Справа № 820/296/17
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2017-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

31 березня 2017 р. № 820/296/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Старосєльцевої О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Цабеки К.Є.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Державне підприємство «Харківський машинобудівний завод «ФЕД» у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про скасування податкового повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у місті Харкові Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби № від 31.10.2016р.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що спірне податкове повідомлення-рішення ґрунтується на помилкових судженнях субєкта владних повноважень. Платник стверджував, що у спірних правовідносинах не приймав рішення і не виплачував ані дивідендів, ані прирівняних до них платежів, а відтак, не має обовязку нараховувати та перераховувати до бюджету авансові платежі з податку на прибуток. Посилаючись на наведені міркування, представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив позов задовольнити.

Відповідач, Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників податків у місті Харкові Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби з поданим позовом не погодився.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив, що платник повинен сплачувати до бюджету частину чистого прибутку (доходу). Вважаючи названий платіж є аналогом дивідендів, а також враховуючи одержання платником чистого прибутку (доходу), контролюючий орган стверджував про наявність у ДП обовязку сплатити авансовий платіж з податку на прибуток за 1 півріччя 2016 року. Підтримуючи викладені вище міркування, представник відповідача просив суд постановити рішення про відмову у позові.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, повно виконавши процесуальний обов'язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом встановлено, що СДПІ по ОВП у м.Харкові МГУ ДФС була проведена камеральна перевірка ДП «Харківський машинобудівний завод «ФЕД» з питання даних декларації з податку на прибуток за 1 квартал 2016 року та 1 півріччя 2016 року.

Результати проведеної перевірки оформлені актом №667/28-09-41-14/14310052 від 07.10.2016р.

Згідно з висновками цього акту платником вчинено порушення п.п.571.2 ст. 571 Податкового кодексу України, а саме: за 1 квартал 2016р. задекларовано частину чистого прибутку (доходу) у розмірі 2.306.480,00грн. та обєкт оподаткування з податку на прибуток у розмірі 2.091.957,00грн., а з різниці між вказаними величинами у розмірі 214.523,00грн. не сплачено авансові внески з податку на прибуток; за 2 квартал 2016р. задекларовано частину чистого прибутку (доходу) у розмірі 1.028.499,00грн. та обєкт оподаткування з податку на прибуток у розмірі 260.171,00грн., а з різниці між вказаними величинами у розмірі 768.328грн. не сплачено авансові внески з податку на прибуток; що у кінцевому підрахунку спричинило заниження суми авансових внесків з податку на прибуток в загальному розмірі 176.913,00грн. (за 1 квартал 2016р. 38.614,00грн., за 2 квартал 2016р. 138.299,00грн.)

31.10.2016р. з посилання на названий акт контролюючим органом винесено податкове повідомлення рішення №, яким визначено суму податкового зобовязання з податку на прибуток у загальному розмірі 265.369,50грн. (основний платіж 176.913,00грн., штраф 88.456,50грн.).

Перевіряючи відповідність спірного рішення суб'єкта владних повноважень вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд зазначає, що правовідносини з приводу справляння авансових внесків з податку на прибуток унормовані ст..571 Податкового кодексу України.

При цьому, запроваджені законодавцем правила обчислення авансових внесків з податку на прибуток застосовуються до виключно випадків виплати платником податків дивідендів.

В силу спеціального застереження, наявного у змісті п.п.571.2 ст. 571 Податкового кодексу України, це положення поширюється також на державні некорпоратизовані, казенні або комунальні підприємства, які зараховують суми дивідендів у розмірі, встановленому органом виконавчої влади, до сфери управління якого належать такі підприємства, відповідно до державного або місцевого бюджету.

Отже, законодавець запровадив правило, згідно з яким податковий обовязок нарахування авансового внеску з податку на прибуток виникає лише у тих правовідносинах, де здійснюється виплата дивідендів.

Суд зауважує, що за визначенням п.14.1.49 ст.14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дивіденди - платіж, що здійснюється юридичною особою - емітентом корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів чи інших цінних паперів на користь власника таких корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів та інших цінних паперів, що засвідчують право власності інвестора на частку (пай) у майні (активах) емітента, у зв'язку з розподілом частини його прибутку, розрахованого за правилами бухгалтерського обліку.

У ході розгляду справи судом встановлено, що у спірних правовідносинах платник нараховував та відображав у документах обовязкової податкової звітності не дивіденди, а частину чистого прибутку (доходу), тобто платіж, який відносно позивача введений в дію ч.1 ст.11-1 Закону України «Про управління обєктами державної власності».

Суд окремо звертає увагу, що в положеннях ч.5 ст.11 та ст..11-1 Закону України «Про управління обєктами державної власності» законодавцем чітко і однозначно встановлені як випадки, коли частина чистого прибутку (доходу) субєкта господарювання спрямовується на виплату дивідендів, так і випадки, коли частина чистого прибутку (доходу) субєкта господарювання сплачується до бюджету безвідносно до виплати дивідендів.

При цьому, у першому з наведених випадків (слід розуміти, коли частина чистого прибутку (доходу) субєкта господарювання спрямовується на виплату дивідендів) виплати відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про управління обєктами державної власності» обрахування розміру платежу відбувається за підсумками календарного року, на звітного податкового кварталу, півріччя тощо, тобто не за наслідками звітних податкових періодів з податку на прибуток.

Таким чином, у будь-якому разі на момент виникнення спірних правовідносин відсутні достатні юридичні підстави для ототожнення таких платежів як виплата дивідендів та виплата частини чистого прибутку (доходу).

Правове регулювання спірних правовідносин змінилось лише з дати набрання чинності Законом України від 21.12.2016р. №1797-VIII, яким п.14.1.49 ст.14 Податкового кодексу України був доповнений новим абз.2 наступного змісту: «Для цілей оподаткування до дивідендів прирівнюється також платіж у грошовій формі, що здійснюється юридичною особою на користь її засновника та/або учасника (учасників) у зв'язку з розподілом чистого прибутку (його частини)».

Зважаючи на приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція), ст.ст. 6, 8, 19, 62, 129 Конституції України, ст.8 КАС України, Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, ст.4 Податкового кодексу України, а також рішення Європейського суду з прав людини у справі Щокін проти України (2010 рік, заяви № 23759/03 та № 37943/06) та у справі Серков проти України (2011 рік, заява 39766/05) (у яких сформульовано правило тлумачення на користь платника податків усіх сумнівів стосовно розуміння змісту норм закону та оцінки обставин фактичної дійсності), суд доходить до висновку, що ані за підсумками 1 кварталу 2016р., ані за підсумками 1 півріччя 2016 року у позивача не виникало податкового обовязку з виплати авансового платежу з податку на прибуток, бо платником не нараховувались та не виплачувались дивіденди.

Вказана обставина є достатньою підставою для скасування спірного рішення контролюючого органу в частині основного платежу.

Додатково суд зважає також і на те, що згідно з п.86.8 ст.86 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення) податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником).

Між тим, спірне податкове повідомлення рішення підписано зовсім іншою особою, ніж визначено наведеною нормою кодексу, а саме: Головою комісії з проведення реорганізації.

Стосовно нарахованого контролюючим органом штрафу суд зазначає, що у тексті спірного податкового повідомлення рішення податковою інспекцією взагалі не зазначено жодної норми закону, на підставі якої був застосований штраф.

Суд вважає, що вказана обставина є цілком достатньою підставою для визнання нарахованого платежу протиправним, адже свідчить про те, що субєкт владних повноважень при реалізації управлінської функції всупереч вимогам ст..ст.8 і 19 Конституції України не забезпечив у своїй діяльності додержання принципу правової визначеності як невідємної складової принципу верховенства права, а відтак, спірне рішення має нездоланний дефект змісту.

Разом з тим, незважаючи на вказану обставину, суд вважає за необхідне надати юридичну оцінку викладеному у письмових запереченнях доводу відповідача про те, що штраф був застосований відповідно до ст..123 Податкового кодексу України.

Так, у силу приписів зазначеної статті кодексу штрафні (фінансові) санкції підлягають застосуванню у разі самостійного визначення контролюючим органом податкового зобовязання платника податків, що за правилами п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України відбувається, зокрема, у разі виявлення факту заниження податкового зобовязання.

Однак, за своєю правовою суттю та змістом запроваджений ст. 571 Податкового кодексу України обовязків публічний платіж у вигляді авансового внеску з податку на прибуток є сплатою податку наперед (тобто до настання визначеного законом строку), а відтак, не узгоджується з визначенням податкового зобовязання згідно з п.14.1.156 ст.14 Податкового кодексу України, що обєктивно унеможливлює заниження податкового зобовязання з податку на прибуток до завершення відповідного звітного податкового періоду.

Наведені позивачем у позові доводи про відсутність податкового обовязку по авансовим платежам з податку на прибуток через те, що органом управління ДП є Державний концерн «Укроборонпром» на увагу суду не заслуговують, позаяк в силу ст..4 Закону України «Про управління обєктами державної власності» і позивач, ДП «Харківський машинобудівний завод «ФЕД», і Державний концерн «Укроборонпром» належать до сфери управління КМУ, який постановою від 23.02.2011р. №1156 і затвердив Порядок відрахування до Державного бюджету України частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх обєднаннями.

Підсумовуючи викладене вище в сукупності, суд зазначає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень за правилами ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України не довів юридичної правильності і фактичної обгрунтованості спірного рішення.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Оскільки в ході розгляду справи викладені в акті судження контролюючого органу не знайшли свого реального підтвердження (як в частині юридичної правильності, так і в частині фактичної обґрунтованості), а відтак, мають правовий характер припущень і не можуть бути однозначно поза розумним сумнівом кваліфіковані як факти вчинення платником податкових правопорушень, то позов належить до задоволення.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 129 Конституції України, ст.ст.7-11, ст.ст. 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Скасувати винесене Спеціалізованою державною податковою інспекцію з обслуговування великих платників у м.Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС податкове повідомлення-рішення від 31.10.2016 року №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС (61052, м.Харків, вул.Благовіщенська,30, ) на користь Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" (61023, м.Харків, вул.Сумська, 132, ) витрати на сплату судового збору у сумі 3980,55 грн. (три тисячі дев'ятсот вісімдесят грн. 55коп.)

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 04.04.2017 року.

Суддя Старосєльцева О.В.