Справа № 820/7154/16
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 р.Справа № 820/7154/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Лях О.П.

Суддів: Старосуда М.І. , Яковенка М.М.

при секретарі судового засідання Жданюк А.О.

за участю представника відповідача Вишневського О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної міграційної служби України на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2017р. по справі № 820/7154/16 за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, треті особи Управління Державної міграційної служби України у Київській області, Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України, треті особи Управління Державної міграційної служби України у Київській області, Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просив скасувати Рішення № 222 Державної міграційної служби про скасування посвідки на постійне місце проживання в Україні гр. СРВ ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.4-8)

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. (а.с.48-50)

Не погодившись із судовим рішенням, Державною міграційною службою України (далі - відповідач, апелянт, ДМС України) подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2017 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі. (а.с.73-78)

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Як вбачається із матеріалів справи, громадянин Соціалістичної Республіки В'єтнам (далі - СРВ) ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, прибув до України в 1989 році з метою працевлаштування і працював на Заводі «Ленінська кузня» (а.с.30, 60). За таких обставин позивач залишився проживати в Україні.

26.06.2003 позивача звернувся до Макарівського РВ ГУ МВС України в Київській області з клопотанням щодо видачі йому посвідки на постійне проживання в Україні.

Відділом ГІРФО ГУМВС України в Київській області 15.06.2004 року прийнято рішення про документування позивача посвідкою на постійне проживання відповідно до абзацу 4 пункту 4 розділу V «Прикінцевих положень» Закону України «Про імміграцію». (а.с.30, 60)

Враховуючи вказане, громадянину СРВ ОСОБА_1 видано посвідку на постійне проживання серії КВ №8532/48831. (а.с.10)

При цьому, у даній посвідці вказано, що вона є дійсною «Безтерміново».

В подальшому, громадянин СРВ ОСОБА_1 звернувся до Управління ДМС України в Харківській області про обмін посвідки на постійне проживання в Україні.

Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі - ГУ ДМС України в Харківській області) листом № 04/1-25472 від 21.12.2016 року повідомило ОСОБА_1, що згідно обліків ГУ ДМС України в Харківській області значиться про прийняття наказу ДМС України № 222, яким прийнято рішення про скасування посвідки на постійне проживання в Україні. (а.с.9)

Копію рішення про скасування вказаної посвідки позивачу надано не було.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що суб'єктом владних повноважень не наведено жодних правових підстав, з якими законодавцем визначено перелік законних підстав для прийняття рішення про скасування посвідки на постійне місце проживання в Україні громадянина СРВ ОСОБА_1.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства регулюються Конституцією України та Законом України від 07.06.2001 року № 2491-III «Про імміграцію».

Відповідно до абзацу 4 пункту 4 Прикінцевих положень цього Закону вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України "Про імміграцію" посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

На підставі п.18 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів №1983 від 26.12.2002 року (далі - Порядок №1983), посвідка на постійне проживання скасовується територіальним органом або підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статей 12 і 13 Закону України «Про імміграцію».

Стаття 12 Закону України "Про імміграцію" передбачає, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до п.п. 21-24 Порядку №1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію".

Тобто, вказані норми чітко визначають підстави скасування дозволу на імміграцію та вилучення посвідки на постійне місце проживання саме на підставі скасування дозволу на імміграцію.

Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи міститься висновок про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянину СРВ ОСОБА_1, затверджений 26.07.2016 року, яким встановлено, що рішення про видачу посвідки на постійне проживання прийняте з порушенням вимог закону та підлягає скасуванню відповідно до вимог пункту 2.9 розділу ІІ Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом МВС України від 15.07.2013 року № 681 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.08.2013 року за №1335/23867. (а.с.29-31, 59-61)

При цьому, вказаний висновок Управління Державної міграційної служби України у Київській області вмотивований тим, що посвідку на постійне проживання в Україні позивачу оформлено в порушення абз. 4 п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію», оскільки позивач звернувся про видачу посвідки після закінчення відповідного терміну.

На підставі вказаного висновку УДМС у Київській області, пунктом 6 наказу ДМС України від 31.08.2016 року №222 «Про скасування деяких рішень про видачу посвідок на постійне проживання» скасовано повністю рішення відділу ГІРФО ГУМВС України в Київській області від 15.06.2004 року про документування посвідкою на постійне проживання в Україні громадянина СРВ ОСОБА_1, 01.06.1975, а видану на підставі цього рішення посвідку на постійне проживання серії КВ №8532/48831 від 15.06.2004 року визнано недійсною та такою, що підлягає вилученню. (а.с.32, 62-66)

Колегія суддів звертає увагу, що в 2004 році саме за заявою позивача Відділом ГІРФО ГУМВС України в Київській області було прийнято рішення про документування громадянина СРВ ОСОБА_1 посвідкою на постійне проживання в Україні саме відповідно до абз. 3 п. 4 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про імміграцію».

Зазначені підстави для видачі посвідки на постійне проживання були самостійно визнані уповноваженим органом під час проведення перевірки підстав залишення на постійне проживання в Україні позивача, підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну не було виявлено та було, відповідно, надано позивачу посвідку на постійне проживання в Україні. При цьому, дана посвідка була видана з терміном дії «Безстроково».

Крім того, суд першої інстанції звернув уваги на те, що під час проживання на території України (на протязі 12 років) у позивача народилось двоє дітей, які є громадянами України (а.с.12-15), позивач має постійне місце роботи, власне житло та не порушував чинне законодавство.

Враховуючи вищевказане, при прийнятті наказу про скасування рішення про залишення позивача на постійне проживання в Україні ДМС України не встановлені будь-які обставини, передбачені статтею 12 Закону України "Про імміграцію", які б тягли за собою скасування дозволу на імміграцію, в зв'язку з чим таке рішення не може вважатися правомірним.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За приписами ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставин справи, які підтверджуються доказами, та ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2017р. по справі № 820/7154/16 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 07 квітня 2017 року.

Головуючий суддя (підпис)Лях О.П.
Судді(підпис) (підпис) Старосуд М.І. Яковенко М.М.