Справа № 805/772/16-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 р. Справа № 805/772/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м. Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Волгіної Н.П.,

суддів - Кравченко Т.О.,

- ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання Маковецькій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління МВС України в Донецькій області,

Міністерства внутрішніх справ України,

Національної поліції України,

Костянтинівського міського відділу (з обслуговування м. Костянтинівки та Костянтинівського району) Головного управління МВС України в Донецькій області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_3 спілка атестованих працівників органів внутрішніх справ України

про зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління МВС України в Донецькій області, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, Костянтинівського міського відділу (з обслуговування м. Костянтинівки та Костянтинівського району) Головного управління МВС України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_3 спілка атестованих працівників органів внутрішніх справ України, в якому (у урахуванням уточнень) просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління МВС України в Донецькій області від 6 листопада 2015 року № 402 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ з посади слідчого слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоровя особи, Костянтинівського міського відділу (з обслуговування м. Костянтинівки та Костянтинівського району);

- зобовязати Національну поліцію України та Міністерство внутрішніх справ України поновити позивача на роботі та надати можливість продовжити відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею чотирьох років, а у разі неможливості поновлення працевлаштувати позивача на відповідній посаді в органах Національної поліції України відповідно до ст. 184 КЗпП України.

Ухвалою суду від 1 червня 2016 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління МВС України в Донецькій області від 6 листопада 2015 року № 402 о/с в частині звільнення позивача в органах внутрішніх справ з посади слідчого слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоровя особи, Костянтинівського міського відділу (з обслуговування м. Костянтинівки та Костянтинівського району).

Враховуючи наведене, в межах даної справи судом розглядаються позовні вимоги ОСОБА_2 про зобовязання Національної поліції України та Міністерства внутрішніх справ України поновити позивача на роботі із наданням можливості продовжити відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею чотирьох років, а у разі неможливості поновлення працевлаштувати позивача на відповідній посаді в органах Національної поліції України відповідно до ст. 184 КЗпП України.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що вона з 23 січня 2006 року проходила службу в органах внутрішній справ, перебувала у трудових відносинах з Костянтинівським міським відділом, з 19 червня 2015 року знаходилась у відпустці по догляду за дитиною, яка була надана їй строком до 18 червня 2016 року.

Як зазначає ОСОБА_2, вона подавала всі необхідні документи для проходження служби в поліції, а також рапорт щодо проходження люстраційної перевірки.

6 листопада 2015 року позивач була звільнена з посади слідчого слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоровя особи, Костянтинівського міського відділу (з обслуговування м. Костянтинівки та Костянтинівського району) через скорочення штатів, про що ОСОБА_2 дізналась від ГУНП в Донецькій області 21 лютого 2016 року з відповіді на свої запити щодо її місця роботи.

Позивач зазначає, що, по-перше, її не повідомлено належним чином про звільнення за скороченням за два місяці до такої події; по-друге, їй не видано трудову книжку, що свідчить взагалі про відсутність її звільнення як такого.

Крім цього, ОСОБА_2 зауважує, що ліквідації Міністерства внутрішніх справ України не відбулось, фактично, у його складі ліквідується міліція та утворюється поліція, яка, у свою чергу, знову ж таки спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністерство внутрішніх справ України, тобто, міліція має правонаступника - поліцію.

Так, у постановах Верховного Суду України від 4 березня 2014 року № 21-8а14, від 16 жовтня 2012 року № 21-267а12, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 зазначено, що суди мають встановити - чи фактично мала місце ліквідація підприємства, установи, організації (чи не мала у такому випадку реорганізація), чи дійсно роботодавець не мав змоги працевлаштувати працівника на іншу роботу тощо.

Позивач також вказує, що відповідно до ст. 184 Кодексу законів про працю України вагітні жінки, жінки, які мають дітей до трьох років та ті, які (як і позивач) перебувають у відпустці до догляду за дитиною до шести років (ст. 179 КЗпП України), не підлягають звільненню, крім випадків ліквідації установи, коли допускається звільнення працівника з обовязковим працевлаштуванням.

До цього ж, враховуючи, що позивач перебувала у відпустці, її не можна було звільнити у цей час.

Позивач наголошує на недопустимості дискримінації жінок у галузі зайнятості, що визначено Міжнародним законодавством, договорами, Хартією та в тому числі Конвенцією ООН про ліквідацію всіх форм дискримінації жінок.

Зауважує, що ст. 51 Конституції України передбачено, що сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Крім цього, позивач зазначає, що відповідно до п. 3 Висновку Головного науково-експертного управління Апарату Верховної Ради України, який, крім іншого, складався за результатом перевірки проекту Закону України «Про Національну поліцію», п.п. 8, 11 цього Закону суперечать основам законодавства про працю, адже неможливим є звільнення працівникам шляхом попередження про звільнення «з дня опублікування цього Закону», у відпустці, на лікарняному тощо.

На підставі наведеного позивач просить суд задовольнити її позов (а.с. 3-11, 23-24, 29-30).

До судового засідання 30 березня 2017 року позивач не зявилась, в ході розгляду справи 13 червня 2016 року судом отримано від неї клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с. 77).

Представники відповідачів та третьої особи до суду не зявились, про дату, час та місце розгляду справи вказані особи повідомлялись судом належним чином.

29 березня 2017 року судом отримано клопотання представника першого відповідача про розгляд справи за його відсутності, у якому зазначено про неможливість прибуття представника до судового засідання 30 березня 2017 року (а.с. 137-138).

Причини неявки представників другого, третього, четвертого відповідачів та третьої особи суду не повідомлені.

В матеріалах справи містяться письмові заперечення першого відповідача проти позову, вмотивовані наступним.

Законом України Про національну поліцію від 2 липня 2015 року № 580-VIII передбачено повне припинення діяльності органів внутрішніх справ з їх подальшою ліквідацією. За вказаним Законом усі працівники міліції вважаються такими, що належним чином повідомлені про можливе майбутнє вивільнення через скорочення штатів з дня опублікування цього Закону, тобто, з 6 серпня 2015 року. Перебування працівників на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України прийнято рішення про ліквідацію як юридичної особи публічного права Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та всіх його структурних підрозділів.

Також першим відповідачем зазначено, що позивач не перебувала у трудових відносинах з Національною поліцією України, а, отже, не може претендувати на поновленні на роботі в новоутвореному органі, якщо вона не переводилась туди в установленому законом порядку (п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9), а також не може просити зобовязати Національну поліцію України працевлаштувати позивача на відповідній посаді в органах поліції, оскільки Національна поліція України не є правонаступником органів внутрішній справ.

Крім цього, Законом України Про національну поліцію передбачено, що комплектування поліції здійснюється на конкурсних засадах.

На підставі наведеного перший відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 (а.с. 96-98, 119-121).

В матеріалах справи містяться аналогічні заперечення другого та третього відповідачів, в яких крім іншого зазначено, що відповідно до ст. 47 Закону України Про національну поліцію призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

Згідно з ч. 1 ст. 48 цього Закону призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у ст. 47 цього Закону.

Відповідно до ст. 52 Закону України Про національну поліцію з метою добору осіб, здатних професійно виконувати повноваження поліції та посадові обовязки за відповідною вакантною посадою, у випадках, передбачених цим Законом, проводиться конкурс на службу в поліції та/або на зайняття вакантної посади. Конкурс проводиться відповідною поліцейською комісією.

Так, Міністерство внутрішніх справ України не може поновити ОСОБА_2 на посаді, а також не може працевлаштувати на будь-яку іншу посаду, оскільки штатні посади в територіальних органах внутрішніх справ скорочені, а працевлаштовувати колишніх працівників до Національної поліції України міністерство повноважень не має.

До цього ж, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 22 жовтня 2015 року № 1118-р Питання реформування органів внутрішніх справ України схвалено розроблену Міністерством внутрішніх справ Стратегію про органи внутрішніх справ України та Концепцію першочергових заходів реформування системи Міністерства внутрішніх справ, основним завданням якої є оптимізація структури МВС. Зі змісту вказаної концепції випливає, що МВС України повинне мати таку структуру, щоб жодним чином не асоціюватися з міністерством поліції, виконуючи при цьому роль цивільного та відкритого органу. Національна поліція України не є ані правонаступником міліції, ані структурним підрозділом Міністерства внутрішніх справ України.

Зазначено, що позивачем, всупереч її твердженням, не подавалося до поліції жодних документів щодо виявлення бажання служити у поліції.

На підставі наведеного другий та третій відповідачі також просили суд відмовити у задоволенні заявлених позивачем позовних вимог (а.с. 60-63, 66-69, 79-82, 86-89).

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене вище, суд вважає за можливе провести судове засідання без здійснення фіксування звукозаписувальним технічним засобом.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12), з 23 січня 2006 року проходила службу в органах внутрішніх справи, про що зазначає у позовні заяві ОСОБА_2 (а.с. 3-11).

Зазначене також встановлено постановою Донецького окружного адміністративного суду від 8 лютого 2017 року у справі № 805/771/16-а за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Міністерства внутрішніх справ України, третя особа ОСОБА_3 спілка атестованих працівників органів внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказу та зобовязання вчинити певні дії щодо працевлаштування, що набрала законної сили (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/64656459).

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 31 жовтня 2014 року № 388 о/с капітана міліції ОСОБА_2 призначено слідчим відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоровя особи, слідчого відділу Костянтинівського міського відділу (з обслуговування м. Костянтинівка та Костянтинівського району) з 30 жовтня 2014 року (а.с. 122).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 8 лютого 2017 року № 805/771/16-а встановлено, що вказаним наказом також надано позивачу відпустку по догляду за дитиною строком з 31 жовтня 2014 року до 18 червня 2015 року.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 17 липня 2015 року № 223 о/с ОСОБА_2 надано відпустку по догляду за дитиною з 19 червня 2015 року по 18 червня 2016 року (а.с. 123).

В рамках реформування правоохоронної системи України 2 липня 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України Про Національну поліцію № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII), який відповідно до п. 1 його розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування (крім пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набрали чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та частини 7 ст. 15 і частини 5 ст. 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року). Закон опубліковано у газеті Голос України 6 серпня 2015 року.

Відповідно до п. 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" з дня опублікування вказаного закону всі працівники міліції, а також інші працівники МВС та його територіальних органів, закладів та установ вважаються попередженими у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України вирішено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції та ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи МВС (у тому числі Головне управління МВС України у Донецькій області та Словянський МВ).

6 листопада 2016 року Головним управлінням МВС України в Донецькій області прийнято наказ № 402 о/с, яким згідно з п. 9 розділу ХІ Закону України Про національну поліцію та відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з 6 листопада 2015 року у запас Збройних сил за п. 64 г (через скорочення штатів) капітана міліції ОСОБА_2, слідчого відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя здоровя особи слідчого відділу Костянтинівського МВ (з обслуговування м. Костянтинівка та Костянтинівського району) (а.с. 124).

Постановою суду № 805/771/16-а встановлено, що 4 січня 2016 року наказом Головного управління МВС України в Донецькій області № 3о/с л/к внесено зміни до наказів Головного управління МВС України в Донецькій області від 6 листопада 2015 року № 354 о/с та 402 о/с в частині звільнення працівників ОВС через скорочення штатів, та зазначено, що підставою для звільнення є п. 10, 11 розділу ХІ Закону України Про національну поліцію, а не п. 9 розділу ХІ цього Закону.

Не погодившись із звільненням позивач звернулась до суду із позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Міністерства внутрішніх справ України, за наслідком розгляду якого Донецьким окружним адміністративним судом 8 лютого 2017 року прийнято постанову № 805/771/16-а, якою частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Міністерства внутрішніх справ України, третя особа ОСОБА_3 спілка атестованих працівників органів внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління МВС України в Донецькій області від 6 листопада 2015 року № 402 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ з посади слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоровя особи Костянтинівського міського відділу (з обслуговування м. Костянтинівка та Костянтинівського району) та зобовязання Міністерство внутрішніх справ України працевлаштувати ОСОБА_2 у відповідному відділенні або управлінні чи іншій установі міністерства на рівнозначній займаній раніше посад, а саме судом зобовязано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області вжити заходи щодо обовязкового працевлаштування ОСОБА_2; в задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 судом відмовлено (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/64656459).

2 березня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом, що розглядається в межах даної справи (№ 805/772/16-а) (а.с. 3-11, 18, 19, 23-24, 29-30).

При вирішенні питання про дотримання позивачем строків звернення до суду із цим позовом суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 3 цієї ж статті для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Наказ про звільнення позивача був прийнятий 6 листопада 2015 року.

Як встановлено у постанові Донецького окружного адміністративного суду від 8 лютого 2017 року у справі № 805/771/16-а, 9 листопада 2015 року Костянтинівський міський відділ повідомив ОСОБА_2 (лист № 13/28) про її звільнення з 6 листопада 2015 року та необхідність прибути до відділу для остаточного розрахунку.

Крім цього, як встановлено у постанові Донецького окружного адміністративного суду від 8 лютого 2017 року у справі № 805/771/16-а, листом від 23 листопада 2015 року за № 10/С-2кц ОСОБА_2 направлено витяг з наказу ГУМВС України в Донецькій області від 6 листопада 2015 року № 402 о/с та повідомлено про можливість отримання дублікату трудової книжки в Костянтинівському відділенні поліції Артемівського відділу поліції ГУНП в Донецькій області.

Разом із цим, постановою Донецького окружного адміністративного суду від 8 лютого 2017 року № 805/771/16-а не встановлено - чи були отримані такі повідомлення позивачем, та, у разі, якщо отримані, - коли саме.

У той же час, в матеріалах даної справи наявний лист ГУНП в Донецькій області від 8 лютого 2016 року № С-72/02/12-2016 у відповідь на звернення ОСОБА_2, де зазначено, зокрема, що позивача звільнено із займаної посади наказом ГУМВС України в Донецькій області від 6 листопада 2015 року № 402 о/с. В листі вказано, що за попереднім аналогічним зверненням позивачу надана відповідь від 23 листопада 2015 року № 10/С-2кц (а.с. 17).

Позивач у позовній заяві зазначає, що на попередні неодноразові звернення відповідей не отримувала, а лист від 8 лютого 2016 року № С-72/02/12-2016 отримала 21 лютого 2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, письмових і речових доказів.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Твердження позивача щодо отримання відомостей про її звільнення лише з листа ГУ НП в Донецькій області від 8 лютого 2016 року № С-72/02/12-2016 відповідачами не спростовані, доказів отримання позивачем повідомлення про її звільнення до отримання листа від 8 лютого 2016 року № С-72/02/12-2016 - суду не надано.

Крім цього, постановою № 805/771/16-а встановлено, що 20 квітня 2016 року Костянтинівським міським відділом Головного управління МВС в Донецькій області складена довідка № 6186/204/06-16 про те, що ОСОБА_2 до часу складання довідки за трудовою книжкою не зявилась.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що із позовом, який розглядається в межах даної справи, позивач звернулась із дотриманням строку, встановленого ч. 3 ст. 99 КАС України.

При прийнятті рішення по справі суд керується наступним.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють: чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При розгляді позовних вимог ОСОБА_2 про зобовязання Національної поліції України та Міністерства внутрішніх справ України поновити її на роботі із наданням можливості продовжити відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею чотирьох років, суд зазначає наступне.

Питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, та права і обовязки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, до 6 листопада 2015 року (включно) були врегульовані Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ Про міліцію.

Статтею 18 вказаного Закону передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Таким нормативно-правовим актом є Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 199 року № 114 (далі Положення № 114).

Підпунктом г п. 64 Положення № 114 встановлено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Відповідно до п. 24 цього Положення особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді у разі їх незаконного звільнення або переведення на іншу посаду.

Як вже зазначалось судом, постановою Донецького апеляційного суду України від 8 лютого 2016 року, прийнятою за результатом розгляду адміністративної справи № 805/771/16-а, яка набрала законної сили, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління МВС України в Донецькій області від 6 листопада 2015 року № 402 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ з посади слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоровя особи Костянтинівського міського відділу (з обслуговування м. Костянтинівка та Костянтинівського району).

Таким чином, станом на теперішній час наказ Головного управління МВС України в Донецькій області від 6 листопада 2015 року № 402 о/в є чинним, отже, факт законності звільнення позивача є встановленим.

Враховуючи, що поновлення на посаді (на роботі) може мати місце тільки у випадку незаконного звільнення з цієї посади (роботи), беручи до уваги, що позивач безпосередньо з Національною поліцією та Міністерством внутрішніх справ у трудових відносинах ОСОБА_2 не перебувала, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог позивача про зобовязання Національної поліції України та Міністерства внутрішніх справ України працевлаштувати ОСОБА_2 на відповідній посаді в органах Національної поліції України відповідно до ст. 184 КЗпП України, суд зазначає таке.

Згідно ст. 184 КЗпП України забороняється відмовляти жінкам у прийнятті на роботу і знижувати їм заробітну плату з мотивів, пов'язаних з вагітністю або наявністю дітей віком до трьох років, а одиноким матерям - за наявністю дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда (ч. 1). При відмові у прийнятті на роботу зазначеним категоріям жінок власник або уповноважений ним орган зобов'язані повідомляти їм причини відмови у письмовій формі. Відмову у прийнятті на роботу може бути оскаржено у судовому порядку (ч. 2). Звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору (ч. 3).

Як вже зазначалось судом, позивач проходила службу в органах внутрішніх справ на посаді слідчого слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоровя особи, Костянтинівського міського відділу (з обслуговування м. Костянтинівки та Костянтинівського району); була звільнена із займаної посади наказом Головного управління МВС України в Донецькій області від 6 листопада 2015 року № 402 о/с - тобто, безпосередньо з Національною поліцією та Міністерством внутрішніх справ у трудових відносинах ОСОБА_2 не перебувала.

Крім цього, постановою Донецького окружного адміністративного суду 805/771/16-а, якою наказ Головного управління МВС України в Донецькій області від 6 листопада 2015 року № 402 о/с визнано законним, зобовязано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області вжити заходи щодо обовязкового працевлаштування ОСОБА_2

Таким чином, судовим рішенням, яке набрало чинності, зобовязано належний орган МВС виконати вимоги чинного законодавства в частині забезпечення гарантій ОСОБА_2, передбачених ч. 3 ст. 184 КЗпП України.

Враховуючи наведене вище, беручи до уваги, що позивач не перебувала безпосередньо у трудових відносинах ані з Національною поліцією, ані з Міністерством внутрішніх справ України, суд дійшов висновку про необхідність відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її позовних вимог і в цій частині.

Керуючись ст. 2, ст. 7-11, ст. 17-20, ст. 69-72, ст. 86, ст. 122 154, ст. 158-163, ст. 167, ст. 185, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Головного управління МВС України в Донецькій області, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, Костянтинівського міського відділу (з обслуговування м. Костянтинівки та Костянтинівського району) Головного управління МВС України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_3 спілка атестованих працівників органів внутрішніх справ України про зобовязання вчинити дії відмовити.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, складеної в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складений та підписаний у відповідності з ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Волгіна Н.П.

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_1