Справа № 805/2648/16-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2017 р. Справа №805/2648/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови:15:54

Донецький окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Христофорова А.Б.,

при секретарі Нестеренко Н.Л.,

за участю:

представника позивача Тимошиної О.А.,

представників відповідача Суліма О.М., Колесника Д.Ю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шахтоуправління "Донбас" до Покровської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Красноармійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.07.2016 року №, №, №. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що податковим органом проведено камеральну перевірку даних задекларованих у податковій звітності з ПДВ за листопад - грудень 2015 року та січень 2016 року за результатом якої складено акт №305/05/21-15/36982901 від 20.05.2016 року та сформовані спірні податкові повідомлення рішення, які товариством оскаржувались до податкового органу вищого рівня. Зазначає, що товариство є добросовісним платником податків та здійснює господарську діяльність у відповідності до вимог чинного законодавства, що підтверджується первинними документами, крім того своєчасно надає до податкового органу податкову звітність, а не виконання контрагентом обов'язків податкового законодавство не може тягнути відповідальність для товариства. Вважає висновки акту перевірки такими, що не відповідають чинному законодавству, а податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 03.04.2017 року замінено неналежного відповідача на Покровську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Донецькій області.

Відповідачем через відділ документообігу та архівної роботи суду подано заперечення на адміністративний позов, в обґрунтування якого зазначає, що в результаті камеральної перевірки позивача виявлені порушення податкового законодавства, які полягають у формуванні податкового кредиту на підставі непідтверджених податкових накладних, також виявлено несвоєчасне подання податкової звітності з ПДВ за листопад - грудень 2015 року, січень 2016 року. За наслідком виявлених порушень податковим органом правомірно сформовані податкові повідомлення-рішення, у зв'язку з чим просить відмовити у задоволені позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги навівши доводи аналогічні зазначеним у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, мотивуючи обставинами аналогічними зазначеним у заперечені на адміністративний позов.

Суд, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Шахтоуправління "Донбас" (, вул. Щорса, буд. 10, кв.67, м. Селидове, Донецька область,85400) пройшов передбачену законом процедуру державної реєстрації, є юридичною особою, та згідно ст. 48 КАС України здатний особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки.

Відповідач, Покровська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС в Донецькій області, є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

Судом встановлено, що відповідно до листа №23-1/02 від 23.02.2016 року позивачем до податкового органу надано в письмовому вигляді податкову звітність з податку на додану вартість за листопад 2015 року, грудень 2015 року, оскільки податковим органом розірвано в односторонньому порядку договір про визнання електронних документів в листопаді 2016 року.

Листом № 26-1/02 від 26.02.2016 року, у зв'язку з укладанням договору про визнання електронних документів позивачем відкликано лист №23-1/02 від 23.02.2016 року.

Податковим органом у відповідності до Квитанцій №2 прийнято від позивача податкову звітність в електронному вигляді, а саме:

- 19.04.2016 року: податкова декларація з податку на додану вартість за листопад 2015 року з самостійно задекларованою сумою податку на додану вартість у сумі 27 446 887,00 грн; розрахунок коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану вартість;довідка про суму від'ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду; розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів;

-20.05.2016 року: уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за листопад 2015 року з самостійно задекларованою сумою податку на додану вартість у сумі 29 444 415,00 грн, з розшифровкою податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів;

-19.04.2016 року: податкова декларація з податку на додану вартість за грудень 2015 року з самостійно задекларованою сумою податку на додану вартість у сумі 18 020 124 грн; розрахунок коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану вартість; розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів;

-20.05.2016 року: уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за грудень 2015 року з самостійно задекларованою сумою податку на додану вартість у сумі 34 636 583,00 грн, з розшифровкою податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів;

-15.04.2016 року: податкова декларація з податку на додану вартість за січень 2016 року з самостійно задекларованою сумою податку на додану вартість у сумі 25 708 344 грн; розрахунок коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану вартість; довідка про суму від'ємного значення звітного (податкового) періоду,яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду; розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів;

-20.05.2016 року: уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за січень 2016 року з самостійно задекларованою сумою податку на додану вартість у сумі 13 147 426,00 грн, з розшифровкою податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів.

Красноармійською ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області проведено камеральну перевірку даних задекларованих у податковій звітності з ПДВ за листопад - грудень 2015 року та січень 2016 року за результатом якої складено акт №305/05/21-15/36982901 від 20.05.2016 року.

Перевіркою встановлено порушення:

- пп. 19.18.1 п.49.18 ст. 49 та п.203.1 ст.203 Податкового Кодексу України в результаті несвоєчасності подання податкової звітності з ПДВ за листопад - грудень 2015 року та січень 2016 року

- п.198.6 ст. 198, п.201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України, в результаті безпідставного віднесення до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними,чим:

- завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного(податкового) періоду на загальну суму 6 263 266,00 грн, у т.ч. за листопад 2015 року в сумі 41 560,00 грн, за грудень 2015 року в сумі 1 464 780,00 грн, за січень 2016 року в сумі 4 756 926,00 грн.

- занижено суму податку на додану вартість, яка сплачується до державного бюджету на загальну суму 53 819 062,00 грн у т.ч. за листопад 2015 року в сумі 9 583 440,00 грн, за грудень 2015 року в сумі 34 601 548,00 грн, за січень 2016 року в сумі 9 634 047,00 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки сформовано: податкове повідомлення - рішення № від 05.07.2016 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за листопад-грудень 2015 року, січень 2016 року за штрафними санкціями на суму 3 060,00 грн; податкове повідомлення - рішення № від 05.07.2016 року про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість листопад-грудень 2015 року, січень 2016 року на суму 6 263 266,00 грн; податкове повідомлення - рішення № від 05.07.2016 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за листопад-грудень 2015 року, січень 2016 року на суму 80 728 593,00 грн.

Позивач використав право на позасудове врегулювання спору шляхом оскарження податкових повідомлень-рішення до податкових органів вищого рівня.

Рішенням Головного управління ДФС у Донецькій області № 4206/10/05-99-10-01-12-1 від 01.08.2016 року залишено без змін податкові повідомлення - рішення № від 05.07.2016 року № від 05.07.2016 року та частково скасовано податкове повідомлення - рішення № від 05.07.2016 року, а саме в частині нарахування штрафних санкцій у сумі 3 131 633,00 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам викладеним сторонами, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Спірним питанням даного позову є правомірність складання відповідачем податкових повідомлень-рішень.

Як вбачається зі змісту акту перевірки, підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень слугувало встановлення порушення строків подання податкової звітності з ПДВ за листопад-грудень 2015 року та січень 2016 року, а також формування податкового кредиту непідтвердженими задекларованими у Єдиному реєстрі податкових накладних, податковими накладними по господарським відносинам з Приватним підприємством «Долина».

При дослідженні матеріалів справи, судом встановлено, що між ПП «Долина»(продавець) та ТОВ «Шахтоуправління «Донбас»(покупець) укладено договір купівлі-продажу№27/04/15-Д від 27.04.2015 року, предметом якого є постачання товару(вугілля) за відповідну плату, найменування асортимент, об'єм зазначається у специфікаціях, видаткових та податкових накладних розрахунках-фактурах. Якість та комплектація зазначаються у специфікаціях, що є невід'ємною частиною договору.

Отримання товару підтверджується актами приймання-передачі товару: №39 від 09.05.2015року; № 48 від 10.05.2015 року; № 71 від 27.04.2015 року; №72 від 11.05.215 року; № 83 від 12.05.2015 року; № 98 від 13.05.2015 року; №115 від 20.05.2015 року; №38 від 03.07.2015 року; №42 від 04.07.2015 року; №57 від 05.07.2015 року; №58 від 05.07.2015 року; №72 від 06.07.2015 року; №73 від 06.07.2015 року; №74 від 06.07.2015 року; №75 від 06.07.2015 року; №88 від 08.07.2015 року; №89 від 08.07.2015 року; №43 від 09.07.2015 року; №133 від 21.07.2015 року; №134 від 21.07.2015року; №146 від 23.07.2015 року; №147 від 23.07.2015 року; №148 від 25.07.2015 року; №172 від 26.07.2015 року; №173 від 26.07.2015 року; №199 від 31.07.2015 року; №200 від 31.07.2015 року; №201від 31.07.2015 року; №202 від 31.07.2015 року.

Видатковими накладними: №39 від 09.05.2015 року; №48 від 10.05.2015 року; №71 від 11.05.2015 року; №72 від 11.05.2015 року; №83 від 12.05.2015 року; №98 від 13.05.2015 року; №115 від 20.05.2015 року; №38 від 03.07.2015 року; №42 від 04.07.2015 року; №57 від 05.07.2015 року; №58 від 05.07.2015 року; №72 від 06.07.2015 року; №73 від 06.07.2015 року; №74 від 06.07.2015 року; №75 від 06.07.2015 року; №88 від 08.07.2015 року; №89 від 08.07.2015 року; №43 від 09.07.2015 року; №133 від 21.07.2015 року; №134 від 21.07.2015 року; №146 від 23.07.2015 року; №147 від 23.07.2015 року; №148 від 25.07.2015 року; №172 від 26.07.2015 року; №173 від 26.07.2015 року; №199 від 31.07.2015 року; №200 від 31.07.2015 року; №201 від 31.07.2015 року; №202 від 31.07.2015 року; відповідно до яких вбачається, що були поставлені товари під назвою: «вугілля».

Крім того, між позивачем, ТОВ «Шахтоуправління «Донбас»(замовник) та ПП «Долина»(посередник), укладено договір надання послуг №29/10-15-Д від 29.10.2015 року, предметом якого є зобов'язання виконати ряд певних фактичних дій з метою знаходження оптимального контрагента, готового придбати вугільну продукцію у відповідності до умов замовника.

Згідно Листа №80 від 29.10.2015 року до договору надання послуг для належного пошуку контрагентів визначено перелік продукції необхідної позивачу.

Отримання послуг підтверджується актами здачі - прийняття робіт: № б/н від 01.11.2015 року; № б/н від 01.12.2015 року.

Також, надання послуг підтверджується укладеними позивачем з контрагентами договорів купівлі-продажу, поставки зі специфікаціями, видатковими накладними, актами приймання-передачі товарів тощо.

Для формування податкового кредиту за вищевказаними операціями ПП «Долина» виписано позивачу податкові накладні: №39 від 09.05.2015 року; №48 від 10.05.2015 року; №71 від 11.05.2015 року; №72 від 11.05.2015 року; №83 від 12.05.2015 року; №98 від 13.05.2015 року; №115 від 20.05.2015 року; №38 від 03.07.2015 року; №42 від 04.07.2015 року; №57 від 05.07.2015 року; №58 від 05.07.2015 року; №72 від 06.07.2015 року; №73 від 06.07.2015 року; №74 від 06.07.2015 року; №75 від 06.07.2015 року; №88 від 08.07.2015 року; №89 від 08.07.2015 року; №43 від 09.07.2015 року; №133 від 21.07.2015 року; №134 від 21.07.2015 року; №146 від 23.07.2015 року; №147 від 23.07.2015 року; №148 від 25.07.2015 року; №172 від 26.07.2015 року; №173 від 26.07.2015 року; №199 від 31.07.2015 року; №200 від 31.07.2015 року; №201 від 31.07.2015 року; №202 від 31.07.2015 року; №58 від 02.12.2015 року; №58 /1 від 02.12.2015 року.

Згідно п.п. 14.1.178 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України, об'єктом оподаткування податку на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Згідно п. 187.1 ст. 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно підпункту 14.1.181 п. 14.1 ст.14 ПК України податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України, передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 201.1 ст.201 ПК України, встановлено, що на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) у встановлений Кодексом термін.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з п. 201.7 ст. 201 ПК України, податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

При цьому, відповідно до п. 201.8 ст. 201 ПК України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України, податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Вищезазначені норми податкового законодавства України визначають, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наступних умов: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної, яка має усі обов'язкові реквізити.

Крім цього, відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Суд зауважує, що податкова накладна, що містить помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 статті 201 ПК України (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов'язань, є підставою для віднесення покупцем сум податку до податкового кредиту.

Отже, виникнення права на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарської операції, яка є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, за наявності первинних документів.

Засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV).

Підпунктом 44.1 ст. 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ст. 11 Закону № 996-ХІV, на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов'язані складати фінансову звітність.

Згідно частини 1 статті 3 Закону № 996-ХІV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Визначення терміну "первинний документ" наведено у статті 1 Закону №996-ХІV: первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

З положень чинного податкового законодавства випливає, що умовою виникнення у платника права на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених в ціні товару (послуги) є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою використання їх у господарській діяльності, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

В якості доказів отримання товарів та послуг, позивачем надані документи, які за змістом і формою є первинними документами у розумінні положень Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Позивач ґрунтовно та правомірно мав сподіватись на віднесення до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, оскільки податковий кредит за листопад - грудень 2015 року та січень 2016 рік позивачем сформовано на підставі права, що виникло у зв'язку з отриманням податкових накладних.

Реєстрація позивача та його контрагента платниками податку на додану вартість сторонами не оспорюється, податкові накладні заповнені відповідно до встановленого переліку обов'язкових реквізитів для податкової накладної.

Податковим органом встановлено порушення, яке полягає у тому, що згідно податкової інформації з бази ДФС, контрагентом позивача не зареєстровано податкові накладні у ЄРПН.

Суд зазначає, що податкова інформація, якою скористався податкових орган при формуванні висновків проведеної перевірки, грунтуються на даних інформаційних податкових баз, однак, суд не бере її до уваги на підставі наступного.

Інформаційні бази даних податкового органу не мають статусу офіційних і можуть містити помилки, які впливають на правовий статус платника податку. Бази даних ДПІ не є належними доказами у справі, чинним законодавством також не передбачена належність таких баз до засобів доказування.

Дана правова позиція підтверджується доводами, що викладені в Постановах ВАСУ від 20.09.2012 року № К9991/574/12; № К 9991/5991/11 та № 9991/24891/11: "Програмне забезпечення (інформаційні бази ДПІ) до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків не відноситься. Крім того, абсолютно справедливо підкреслюється, що такі дані не є також належним доказом відсутності фактів здійснення господарських операцій безпосередньо платника податків - позивача, та доказом несплати ним податку, якщо спірний період податковим органом перевірено з урахуванням всіх первинних документів та документів податкової звітності".

Письмові докази у вигляді первинних документів, які підтверджують здійснення господарських операцій позивача з контрагентом спростовують висновки податкового органу, які ґрунтуються на даних інформаційних податкових баз.

Частиною 4 ст.70 КАС України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Вищевказані обставини та докази, які суд оцінює у їх сукупності відповідно до статті 86 КАС України, підтверджують реальність характеру у спірних господарських операціях.

Крім того, відповідно до частин 1 та 2 статті 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Суд також зазначає, що Податковий кодекс України не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника від інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання віднесення певних сум до податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб. Якщо контрагент якимось чином порушив діюче законодавство або не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Тобто, податковим законодавством наголошено на індивідуальному характері відповідальності особи та відсутності підстав для притягнення платника податків до відповідальності у зв'язку із порушенням податкової дисципліни його контрагентами.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейська Конвенція про захист прав і основних свобод людини (далі - Конвенція) була підписана 04.11.1950 року в Римі десятьма європейськими державами. Відтоді вона стала фундаментом усього комплексу міжнародно-правового регулювання в галузі прав людини, її законних інтересів та потреб, відправною точкою на шляху цивілізованих європейських держав до втілення в життя загальнолюдських цінностей. Ратифікувавши Конвенцію про права людини 17.07.1997 року, Україна визнала не лише право на «мирне володіння майном», а й згідно із положеннями ст.1 Протоколу №1 до Конвенції визнала право на звернення фізичних та юридичних осіб до Європейського суду з прав людини за захистом своїх порушених прав та охоронюваних Конвенцією свобод, пов'язаних з реалізацією права власності.

Названа стаття проголошує: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Попередні положення, однак, ніяким чином не обмежують право держави запроваджувати такі закони, які, на її думку, необхідні для здійснення контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків або інших зборів чи штрафів».

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання у право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Протоколу №1 забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів. Втручання має бути законним, тобто здійснено на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (forseable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та у осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв'язку із застосуванням закону.

Суд у своїх рішеннях нагадує, що незважаючи на те, що держави мають широкі рамки розсуду при визначенні умов і порядку, за яких приватна особа може бути позбавлена своєї власності, позбавлення останньої, навіть, якщо воно переслідує законну мету в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення ст.1 Протоколу №1, якщо не була дотримана розумна пропорційність між втручанням у права фізичної чи юридичної особи й інтересами суспільства. Також буде мати місце порушення ст.1 Протоколу №1 й у випадку, коли наявний істотний дисбаланс між тягарем, що довелося понести приватній особі, і переслідуваними цілями інтересів суспільства.

Закріплюючи право кожного на мирне володіння своїм майном, стаття 1 за своєю суттю є гарантією права власності (рішення від 13.06.1979 року у справі «Маркс проти Бельгії», п.69).

Поняття майно має автономне значення, яке, звичайно, не обмежується правом власності на речі матеріального світу: у розумінні цього положення певні інші права та інтереси, які є активами, можуть також розглядатися як майнові права, а отже, майно (рішення від 23.02.1995 року у справі «Гасус Дозір унд Фьордертехнік Гмбг проти Нідерландів», п.53).

Під дію статті 1 Протоколу №1 до Конвенції підпадає право вимоги, якщо воно достатньою мірою встановлене, щоб являти собою актив.

Коли основою вимоги є майновий інтерес, то особа, яка її має, вважатиметься такою, що має «легітимне сподівання» («Федоренко проти України», «Едуард Петрович Мельник проти України») на отримання майна, за наявності однієї з умов: - якщо наявне остаточне судове рішення, що підтверджує це право («Бурдов проти Росії», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Агрокомплекс проти України»); - якщо є достатнє правове підґрунтування у національному законодавстві, що підтверджує вимогу («Брезовец проти Хорватії», «Рисовський проти України», «Кечко проти України», «Стреч проти Великобританії», «Москаль проти Польщі», «Сук проти України», «Федоренко проти України», «Україна-Тюмень проти України»).

Вказані рішення ЄСПЛ свідчать про те, що захист права особи на віднесення до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, повинно розглядати, як захист права особи на майно у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, № від 05.07.2016 року та № від 05.07.2016 року, прийняті відповідачем, є необґрунтованими та протиправними.

Стосовно строків надання податкової звітності,суд приходить до наступного.

Згідно п.46.1 ст. 46 ПК України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

У відповідності до п. 49.1 ст. 49 ПК України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до пп. 49.18.1 п.49.18 ст. 49 ПК України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює:

Пунктом 203.1 ст. 203 ПК України, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

На підставі п. 120.1 ст.120 ПК України, неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Як раніше судом було встановлено та вбачається з Квитанцій №2 податкова звітність за листопад - грудень 2015 року січень 2016 року, засобами електронного зв'язку отримана податковим органом у квітні та травні 2016 року.

Згідно листа №23-1/02 від 23.02.2016 року позивач в паперовому вигляді надав податкову звітність за листопад -грудень 2015 року 23.02.2016 року, однак листом № 26-1/02 від 26.02.2016 року відкликав лист№23-1/02 від 23.02.2016 року, оскільки заключив договір про визнання електронних документів.

Позивач посилається на наявність судових рішень, а саме постанови Донецького окружного адміністративного суду від 04.02.2015 року в адміністративній справі № 805/4947/15-а, якою визнано протиправними дії Красноармійської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області в особі Селидівського відділення Красноармійської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області з одностороннього припинення Договору про визнання електронних документів № 241220141 від 24.12.2014 року та протиправними дії щодо неприйняття та не реєстрації податкових документів, а також визнано податкову декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2015 року разом із додатками такими, що подані в день їх фактичного отримання 24.11.2015 року. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 08.06.2016 року Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04.02.2015 року змінено в частині стягнення судового збору, в іншій частині залишено без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду від 23.11.2016 року касаційну скаргу Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області - залишено без задоволення, Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 08.06.2016 р. залишено без змін.

Суд зауважує,що зазначеними рішеннями визнано своєчасно поданою податкову декларацію саме за жовтень 2015 року, однак зазначений період не стосується спірних правовідносин, та не звільняє позивача від відповідальності за несвоєчасне подання податкової звітності у період листопад-грудень2015, січень 2016 року.

Отже позивачем не підтверджено причини та поважність пропуску строку подачі податкової звітності, у відповідності до чого податкове повідомлення-рішення № від 05.07.2016 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за листопад-грудень 2015 року, січень 2016 року за штрафними санкціями на суму 3 060,00 грн сформовано податковим органом правомірно.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) органи державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Враховуючи вищезазначене, судом встановлено, що на підтвердження здійснення господарських операцій позивачем до суду надані первинні бухгалтерські документи, перевіривши дійсність господарських взаємовідносин позивача з контрагентом, суд приходить до висновку, що позивач мав всі правові підстави для формування податкового кредиту, з огляду на те, що надана позивачем документація у повній мірі відображає реальні наслідки, що наступили після укладення договорів та мають силу первинної документації в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України", крім того вбачається що несвоєчасність реєстрації податкових накладних була здійснена не з його вини, що свідчить про необґрунтованість висновку податкового органу про завищення позивачем від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та заниження податку на додану вартість.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що податкові повідомлення-рішення № від 11.04.2016 року та № від 11.04.2016 року винесені податковим органом безпідставно та необґрунтовано, у відповідності до чого є протиправними.

Суд враховую той факт, що Рішенням Головного управління ДФС у Донецькій області № 4206/10/05-99-10-01-12-1 від 01.08.2016 року частково скасовано податкове повідомлення - рішення № від 05.07.2016 року, а саме в частині нарахування штрафних санкцій у сумі 3 131 633,00 грн, у зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення № від 05.07.2016 року є протиправним в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість листопад-грудень 2015 року, січень 2016 року на суму 6 263 266,00 грн.

Крім того, суд зазначає, що зміст постанови має виходити з потреби захисту прав, свобод та інтересів позивача у цій сфері, у відповідності до чого встановивши, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправним, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача в даному випадку, є скасування спірних податкових повідомленнь - рішеннь.

З огляду на зазначене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Шахтоуправління "Донбас" підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС України, судовий збір у сумі 1 304 923 грн 78 коп, не підлягає стягненню, оскільки підтвердження про сплату судового збору позивачем не підтверджено.

Керуючись ст.ст. 17, 18, 19, 20, 51, 69, 70, 71, 72, 86, 94, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Шахтоуправління "Донбас" до Покровської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області № від 05.07.2016 року в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість листопад-грудень 2015 року, січень 2016 року на суму 6 263 266,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області № від 05.07.2016 року про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за листопад-грудень 2015 року, січень 2016 року на суму 80 728 593,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошено у судовому засіданні 03.04.2016 року.

Повний текст постанови виготовлено 07.04.2016 року.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання особами, які беруть участь у справі, копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя Христофоров А.Б.