УМВС України в Хмельницькій області від 22.06.2010 року № 12/2201, ОСОБА_4 проходив службу на посаді помічника начальника відділу оперативного чергового чергової частини Старосинявського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області з 19.08.2008 року по 30.04.2009 року.

Наказом управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області від 30.04.2009 року № 106 о/с майора міліції ОСОБА_4, помічника начальника відділу оперативного чергового чергової частини Старосинявського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області, з 30.04.2009 року звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за підпунктом "в" пункту 64 (через обмежений стан здоров'я) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114, (далі Положення № 114).

Вислуга позивача на день звільнення в календарному обчисленні становить 15 років 4 місяці 2 дні, а з урахуванням пільгової служби 20 років 8 місяців 24 дні.

Грошова допомога при звільненні зі служби ОСОБА_4 виплачена відповідачем в розмірі 13 491,58 гривень. Вказана допомога нарахована позивачу за 9 календарних років служби згідно довідки відділу кадрового забезпечення про кінцевий розрахунок, а саме з моменту його поновлення на службу в органах внутрішніх справ.

Позивач не погоджуючись з рішеннями відповідача, звернувся до суду із вказаним позовом.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.06.2010 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.06.2010 року в адміністративній справі № 2а-3593/10/2270/17, - без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.10.2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Скасовано постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.06.2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2013 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання незаконними дій Старосинявського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області щодо недоплати йому вихідної допомоги, несплати грошової компенсації за понаднормову службу і стягнення з відповідача недоплаченої вихідної допомоги та компенсації за понаднормову службу, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.06.2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2013 року залишено без змін.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114, прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" від 09.04.92 року № 2262-ХІІ, (в редакції чинній на момент звільнення позивача), (далі Закон №2262-ХІІ), особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за віком, станом здоров'я чи у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Згідно ст. 12 Закону № 2262-ХІІ (в редакції на момент звільнення позивача у 1996 році), право на пенсію за вислугу років: а) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають на день звільнення зі служби вислугу на військовій службі або на службі в органах внутрішніх справ 20 років і більше; б) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, звільнені зі служби за вислугу років, за віком, за станом здоров'я, у зв'язку із скороченням штатів або організаційними заходами і які на день звільнення досягли 45-річного віку, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач при звільненні з органів МВС 29.03.1996 року за власним бажанням п.64 "ж" не набув права на пенсію за Законом № 2262-ХІІ.

Згідно листа управління ДАІ УМВС України в Хмельницькій області, Державну автомобільну інспекцію Міністерства внутрішніх справ створено згідно Постанови КМУ від 14.04.1997 року № 341. Разом з тим, управлінням зазначено, що позивач не входив до складу УДАІ в Хмельницькій області, а перебував у структурному підрозділі УМВС України в Хмельницькій області, в зв'язку з чим неможливо надати відомості щодо отримання ОСОБА_4 грошової допомоги при звільненні з органів внутрішніх справ в 1996 році.

Колегія суддів критично оцінює доводи відповідача, щодо виплати позивачу грошової допомоги при звільнені в 1996 році, зазначаючи наступне.

Так, з довідки управління МВС України в Хмельницькій області від 23.01.2017 року №22н/т/121/19/03-2017 вбачається, що відомості про грошове забезпечення за період з 09.10.1995 року по 29.03.1996 року та виплату грошової допомоги при звільненні ОСОБА_4 до архіву УМВС України в Хмельницькій області не надходили.

Твердження відповідача, що позивач не заперечує отримання в 1996 році грошової допомоги при звільненні, не можуть слугувати належними доказами.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено того, що позивач набув право на отримання або отримав грошову допомогу при звільненні 29.03.1996 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а ч. 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, відповідач мав би виплатити ОСОБА_4 грошову допомогу при звільненні за весь період служби, тобто за 15 календарних років.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо визнання протиправними дій Старосинявського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області при невиплаті ОСОБА_4 вихідної допомоги в сумі 8994,39 грн. за 6 календарних років служби.

Обґрунтованим є також висновок суду першої інстанції, щодо відмови у задоволенні вимоги позивача про визнання незаконними дій Старосинявського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області щодо несплати грошової компенсації за понаднормову службу та стягнення такої компенсації.

Судом першої інстанції встановлено, що підставою для залучення працівників ОВС до понаднормової служби є письмові накази або графіки нарядів чергувань, затверджені керівником органу. Позивачу, з урахуванням усіх умов нарахування компенсацій за роботу в надурочний час були нараховані та виплачені кошти в сумі 661,29 грн., що підтверджуються висновком службового розслідування за зверненням ОСОБА_4 № 4103 від 09.11.2009 року. Тому суд першої інстанції правомірно відмовив в цій частині позовних вимог.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності часткового задоволення позовних вимог, правильно застосувавши норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин.

Підсумовуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час її апеляційного розгляду, а відтак відсутні підстави для її задоволення.

Відповідно ч. 1 ст. 200 КАС, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Старосинявського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 січня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 04 квітня 2017 року.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Сапальова Т.В. Матохнюк Д.Б.