Справа № П/811/1548/16
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2017 року Справа № П/811/1548/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд, у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з додатковою відповідальністю "Неоальянс" (надалі - позивач) до Головного управління ДФС у Кіровоградській області (відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з додатковою відповідальністю "Неоальянс" (далі - позивач, ТДВ "Неоальянс") звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Кіровоградській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Кіровоградській області), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить визнати протиправними та скасувати податкові - повідомлення - рішення:

- № та № від 05.08.2016 року; № 2 та №000231402 від 29.07.2016 року та № від 21.10.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки акту перевірки, на підставі яких було прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства, і тому позивач вважає спірні рішення такими, що підлягають скасуванню.

В наданих суду запереченнях представник відповідача вказав, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті податковим органом відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки та запереченнях проти адміністративного позову.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та заявив клопотання про подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, при цьому проти подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував.

На підставі усної ухвали, прийнятої в судовому засіданні 06.03.2017 р. та занесеної до журналу судового засідання (а.с.241-242), подальший розгляд справи проведено в порядку письмового провадження у відповідності до ч.4 ст.122 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

ТДВ "Неоальянс" зареєстроване в якості юридичної особи 24.12.2008 року Новгородківською РДА Кіровоградської області. ТДВ "Неоальянс" є правонаступником ВАТ «Новгородківський Райагрохім».

Досліджуючи спірні правовідносини суд зазначає наступне.

На підставі наказу №177 від 10.05.2016 року посадовими особами ГУ ДФС у Кіровоградській області проведено планову виїзну перевірку ТДВ "Неоальянс" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2013 по 31.03.2016, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2013 по 31.03.2016року, результати якої оформлено актом №47/11-28-14-02/05489595 року (а.с.9-79).

В акті перевірки податковим органом, серед інших, зафіксовано порушення:

- пп.14.1.71 п.14.1 ст.14, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-УІ (із змінами і доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість всього в сумі 9930,0 грн., в т.ч. за липень 2015 року в сумі 1050,0 грн. та за серпень 2015 року в сумі 8880,0 грн.;

- п. 189.1 ст.189, п. 192.1 ст.192, п. 198.3, п. 198.5 ст.198, п.209.2 ст.209 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-УІ (із змінами і доповненнями), внаслідок застосування податкової пільги не за призначенням та всупереч умовам її надання, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 336968,08 грн., в тому числі за квітень 2014 року в сумі 82426,43 грн., за травень 2015 року в сумі 17177,98 грн., за червень 2015 року в сумі 237363,67 грн. -і зменшено від'ємне значення з ПДВ за червень 2015 року на суму 123467 грн.;

- п.209.2, пп.209.15.1 п.209.15 ст.209 Податкового кодексу України від 02.12.2010р., п.4 Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2011р. № 11, в результаті чого встановлено нецільове використання сум податку на додану вартість в періоді, що перевірявся, на суму 73066,30 грн.

- п.2.6 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004р. № 637, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 13.01.2005р. за № 40/10320, в частині неоприбуткування готівки в касі товариства в сумі 59580,0 грн.;

- п.12 ст. З Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995р. № 265/95-ВР, в частині здійснення реалізації с/г продукції, яка не облікована, на загальну суму 59580,0 грн.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки податковим органом прийнято:

- податкове повідомлення - рішення № від 05.08.2016 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 2439,42 грн., в тому числі за основним платежем - 1572,98 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 393,25грн., сума пені - 473,19 грн. (а.с.80);

- податкове повідомлення - рішення № від 05.08.2016 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 243,93 грн., в тому числі за основним платежем - 157,29 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 39,32 грн., пеня - 47,32 грн. (а.с.81);

- податкове повідомлення - рішення № від 29.07.2016 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 12348,00 грн., в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями - 12347,00 грн. (а.с.82);

- податкове повідомлення - рішення №000241402 від 29.07.2016 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 524955,00 грн., в тому числі за основним платежем - 419964,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 104991,00 грн. (а.с.83);

- податкове повідомлення - рішення № від 29.07.2016 року, яким позивачу нараховано суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 417060,00 грн. (а.с.84).

Не погодившись з вказаними рішеннями, ТДВ "Неоальянс" оскаржило їх до ДФС України.

Рішенням ДФС України за результатами розгляду скарги позивача, частково зменшено податковий кредиту з ПДВ по взаємовідносинах із ПП «Арзаміт», ТОВ «Клуб розвитку та впровадження НОУТІЛЛ технології в Україні», та в частині збільшення податкових зобов'язань з ПДВ по операціям з реалізації сільськогосподарської продукції по цінам, нижчим за її собівартість та у відповідній частині штрафних санкцій, за податковими повідомленнями-рішеннями № та № від 29.07.2016 року (а.с. 86-91).

За результатами адміністративного оскарження, податковим органом сформовано:

- податкове повідомлення - рішення № від 26.10.2016 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 406700,00 грн., в тому числі за основним платежем - 325360,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 81340,00грн. (а.с.92).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Під час перевірки, посадовими особами податкового органу зроблено наступні висновки.

Так, зі змісту акту перевірки встановлено, що товариством в порушення п.198.3, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України в червні 2015 року до складу податкових зобов'язань не включено ПДВ на суму 237363,67 грн. по операціях з ЗАТ «ПММ-Транссервіс» (м. Кіровоград), що не пов'язані з господарською діяльністю товариства (стор. 15 Акту перевірки).

Згідно журналу - ордеру та відомості по рахунку 631 станом на 01.04.2013 року (на початок перевірки) по ТДВ «Неоальянс» рахувалась дебіторська заборгованість по взаємовідносинах з ЗАТ «ПММ-Транссервіс» в сумі 1424182,00 грн.

В червні 2015 р. зазначена дебіторська заборгованість списана ТДВ «Неоальянс» наступними бухгалтерськими проводками:

Дт 94 Кт 631 - 1186818,33 грн.;

Дт 644/1 Кт631 - 237363,67 грн.

Станом на 31.03.2016 року заборгованість по розрахункам з ЗАТ «ПММ - Транссервіс» відсутня.

В ході перевірки, ТДВ «Неоальянс» не надано укладений договір з ЗАТ «ПММ-Транссервіс» та відповідні первинні документи (платіжні доручення, виписки банку, тощо), що підтверджують термін виникнення дебіторської заборгованості та строки її погашення.

Також перевіряючими зазначено, що аналізом даних АІС «Податковий блок» підсистема «Автоматизована система співставлення» встановлено, що зазначена заборгованість між ЗАТ «ПММ-Транссервіс» та ТДВ «Неоальянс» виникла в серпні 2008 року. Зокрема, в серпні 2008 року ЗАТ «ПММ-Транссервіс» включено до складу податкових зобов'язань податок на додану вартість в сумі 250 000,0 грн., ТДВ «Неоальянс» включено аналогічну суму до складу податкового кредиту з податку на додану вартість за серпень 2008 року). Заборгованість в сумі 1 424 182,0 грн. виникла внаслідок перерахування ТДВ «Неоальянс» попередньої оплати за ПММ (1 500 000,0 грн.) та подальшого часткового повернення ЗАТ «ПММ-Транссервіс» даної предоплати (-75 818,0 грн.).

При цьому, перевіряючими зроблено висновки, що сума перерахування попередньої оплати ЗАТ «ПММ-Транссервіс» не є господарською діяльністю платника податку (з посиланням на п. «г» п. 198.5 ст. 198 ПК України).

Згідно з п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися: а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу); б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку. Платник податку може включити на підставі бухгалтерської довідки до податкового кредиту виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, суми податку, сплачені (нараховані) у вартості товарів/послуг, необоротних активів, що не були включені до складу податкового кредиту при придбанні або виготовленні таких товарів/послуг, необоротних активів, та/або з яких були визначені податкові зобов'язання відповідно до цього пункту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів. З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання і податковий кредит визначаються на дату початку фактичного використання товарів/послуг, необоротних активів, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Судом встановлено, що зменшення сум податкових зобов'язань з ПДВ позивача за результатами господарських операцій з повернення попередньої оплати відбулося у серпні 2008 року.

При цьому в тексті п. 192.1 Податкового кодексу України прямо не вказано, що для зменшення податкових зобов'язань постачальнику необхідно повернути отримувачу товарів (покупцеві) суму попередньої оплати товарів виключно грошовими коштами на його розрахункових рахунок, як це зазначає відповідач у акті перевірки та у запереченні на позов.

Податковий кодекс України не містить спеціального визначення поняття «повернення суми попередньої оплати товарів». Не зважаючи на це, в акті перевірки положення п. 192.1 Податкового кодексу України було застосовано відповідачем таким чином, що фактично звужує права платника податку. Це є порушенням приписів пп. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 Податкового кодексу України, згідно якої встановлено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Презумпція правомірності є терміном, що широко застосовується у доктрині права та юридичній практиці та являється ознакою демократичної, правової держави, якою відповідно до ст. 1 Конституції України є й Україна. При цьому презумпція є не достовірним фактом, а фактом, що припускається з великою ймовірністю і застосовується в юридичній практиці як засіб, що полегшує досягнення істини у вирішенні юридичної справи.

Тому, якщо розглядати презумпцію правомірності у контексті податкового законодавства та практики його застосування, можна зробити висновок, що у разі відсутності норми податкового законодавства або у разі колізії між ними, що дає право неоднозначного тлумачення положень податкового законодавства, рішення податкового органу або суду має бути прийняте на користь платника податків.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (який діяв на дату укладення договорів поставки та проведення попередніх оплат), податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Нормами Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2011, а саме п.198.3 ст.198 ПК України також, закріплено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи почали такі товари (послуги) та основні засоби використовуватись в оподатковуваних операціях у межах господарчої діяльності платника податків на протязі звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції на протязі такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

У відповідності до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Як положеннями 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (який діяв на момент укладення договорів з ЗАТ «ПММ-Транссервіс»), так і положеннями п. 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна, що видається платником ПДВ, який поставляє товари (послуги) на вимогу їх одержувача.

Не відносяться до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.6. цієї статті, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до положень п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Також, судом встановлено, що отримавши оплату за товар, ЗАТ «ПММ-Трассервіс» не здійснило його поставку та взагалі припинило свою діяльність, у зв'язку з визнанням його банкрутом.

Суд зазначає, що позивачем до суду не було надано укладеного договору з ЗАТ «ПММ-Транссервіс» чи інших первинних документів (платіжних доручень, банківських виписок), що могли б підтвердити термін виникнення дебіторської заборгованості та, відповідно, строки її погашення.

Отже, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що донарахування ПДВ в сумі 237363,67 грн. та штрафної санкції на зменшене від'ємне значення в сумі 12374,00грн. є правомірним, а отже в даній частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Крім того, перевіряючими в акті перевірки зроблено висновок, що товариством в порушення пп.14.1.71 п.14.1 ст.14, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188 Податкового кодексу України, протягом липня - серпня 2015 року до складу податкових зобов'язань не включено ПДВ на загальну суму 9930,0 грн. (1050,00 грн. + 8880,00 грн.), внаслідок реалізації с/г продукції невідомого походження (пшениці, кукурудзи та соняшника) орендодавцям за надані в оренду паї.

При цьому, згідно наданих документів на перевірку, податковим органом встановлено, що ТДВ «Неоальянс» в період з 01.04.2013 року по 31.03.2016 року реалізовувало лише власно вирощену продукцію суб'єктам господарювання та населенню за грошові кошти, що підтверджується звітами про рух с/г продукції власного виробництва, що знаходиться на зберіганні в складах товариства.

Будь якого іншого придбання с/г продукції та її подальшої реалізації товариство не здійснювало, що підтверджується обліком залишків с/г продукції на складах товариства.

Реалізації с/г продукції орендодавцям (населенню) в рахунок отриманих згідно договорів оренди земельних ділянок (паїв) протягом періоду, що перевірявся, товариство не проводило.

При цьому, проведеною вибірковою перевіркою орендодавців ТДВ «Неоальянс», перевіряючими встановлено, що протягом липня - серпня 2015 року населенню за надані в оренду паї частково видавались с/г продукція (пшениця, кукурудза та соняшник).

Оскільки, іншого придбання с/г продукції та її подальшої реалізації товариство не здійснювало, податковим органом зроблено висновок щодо вказана с/г продукція є с/г продукції невідомого походження.

В судовому засіданні представник позивача заперечуючи проти допущеного порушення зазначив, що розрахунок за надані в оренду паї здійснювався виключно грошовими коштами, доказом чого є відомості про надання готівкових коштів пайщиками.

Крім того, позивача наголошував про неналежність посилання на докази, які здобуті неправомірно, оскільки Податковим кодексом України не передбачено право перевіряючих відбирати пояснення та здійснювати вибіркові перевірки

Надаючи оцінку зазначеним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до пп.20.1.13 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право доступу під час проведення перевірок

до територій, приміщень (крім житла громадян) та іншого майна, що використовуються для

провадження господарської діяльності та/або є об'єктами оподаткування, або використовуються

пі отримання доходів (прибутку).

Відповідно до пп. 168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № И55-УІ, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримати податок із суми такого доходу за його рахунок. При цьому, відповідно до пп. 170.1.1 п. 170.1 ст.170 цього Кодексу, податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар.

Оскільки, проводилась перевірка безпосередньо орендаря, а саме - ТДВ «Неоальянс», то з метою визначення правильності, повноти нарахування та достовірності відображення у податковій звітності податків, зборів, в ході перевірки використовувалися пояснення орендодавців товариства (а.с.131-142).

Згідно пояснень орендодавців ТДВ «Неоальянс» від 24.06.2016 та 30.06.2016р. встановлено, що протягом липня - серпня 2015 року населенню за надані в оренду паї частково видавалася с/г продукція, а саме: 13,1 т пшениці, 4,7 т кукурудзи та 0,3 т соняшника.

На підставі вищевикладеного, внаслідок реалізації с/г продукції невідомого походження, ТДВ «Неоальянс» занижено податкові зобов'язання за 2015 рік на загальну суму ПДВ 9930,0 грн.

Допущене порушення позивачем під час судового розгляду не спростовано, будь яких доказів походження реалізованої с/г продукції ні на перевірку, ні під час судового розгляду не надано.

Крім того, відповідно до п.3.1 Положення про ведення касових операцій у національній і в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 1004р. № 637, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 13.01.2005р. за № 40/10320 - Положення НБУ № 637), касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, іншими касовими документами, які підтверджували гг продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових

Пунктами 3.4, 3.5 Положення НБУ № 637 визначено, що видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями. При видачі окремим фізичним особам готівки за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає пред'явити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і він виданий. Якщо видаткова відомість складена на видачу готівки кільком особам, то одержувачі також пред'являють паспорти чи документи, що їх замінюють, і розписуються у відповідній графі документа.

При цьому, відповідно до п.3.6 Положення НБУ № 637, видачу готівки касир проводить і особі, зазначеній у видатковому касовому ордері або видатковій відомості.

Як свідчать пояснення орендодавців сіл Білозерне та Ручайки Новгородківського р-ну від 24.06.2016р. та від 30.06.2016р., частково в рахунок паїв вони отримували с/г продукцію, а решту грошовими коштами, тобто на суму 59580,0 грн. (вартість с/г продукції) в відомостях на виплату паїв орендодавці грошові кошти не отримували.

Вимоги контролю за дотриманням порядку ведення операцій з готівкою наведені у главі 7 Положення НБУ № 637. Зокрема, відповідно до п.7.9, 7.10 даного Положення, під час перевірки з'ясовується правильність заповнення всіх реквізитів прибуткових і видаткових касових ордерів видаткових відомостей. За окремими видатковими відомостями можуть вибірково перераховуватись суми виплаченої готівки. У касових документах, які викликають сумніви щодо справжності, перевіряється достовірність підписів одержувачів коштів і службових осіб, які яг пояснення щодо цього.

Відповідно до п.3.3 Положення НБУ № 637, приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами, підписаними головним бухгалтером. Однак, в порушення даної вимоги, на суму не виплачену в рахунок паїв вище переліченим орендодавцям сіл Озерне та Ручайки Новгородківського р-ну (59580,0 грн.) прибуткові касові ордери не висувалася, а сума 59580,0 грн. до каси ТДВ «Неоальянс» не оприбутковувалася (стор. 56-69 Акту перевірки) (а.с.63-76).

Позивач, спростувати зазначене порушення не зміг, копій відомостей до суду не надав.

Пунктом 2.6 Положення НБУ № 637 передбачено, що уся готівка, яка надходить до кас, є своєчасно та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у говій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

Пунктом 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995р. № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі, при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести в порядку, встановленому законодавством облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку.

Отже, з огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що товариством здійснено реалізацію необлікованої с/г продукції на загальну суму 59850,00 грн.

Перевіркою встановлено, що в червні та в вересні 2014 року ТДВ «Неоальянс» здійснювало придбання засобів захисту рослин (талант ПАР, антал та контадор Макси та інші) у ТОВ «Клуб розвитку Ноутілл» на загальну суму 144356,80 грн.

Так, перевіряючими зроблено висновки, що вищезазначені засоби захисту рослин, придбані позивачем не використовувались у виробництві сільськогосподарської продукції. Отже, з огляду на викладене, податковим органом зроблено висновок про нецільове використання сум податку на загальну суму 73066,30 грн.

Нормами статті 209 Податкового кодексу України врегульовано спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства.

Відповідно п. 209.2 ст. 209 Податкового кодексу України, згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 року № 11, сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) сільськогосподарським підприємством відповідно до податкової декларації за операціями з постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах (крім підакцизних товарів, за винятком виноматеріалів за кодами згідно з УКТЗЕД 2204 29 і 2204 30, які поставляються підприємствами первинного виноробства), тобто різниця між сумою податкового зобов'язання за звітний (податковий) період та сумою податкового кредиту за такий період, перераховується сільськогосподарським підприємством з поточного рахунка на спеціальний рахунок у строки, встановлені статтею 203 Кодексу для перерахування суми податку на додану вартість до державного бюджету.

Сума податку на додану вартість, що акумулюється на спеціальному рахунку, не підлягає вилученню до державного бюджету і використовується сільськогосподарським підприємством відповідно до пункту 209.2 статті 209 Кодексу, а починаючи з 1 січня 2018 р. перераховується на поточний рахунок сільськогосподарського підприємства.

У відповідності до п. 209.7 ст.209 Податкового кодексу України, сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у товарних групах 1-24, товарних позиціях 4101,4102, 4103,4301 згідно з УКТ ЗЕД та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до п.209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовлюються), а послуги надаються безпосередньо платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.

Стосовно посилань представника відповідача на те, що позивачем занижено податкове зобов'язання, суд зазначає наступне.

Перевіркою податкових накладних та реєстрів отриманих податкових накладних встановлено віднесення ТДВ «Неоальянс» до складу податкового кредиту скорочених декларацій з ПДВ відповідних звітних періодів суми податку на додану вартість по податкових накладних: №70 від 12.09.2014 року на загальну суму 28669,50 грн., в тому числі ПДВ - 4778,25 грн., виписану ТОВ «Клуб розвитку Ноутілл» на антал в кількості 15 л, Контадор Макси в кількості 25 л; №2 від 02.06.2014 року на загальну суму 73921,00 грн., в тому числі ПДВ - 12320,17 грн., виписану ТОВ «Клуб розвитку Ноутілл» на приму (42,9%.с.е.) в кількості 210 л, Талант ПАР - в кількості 80 л, Майтус - 17 кг та №32 від 04.09.2014 року на загальну суму 37396,80 грн., в тому числі ПДВ - 6232,80 грн., виписану ТОВ «Клуб розвитку Ноутілл» на антал кількістю 70 л (а.с.171-173).

Отримані товариством матеріальні цінності, відповідно актів списання мінеральних добрив, використані для передпосівної обробки насіння посівмату (а.с.167-170).

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту, є факт придбання товарів із метою їх використання в господарській діяльності, що підтверджується відповідними первинними документами, складеними згідно вимог діючого законодавства.

На підтвердження понесення позивачем витрат пов'язаних з вирощуванням сільськогосподарських культур, до матеріалів справи надано відповідні первинні документи.

Згідно п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України - господарська діяльність - діяльність особи що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Діяльність позивача з засіяння зернових культур була спрямована на отримання доходу, що не заперечується відповідачем, та цілком відповідає визначенню господарської діяльності, яке наведено у п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, відтак висновки відповідача відсутність в діяльності позивача ознак господарської діяльності та про заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість внаслідок невключення до складу зобов'язань сум податку на додану вартість від загиблих посівів є безпідставними.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо скасування податкового повідомлення - рішення № від 21.10.2016 року в частині заниження суми податку в розмірі 73066,00 грн. та нарахованих штрафних санкцій в розмірі 18266,00 грн. є правомірними.

Зі змісту акту перевірки судом встановлено, що позивач в порушення п. 192.1 ст. 192, п. 198.3 ст. 198, п. 209.2 ст. 209 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-УІ, в листопаді 2014 року не провів коригування податкового кредиту на суму 5 000,26 грн. згідно розрахунку коригування кількісних і вартісних показників, виданого ТОВ «Ландтех» м. Кіровоград.

ТДВ «Неоальянс» не проведено коригування податкового кредиту згідно розрахунку ТОВ «Ландтех» № 142 від 06.04.2015 р. коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної № 424 від 19.11.2014 р. на загальну суму ЗО 001,55 грн., в т.ч. ПДВ - 5 000,26 грн., про що свідчить розрахунок коригування сум ПДВ до податкової декларації з ПДВ ТОВ «Ландтех» за квітень 2015року.

Таким чином, товариством в результаті не відображення в податковому обліку розрахунку коригування № 142 від 06.04.2015р., виписаного ТОВ «Ландтех». завищено податковий кредит за 2014рік на загальну суму 5 000,26 грн., в тому числі за листопад 2014року на суму 5 000,26 грн.

В даному випадку перевіряючими взято до уваги тільки податкову накладну № 424 від 19.11.2014 р. на 516 808,51 грн., в т.ч. ПДВ - 86 134,75 грн., та розрахунок коригування цієї накладної № 124 від 06.04.2015 р. на суму 30 001,55 грн., в т.ч. ПДВ - 5 000,26 грн. (а.с. 93-94).

При цьому податкову накладну № 326 від 25.02.2015 року на суму 30 001,55 грн., в т.ч. ПДВ -5 000,26 грн. до уваги взагалі не взяли (а.с.95).

Згідно п.192.1 ст. 192 Податкового кодекс України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

За приписами пп. 192.1.1. п. 192.1 ст. 192 ПКУ, якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку.

Нормою п. 192.3 ст. 192 ПКУ визначено, що результат перерахунку податкових зобов'язань і податкового кредиту постачальника та отримувача відображається у складі податкової декларації за звітний податковий період у порядку, визначеному центральним органом державної податкової служби

В даному випадку розрахунок по даній господарській операції так і залишився в сумі 516 808,51 грн., а зміна відбулась тільки в придбаному товарі, а саме, замість «Жгута дротів кабіни 1 шт. вартістю 700,08 грн., Привід 1 шт. вартістю 22 394,60 грн., Стійка 0,28 шт. вартістю 19 06,61 грн., загальною вартістю 25 001,29 грн., ПДВ - 5 000,26 грн.» (розрах.кориг. № 124), замінено на «Шини в кількості 21 шт. вартістю 25 001,29 грн., ПДВ - 5 000,26 грн. (податкова накладна № 326).

Тому донарахування ПДВ в розмірі 5000,26 грн. є неправомірним.

Зважаючи на вище викладене, позовні вимоги позивача належать до часткового задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 159-163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 214.10.2016 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 309117,50 грн., в том числі за основним платежем - 247294,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями -61823,50 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області судовий збір в розмірі 4636.76 грн. на користь ТДВ «Неоальянс».

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Л.І. Хилько