Справа № 805/1295/17-а
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 р. Справа №805/1295/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови:13год.04хв.

ухвалено у нарадчій кімнаті

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Троянової О.В.

секретаря Кудрі В.Г.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області

про визнання протиправними та часткове скасування податкових повідомлень-рішень від 13.12.2016 №88346-13, №88347-13, №88348-13, №88349-13,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулася до ОСОБА_1 окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправними та часткове скасування податкових повідомлень-рішень від 13.12.2016 №88346-13, №88347-13, №88348-13, №88349-13. /а.с.4-8/.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що Маріупольською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області 13.12.2016 прийнято податкові повідомлення-рішення форми «Ф» №88346-13, №88347-13, №88348-13, №88349-13, якими фізичній особі ОСОБА_4 визначені податкові зобовязання з орендної плати за земельні ділянки за період з 2014 по 2016р.р. Підставами необхідності часткового скасування податкових-повідомлень рішень позивач та представник позивача вважає дію Закону України № 1669,що розповсюджується на орендні платежі за користування земельними ділянками. Зазначав, що станом на дату звернення до суду Указ Президента України про завершення проведення АТО або військових дій на території України відсутній, отже період проведення АТО в тому числі і в м. Маріуполь триває. Просить суд визнати протиправними та частково скасувати податкові повідомлення-рішення Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 13.12.2016 №88346-13, №88347-13, №88348-13, №88349-13.

Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, з підстав наведених у письмових запереченнях, в яких наголошував на тому, що положення Закону України «Про тимчасові заходи в період проведення антитерористичної операцій» до даних правовідносин не застосовуються в звязку з тим,що контролюючим органом визначено зобовязання фізичній особі ОСОБА_4, а не субєкту господарювання фізичній особі-підприємцю. Крім того, у позивача відсутній сертифікат про засвідчення форс-мажорних обставин. Просив суд відмовити у задоволенні позову /а.с.52-64/.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_4, зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця, перебуває на податковому обліку в Маріупольській ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області. /а.с.9-16/.

Відповідач Маріупольська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області діє на підставі положення про Державну фіскальну службу та керуючись Податковим кодексом України.

Статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, порядок адміністрування податків та зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю визначені Податковим кодексом України.

Так, судом встановлено, що 20.06.2014 укладено договір оренди земельної ділянки між Маріупольською міською радою та громадянкою ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_1, земельну ділянку за адресою: м. Маріуполь, Володарське шосе, 1 надано у строкове платне користування громадянці ОСОБА_4 (Далі - Орендар) Площа земельної ділянки - 0,5125 га. Строк дії договору до 28.03.2024 року. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (обслуговування складу обробних будматеріалів). Договір зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.07.2014 року за № 6423435. Відповідно до Договору оренди, орендна плата за землю сплачується Орендарем у грошовій формі у розмірі 3 % від грошової оцінки земельної ділянки (за рік). Нормативна грошова оцінка за 2014 рік, відповідно до договору оренди, складає 526,95 грн/кв.м./а.с.24-26/.

15.12.2014 укладено договір оренди земельної ділянки між Маріупольською міською радою та громадянкою ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_1, земельну ділянку за адресою: м. Маріуполь, вул. 60 років СРСР, б. 16/118 надано у строкове платне користування громадянці ОСОБА_4 (Далі - Орендар) Площа земельної ділянки - 0,3172 га. Строк дії договору до 30.10.2024 року. Цільове призначення земельної ділянки для роздрібної торгівлі та комерційних послуг (функціонування магазину та автостоянки). Договір зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.12.2014 року за № 8243507. Відповідно до Договору оренди, орендна плата за землю сплачується Орендарем у грошовій формі у розмірі 3 % від грошової оцінки земельної ділянки (за рік). Нормативна грошова оцінка за 2014 рік, відповідно до договору оренди, складає 859,16 грн/кв.м. /а.с.30-32/.

15.12.2014 укладено договір оренди земельної ділянки між Маріупольською міською радою та громадянкою ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_1, земельну ділянку за адресою: м. Маріуполь, вул. 60 років СРСР, б. 16/118 надано у строкове платне користування громадянці ОСОБА_4 (Далі - Орендар) Площа земельної ділянки - 0,0821 га. Строк дії договору до 30.10.2024 року. Цільове призначення земельної ділянки для роздрібної торгівлі та комерційних послуг (функціонування магазину та автостоянки). Договір зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.12.2014 року за № 8243863. Відповідно до Договору оренди, орендна плата за землю сплачується Орендарем у грошовій формі у розмірі 3 % від грошової оцінки земельної ділянки (за рік). Нормативна грошова оцінка за 2014 рік, відповідно до договору оренди, складає 859,16 грн/кв.м./а.с.30-32/.

30.06.2015 укладено договір оренди земельної ділянки між Маріупольською міською радою та громадянкою ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_1, земельну ділянку за адресою: м. Маріуполь, вул. Писарева, б. 27-а надано у строкове платне користування громадянці ОСОБА_4 (Далі - Орендар) Площа земельної ділянки - 0,0197 га. Строк дії договору 10 років з моменту реєстрації договору оренди (тобто, до 22.07.2025). Цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (функціонування будинку фізкультурно-оздоровчого центру). Договір зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.07.2015 року за № 10546506. Відповідно до Договору оренди, орендна плата за землю сплачується Орендарем у грошовій формі у розмірі 3 % від грошової оцінки земельної ділянки (за рік). Нормативна грошова оцінка за 2015 рік, відповідно до договору оренди, складає 499,42 грн/кв.м./а.с.39-41/.

У звязку із чим за період 2014 2016 роки по 4 земельним ділянкам, якими користується громадянка ОСОБА_4, Маріупольською ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області прийнято податкові повідомлення - рішення форми «Ф»:

- № 88348-13 від 13.12.2016 , в якому визначено суми податкового зобовязання за платежем «орендна плата з фізичних осіб» у сумі 64710,58 грн.;

- № 88349-13 від 13.12.2016 в якому визначено суми податкового зобовязання за платежем «орендна плата з фізичних осіб» у сумі 2500124,54 грн.;

- № 88346-13 від 13.12.2016 в якому визначено суми податкового зобовязання за платежем «орендна плата з фізичних осіб» у сумі 282380,77 грн.;

- № 88347-13 від 13.12.2016 в якому визначено суми податкового зобовязання за платежем «орендна плата з фізичних осіб» у сумі 5547,71 грн./а.с.17-20/.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із даним позовом.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS N 005 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України органи державної влади зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд дійшов висновку, що відповідач довів правомірність прийнятих ним податкових повідомлень-рішень виходячи з наступного.

Спірним питанням при оскаржені зазначених податкових повідомлень-рішень є саме визначення зобовязань позивачу в період дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі Закон №1669).

Згідно з п.п.14.1.72. п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Відповідно до п.п.14.1.156 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до п. п. 14.1.175. п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно із п.15.1. ст.15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.

Згідно зі статтею 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування земельним податком є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до статті 271 Кодексу базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено. Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Особливості оподаткування плати за землю передбачені ст. 284 Податкового кодексу України, так, пунктом 284.1 ст. 284 Податкового кодексу України визначено, що Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам.

Нові зміни щодо зазначеної інформації надаються до 1 числа першого місяця кварталу, що настає за звітним кварталом, у якому відбулися зазначені зміни.

Відповідно до статті 285 Кодексу базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Згідно з п. 286.5 ст.286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності.

Згідно із п.п. 288.1, 288.2 ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Як встановлено раніше судом, відповідно до договорів оренди земельних ділянок орендарем є громадянка ОСОБА_4

Відповідно, пунктом 102.1 ст. 102 Кодексу визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

За приписами пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до пункту 287.5 ст. 287 Податкового кодексу України, податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Щодо посилання позивача на норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 №1669-VII суд зазначає наступне.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 введене в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочате проведення Антитерористичної операції на території ОСОБА_1 і Луганської областей.

Верховною Радою України 02.09.2014 прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 №1669-VII. (далі Закон №1669), який набув чинності 15.10.2014 (далі - Закон № 1669).

В преамбулі Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669 чітко визначено, що цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до частини 2-3 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону

Згідно ст. 1 Закону України № 1669 період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 № 405/2014.

Кабінетом міністрів України 02.12.2015 прийнято розпорядження №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», яким затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Згідно вказаного Переліку місто Маріуполь віднесене до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція.

На теперішній час Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не приймався, тобто, період проведення АТО триває.

У відповідності до ст. 6 Закону України №1669 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) звільнено суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону.

У відповідності до ст. 7 Закону України №1669 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) скасовано суб'єктам господарювання орендну плату за користування державним та комунальним майном, розташованим в населених пунктах, згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону.

Поняття субєкта господарювання визначено ст. 55 Господарського кодексу України.

Так, суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб'єктами господарювання є:

1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Субєкти господарювання залежно від кількості працюючих та доходів від будь-якої діяльності за рік можуть належати до субєктів малого підприємництва, у тому числі до субєктів мікропідприємництва, середнього або великого підприємництва.

Субєктами мікропідприємництва є фізичні особи, зареєстровані в установленому законом порядку як фізичні особи - підприємці, у яких середня кількість працівників за звітний період (календарний рік) не перевищує 10 осіб та річний дохід від будь-якої діяльності не перевищує суму, еквівалентну 2 мільйонам євро, визначену за середньорічним курсом Національного банку України.

Субєктами малого підприємництва є фізичні особи, зареєстровані в установленому законом порядку як фізичні особи - підприємці, у яких середня кількість працівників за звітний період (календарний рік) не перевищує 50 осіб та річний дохід від будь-якої діяльності не перевищує суму, еквівалентну 10 мільйонам євро, визначену за середньорічним курсом Національного банку України;

Суб'єкти господарювання реалізують свою господарську компетенцію на основі права власності, права господарського відання, права оперативного управління відповідно до визначення цієї компетенції у цьому Кодексі та інших законах.

Суд не приймає до уваги надані представником позивача договір купівлі продажу нерухомого майна, яке на право власності ОСОБА_4 належить нежитлова будівля за адресою:м. Маріуполь, вул. Володарське шосе,1, договори оренди нежитлового приміщення №07-ТА/14 від 01.07.2014 року, №12 від 31.12.2014 року, відповідно до яких СПД ФО ОСОБА_4 виступає орендодавцем, оскільки договори оренди підтверджують господарську діяльність субєкта господарювання фізичної особи-підприємця.

В судовому засіданні встановлено, що договори оренди земельних ділянок укладені між орендодавцем-Маріупольською міською радою та орендарем-громадянкою ОСОБА_4, тобто і обовязок сплати орендної плати покладається на фізичну особу - громадянку ОСОБА_4, що унеможливлює застосування до неї пільг передбачених Законом України №1669.

Положення ст.ст. 6,7 зазначеного Закону застосовуються виключно до субєктів господарювання.

Зазначена правова позиція узгоджується з позицією ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду.

Крім того, відповідно до вимог статті 10 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (далі - Закон), протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат ОСОБА_5 палати України.

ОСОБА_5 палати України від 09.01.2015 № 106/05-5.4 визначено наступне.

Повноваження ОСОБА_5 палати України щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено ст. 14 Закону України від 02.12.97 р. N 671/97-ВР "Про торгово-промислові палати України" в редакції Закону України від 02.09.2014 р. N 1669 "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", зокрема пунктом 1 статті 14 1 передбачено: "ОСОБА_5 палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. ОСОБА_6 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно". У пункті 2 вказаного Закону зазначено: "форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) встановлено Регламентом (нова редакція) засвідчення ОСОБА_5 палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженим Рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 № 44(5) (далі - Регламент).

Згідно з пунктом 6.2 розділу 6 Регламенту засвідчення ОСОБА_5 палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014року за №44(5) форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням субєктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, податковим та/чи іншим зобовязанням/обовязком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів на виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Пункт 6.5 зазначеного Регламенту встановлює, що тягар доказування настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) покладений на заявника.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку про те, що саме по собі включення того чи іншого населеного пункту до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, не є безумовною підставою для невиконання чи виконання не в повному обсязі платниками єдиного внеску своїх обов'язків, передбачених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI.

Позивачем ОСОБА_6 торгово-промислової палати України до податкового органу не надавався.

ОСОБА_1 ОСОБА_5 палати від 23.01.2017 №62/12.1-21-03 наданий позивачем до позовної заяви не може засвідчити форс-мажорні обставини, оскільки відповідно до закону тільки ОСОБА_6 (висновок) ОСОБА_5 палати України засвідчує настання обставин непереборної сили (форс-мажору).

Як було зазначено вище, у ОСОБА_4 відповідний ОСОБА_6 (висновок) відсутній, відмову ОСОБА_1 ОСОБА_5 палати від 23.01.2017 №62/12.1-21-03 в наданні такого сертифікату позивачем не було оскаржено.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України в Ухвалах від 31.05.2016 по справі №К/800/3702/16 та Ухвалі від 14.06.2016 по справі №К/800/54567/15 (805/1812/15-а), що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат ОСОБА_5 палати України.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч.1 ст.79 Кодексу адміністративного судочинства України письмовими доказами є документи (у тому числі електронні документи), акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що відповідачем в судовому засіданні доведено, що оскаржувані податкові повідомлення рішення від 13.12.2016 №88346-13, №88347-13, №88348-13, №88349-13 в повному обсязі прийнято законно, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із наступного.

Відповідно до вимог статті 94 Кодексу адміністративного суду України судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Маріупольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправними та часткове скасування податкових повідомлень-рішень від 13.12.2016 №88346-13, №88347-13, №88348-13, №88349-13 - відмовити.

Постанову ухвалено у нарадчій кімнаті та проголошено вступну та резолютивні частини у судовому засіданні 04 квітня 2017 року.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 07 квітня 2017 року.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Троянова О.В.