Справа № 592/2998/17
Суддя: Хитров Б. В.
Дата ухвалення: 2017-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №592/2998/17
Провадження №2-а/592/235/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі головуючого судді Хитров Б.В., розглянувши у порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1до Сумського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської областіпро визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії, -

встановив:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що народилась у 1948 році в Україні. Трудову діяльність почала у м. Суми з серпня 1970 р. Має трудовий стаж в Україні 33 роки, з них 4 роки навчалась в Сумському державному педагогічному інституті ім. Я.С. Макаренка. В листопаді 1999 року, в звязку з спритним майновим становищем та іншими обставинами за місцем праці, змушена була виїхати до Федеративної ОСОБА_2 на постійне місце життя. На час виїзду до ФРГ на ПМЖ, не зважаючи на те, що мала 33 роки стажу, їй відмовили нарахувати та сплачувати зароблену пенсію. Відмова в нарахуванні та виплаті позивачці заробленої в Україні пенсії, в звязку з виїздом на ПМЖ за межі України, на її думку є обмеженням її конституційного права на соціальне забезпечення, гарантованого ст.46 Конституції України. Вважає, що встановлений законодавством порядок реалізації громадянами права на одержання напрацьованих пенсій не повинно перешкоджати їм у здійснені інших гарантованих ст.33 Конституцією України прав, а саме права вибору місця проживання, права вільно відїжджати за межі України. Реалізація цих конституційних прав, які відносяться до загальновизнаних прав, не можуть слугувати відповідачу підставою для позбавлення права на нарахування та отримання заробленої пенсії. 14 жовтня 2008 року позивачці виповнилося 60 років і вона знову звернулась до фахівців Пенсійного фонду України Ковпаківського району м. Суми з проханням нарахувати їй зароблену в Україні пенсію та сплачувати її як громадянці правової держави України. Але отримала відмову. Позивачка неодноразово намагалась усно вирішити це питання в Пенсійному фонді України Ковпаківського району м. Суми (07.04.2004 р та 09.07.2007 р.) але відповідь у фахівців була одна: «Міжнародна угода між Урядом України та ФРГ щодо пенсійного забезпечення не укладена, вимоги про нарахування та виплату пенсії не мають підстав». 14.06.2016р. вона в черговий раз письмово звернулась до відповідача та просила нарахувати і сплачувати їй пенсію, яку вона заробила в Україні, але 28.06.2016 р. отримала відмову за №272/К від 24.06.2016 р. 22.12.2016 р. позивачка виклала відповідні підстави для нарахування мені пенсії та надала копії рішень судів щодо даної норми права та вкотре просила відповідача не порушувати її конституційні права, як громадянина правової держави України. Але 20.01.2017 р. отримала від відповідача відписку - відмову за №560-К. Тому позивачка просить визнати дії відповідача щодо відмови нарахувати та сплачувати їй пенсію з 14 червня 2016 року, неправомірними; зобовязати відповідача здійснити нарахування і виплату пенсії в розмірі з урахуванням всіх змін за період з 14 червня 2016 року та в подальшому виплачувати пенсію відповідно до чинного пенсійного законодавства України.

Представник відповідача надав суду письмові заперечення проти позову, в яких позовні вимоги не визнав, заперечив проти них, мотивує свої заперечення тим, що ст.64 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначені права та обовязки виконавчої дирекції Пенсійного фонду та її регіональних органів, зокрема право надавати застрахованим особам інформацію про розмір і порядок виплати пенсії.

Управління зазначає, що позивачка зверталася до управління зі зверненнями в порядку, визначеному ЗУ «Про звернення громадян», і за результатами розгляду звернень їй надано письмові відповіді від 24.06.2016 № 272/К, та від 06.01.2017 року № 560/К в яких розяснено норми законодавства, щодо призначення пенсії та норми, що регулюють порядок призначення та розмір такої пенсії. Зокрема, управлінням було повідомлено позивачку про необхідність звернення до управління із заявою про призначення пенсії і розяснено, що відповідні бланки заяв для призначення пенсії (що передбачені Порядком) розміщені на веб - порталі та на веб - сайті Пенсійного фонду України. Водночас, саме рішення про відмову у призначенні пенсії відносно позивачки управлінням не приймалося.

Відповідь управління на звернення позивачки не є рішенням субєкта владних повноважень в розумінні положень п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України та не може бути оскаржена до суду в розумінні положень п. 4 ч. 1 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України.

Сам лист управління не є предметом оскарження, оскільки сам по собі він жодним чином не порушує права та інтереси позивачки, а відтак відсутній предмет спору.

Таким чином вимоги позивачки, викладені ним в позовній заяві є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Відтак представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, копії документів по справі приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що позивачка народилась у 1948 році в Україні. Трудову діяльність почала в м. Суми з серпня 1970 року. В листопаді 1999 року виїхати до Федеративної ОСОБА_2 на постійне місце життя.

14.06.2016 р. та 22.12.2016 р. позивачка зверталася до відповідача зі зверненнями та просила нарахувати і сплачувати їй пенсію, але отримала листи №272/К від 24.06.2016 р. та №560/К від 06.01.2017 р. відповідно про розгляд даних звернень в яких їй було розяснено порядок подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та повідомлено, що пенсійне забезпечення осіб, які виїхали за межі України, здійснюється згідно з міжнародними угодами, укладеними Україною з іншими державами. В зазначених угодах передбачається порядок розрахунку пенсій, зарахування стажу кожною стороною та умови виплати пенсії. На даний час між Україною та Федеративною ОСОБА_2 Німеччина не укладено договір про пенсійне забезпечення громадян при їх переселенні в межах цих держав. Враховуючи, що позивачка постійно проживаєте в ФРН, підстави для прийняття заяви для призначення пенсії відсутні.

Однак постановою колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 19.05.2015 р. по справі №21-168а15 констатовано, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Що стосується відмови відповідача в призначенні пенсії позивачу суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 44 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» заява про призначення пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок звернення за призначенням пенсії визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за №1566/11846 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 30.07.2015 р. №13-2).

Відповідно до п 1.1. Порядку заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сімї у звязку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до п. 1.7 Порядку днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

п. 4.1 Порядку визначено, що орган, який призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

п. 4.3 Порядку передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення пенсії орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення пенсії.

Судом встановлено, що позивачка із відповідною заявою, передбаченою додатком 2 до Порядку до управління не зверталася, а її звернення від 14.06.2016 р. та від 22.12.2016 р. були подані до управління в порядку, визначеному ЗУ «Про звернення громадян», а тому управління не досліджувало повноту наданих документів та рішення щодо обґрунтованості такого звернення не приймалося.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскільки позивачка не зверталася до відповідача з заявою про призначення пенсії та необхідними документами, як це передбачено ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за № 1566/11846 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 30.07.2015 р. № 13-2), тобто особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, то вимоги позивачки, викладені нею в позовній заяві є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Таким чином, перевіривши матеріали справи суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1до Сумського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської областіпро визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії задоволенню не підлягає.

На підставі вкладеного і керуючись ст.ст. 7-9, 11, 17, 18, 69-71, 183-2 КАС України, Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за № 1566/11846 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 30.07.2015 р. № 13-2), суд

постановив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1до Сумського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської областіпро визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії відмовити за необґрунтованістю.

Постанову суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії постанови, з подачею копії апеляційної скарги до апеляційного суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Б.В. Хитров