Справа № 822/62/17
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/62/17

Головуючий у 1-й інстанції: Данилюк У.Т.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

06 квітня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи ОСОБА_2 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом Кам'янець-Подільської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області до Фізична особа ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2017 року позивач - Кам'янець-Подільська ОДПІ звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу.

Хмельницький окружний адміністративний суд постановою від 27.01.2017 року вказаний позов задовольнив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі в судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що у фізичної особи ОСОБА_2 наявний борг на загальну суму 8073,32 грн., який складається з:

1) заборгованості зі сплати податку на доходи фізичних осіб в розмірі 6210,25 грн. згідно податкової декларації про майновий стан і доходи № від 29.04.2016;

2) заборгованості зі сплати військового збору в розмірі 1863,07 грн. згідно податкової декларації про майновий стан і доходи № від 29.04.2016.

Позивачем було надіслано фізичній особі ОСОБА_2 податкову вимогу №83999-22 від 09.09.2016 року на суму 8073,32 грн.

У зв'язку із наявністю у відповідача підтвердженої але не оплаченої заборгованості позивач звернувся до суду із адміністративним позовом про її стягнення.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Податкового кодексу України, прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Податковий кодекс України ( далі - ПК України), регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.п. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов'язання це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно до приписів підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори у строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України.

Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п.87.11 ст.87 ПК України, орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Таким чином, дії позивача стосовно надсилання відповідачу вказаної вимоги та звернення до суду із адміністративним позовом про стягнення наявної заборгованості, яка підтверджена наявними в матеріалах справи копією податкової декларації, довідкою про розмір податкового боргу, карткою особового рахунку, а також відсутністю доказів про сплату відповідачем заборгованості, є правомірними.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними стосовно відсутності у відповідача пільг щодо сплати податків встановлених статтею 174 ПК України, з огляду на наступне.

Статтею 174 ПК України, встановлено порядок оподаткування доходу, отриманого платником податку в результаті прийняття ним у спадщину чи дарунок коштів, майна, майнових чи немайнових прав.

Пунктом 174.1 вказаної статті передбачено, що об'єкти спадщини платника податку поділяються з метою оподаткування на зокрема :

а) об'єкт нерухомості;

б) об'єкт рухомого майна, зокрема: предмет антикваріату або витвір мистецтва; природне дорогоцінне каміння чи дорогоцінний метал, прикраса з використанням дорогоцінних металів та/або природного дорогоцінного каміння; будь-який транспортний засіб та приладдя до нього; інші види рухомого майна.

При цьому положеннями п.п. 174.2. п. 174.2.1. статті 174 ПК України, визначено об'єкти спадщини які оподатковуються за нульовою ставкою, якими зокрема є об'єкти спадщини визначені пунктом "б" вказаної норми, а саме об'єкти, що успадковуються що успадковуються дитиною-інвалідом.

Таким чином, особа, яка вважається (має статус) дитини-інваліда успадковує вказане у пунктах "а", "б" вказаної норми об'єкти із звільненням від обов'язку сплати податків за таке успадкування.

Згідно з матеріалами справи, відповідач на підтвердження своєї позиції щодо відсутності у нього обов'язку сплати податку за успадковане ним майно, надав копію пенсійного посвідчення №, виданого 17.03.2010, згідно якого датою його народження є 16.06.1945 р. (вид пенсії - за віком; інвалід 2 групи з дитинства).

Разом з тим, колегія суддів погоджуючись із судом першої інстанції зазначає, що поняття дитини-інваліда та інваліда з дитинства не є тотожними.

Згідно статті 1 Закону України "Про охорону дитинства" №2402-III дитина-інвалід - дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту.

У цій же статті визначено, що дитина - особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше.

Отже, дитина-інвалід це особа якій не виповнилося 18 років (та або яка не є повнолітньою в силу окремих підстав), яка має розлади функцій здоров'я визначені у статті 1 вказаного закону та має відповідне посвідчення.

При цьому, інвалід з дитинства, це статус особи, яка стала інвалідом досягнення повноліття, але вже є повнолітньою.

Дитина-інвалід це поділ інвалід за ознакою віку, а інвалід з дитинства за підставою виникнення.

Тобто, особа яка набула інвалідність до досягнення повноліття буде вважатися дитиною-інвалідом до моменту досягнення повноліття, після чого вже буде вважатися зокрема інвалідом з дитинства у випадку набуття інвалідності за такою підставою.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта (відповідача) стосовно протиправності дій позивача та відсутності у відповідача обов'язку зі сплати узгодженої суми податків.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про правомірність заявлених позивачем вимог, які підтверджуються належними доказами, а тому обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Фізичної особи ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 січня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.