Справа № 810/5564/13-а
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 року м. Київ К/800/20925/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шведа Е.Ю.,

суддів: Гончар Л.Я.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за

касаційною скаргою Київської митниці Міндоходів

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2014 року

у справі № 810/5564/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна група компаній Геліос»

до Київської митниці Міндоходів

про скасування рішення та стягнення коштів,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна група компаній Геліос» (далі - ТОВ «МГК Геліос») звернулось до суду з адміністративним позовом до Київської митниці Міністерства доходів і зборів України (далі - Митниця) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 04 червня 2013 року № 125110010/2013/010042/2 та стягнення з Державного бюджету України надмірно сплачених коштів податку на додану вартість у сумі 65275,62 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2014 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів від 04 червня 2013 року № 125110010/2013/010042/2. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Митниця звернулась до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення цих судів у частині задоволеного позову та прийняти нове рішення у цій частині - про відмову у задоволенні позову. Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що декларант не підтвердив заявлену митну вартість товару, оскільки на вимогу митного органу не надав витребувані додаткові документи.

У своїх запереченнях на касаційну скаргу ТОВ «МГК Геліос» просило залишити таку без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами установлено, що між ТОВ «МГК Геліос» та компанією «Sogda Limited» (США ) укладено зовнішньоекономічний контракт від 20 лютого 2013 року № 200213-1, відповідно до умов якого суб'єкт зовнішньоекономічної діяльності здійснює на користь позивача поставку мороженої ікри за асортиментом та кількістю, вказаними в інвойсах.

27 травня 2013 року позивач заявив до митного оформлення товар (ікру тріски морожену ), отриманий від компанії «Sogda Limited» (США) за вказаним вище контрактом та подав до Митниці вантажну митну декларацію № 12511010/2013/936669 і декларацію митної вартості товару за формою ДМВ-1 від 27 травня 2013 року із визначенням митної вартості товару за першим методом (за ціною договору) у розмірі 111386,55 USD (890312,69 грн.) та із обрахуванням, виходячи із вказаної суми, митних платежів у розмірі 178062,54 грн.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару ТОВ «МГК Геліос» надало контролюючому митному органу зовнішньоекономічний контракт від 20 лютого 2013 року № 200213-1, інвойс від 14 березня 2013 року № SOG3869-1-2, проформу-інвойс від 20 лютого 2013 року SOG3869-1-2, виписку банку від 26 лютого 2013 року про перерахування грошових коштів на р/р компанії «Sogda Limited» (США) в сумі 38250 доларів США, виписку банку від 16 квітня 2013 року про перерахування грошових коштів на р/р компанії «Sogda Limited» в сумі 89250 доларів США.

На запит відповідача про надання уточнюючої документації без визначення її переліку ТОВ «МГК Геліос» надал: висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 28 травня 2013 року щодо рівня ціни на товар, лист компанії «Sogda Limited» (США) щодо надання експортної декларації від 06 травня 2011 року, прайс-лист виробника - компанії «Sogda Limited» (США) від 20 лютого 2013 pоку.

Митниця прийняла оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару від 04 червня 2013 року № 125110010/2013/010042/2, відповідно до якого митну вартість товару було скореговано за шостим (резервним) методом та, відповідно, визначено, що митна вартість товарів становить 152219,54 доларів США, а митні платежі - 65275,62 грн., після чого на умовах фінансової гарантії товар випущено у вільний обіг.

Вважаючи вказане рішення незаконним, ТОВ «МГК Геліос» звернулось до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення в частині задоволеного позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач на виконання вимог ч. 2 ст. 53 МК України для здійснення митного оформлення вантажу до контролюючого органу надав повний пакет документів для обґрунтування митної вартості товару, заявленої у декларації. Відомості, наявні у документації, наданій позивачем до Митниці для здійснення митного оформлення товару, містять всі необхідні показники, що підтверджують митну вартість вантажу, обчислену за основним методом (за ціною договору), а відповідач не надав жодних обґрунтованих доказів щодо необхідності обрання шостого (резервного) методу обчислення митної вартості товару, як і не довів неможливості застосування першого методу. Крім того, ні оскаржуване рішення відповідача про корегування митної вартості товару, а ні запит до позивача про необхідність надання додаткової уточнюючої документації не містять жодних посилань на розбіжності чи неповноту інформації щодо складових митної вартості товару, заявленої позивачем. Таким чином, суди дійшли висновку про незаконність оспорюваного рішення про коригування митної вартості товару.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком судів та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Ч.ч. 1, 2 ст. 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та главою 8 вказаного розділу.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з ч. 1 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

При цьому, законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмови у митному оформленні. Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

Відтак, приписи вказаних статей зобов'язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

При цьому, варто зазначити, що митний орган має право витребовувати у декларанта лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних додаткових документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як встановлено судами, Митниця в оспорюваному рішенні не зазначила та не надала доказів наявності в поданих декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України документах будь-яких розбіжностей чи неточностей, які б не давали можливість визначити митну вартість товарів за першим методом її визначення.

Зважаючи на те, що судами попередніх інстанцій установлено відсутність у наданих позивачем обов'язкових документах розбіжностей, які б перешкоджали застосуванню основного методу визначення митної вартості товарів, а позивачем надано всі передбачені ч. 2 ст. 53 МК України необхідні документи, які не містять ознак їх підробки і в них наявні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, колегія суддів вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для часткового задоволення позову та скасування оспорюваного рішення у цій справі.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Київської митниці Міндоходів відхилити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: