Справа № 161/10598/16-а,2-а/161/895/16
Суддя: Клюба Василь Васильович
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 р. Справа № 876/1638/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Клюби В. В.

суддів: Кухтея Р. В., Попка Я. С.

з участю: секретаря судового засідання Сердюк О. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові апеляційну скаргу інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2016 року у справі №161/10598/16-а, 2 а/161/895/16 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку ОСОБА_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з адміністративним позовом до інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку ОСОБА_1 і просив: скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №778278 від 29 липня 2016 року, якою його (позивача) визнано винним у вчинення правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень, у звязку з чим просить провадження в справі закрити.

Позовні вимоги мотивує тим, що інспектором роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку ОСОБА_1 при винесенні оскаржуваної постанови допущено грубі порушення вимог законодавства, яке регулює провадження щодо адміністративного правопорушення. Зокрема, як зазначив позивач, у його діях відсутній склад правопорушення, оскільки, рухаючись по вул. Сенаторки Левчанівської у бік центрального ринку був зупинений патрульними поліції, які повідомили, що він під час керування по вул. Шевченка транспортним засобом розмовляв по телефону, однак не змогли пояснити, чому він не був зупинений ними на місці події. Також, йому було зачитано права, однак у відповідь на клопотання про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення з метою скористатися правовою допомогою, патрульні поліції йому відмовили.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2016 року адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправною та скасовано постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №778278 від 29 липня 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду. У поданій апеляційній скарзі посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального права та неповне зясування обставин, що мають значення для справи. У звязку з цим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що відсутності в особи, яка керує транспортним засобом поліса (договору) обовязкового страхування цивільно правової відповідальності, відповідно до ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення є підставою для адміністративної відповідальності. При цьому, позивач сам зазначив, що він не предявив патрульному поліції для перевірки страховий поліс, чим підтвердив факт вчинення ним адміністративного правопорушення. Оскільки, транспортний засіб позивача було зупинено у звязку із вчинення адміністративного правопорушення, у відповідності до ст. 35 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою передбачено, що патрульний поліції може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху України, то вимога про предявлення страхового полісу чинному законодавству не суперечить.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули та не направили представників, хоча належним чином та у встановленому законом порядку були повідомлені про дату, час та місце судового засідання. При цьому, від позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі та судом не визнавалася обовязковою участь сторін і представників в апеляційному розгляді справи.

У звязку з цим відповідно до ст. 41, ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто за відсутності сторін та представників, а також не проводилося фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вислухавши доповідь судді доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та докази, перевіривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване судове рішення про часткове задоволення позовних вимог та умотивовуючи свої висновки, суд першої інстанції виходив з того, що накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за непредявлення полісу на підставі ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення можливе лише у двох виключних випадках, а саме: коли на особу складається протокол службовими особами національної поліції (тобто справу про притягнення до адміністративної відповідальності буде розглядати суд), або коли особа, яка не предявила поліс є учасником ДТП, чого у даному випадку не було. За таких обставин суд дійшов висновку, що винесена постанова серії ПС2 №778278 від 29 липня 2016 року про адміністративне правопорушення інспектором роти №2 батальйону УПП м. Луцька ОСОБА_1 підлягає скасуванню.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам особи, яка подала апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 29 липня 2016 року Інспектором роти №2 батальйону УПП м. Луцька лейтенантом поліції ОСОБА_1 винесено постанову про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Згідно змісту вказаної постанови, позивач, керуючи автомобілем марки «Chevrolet-Lacetti», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 29 липня 2016 року о 17:00 годині по вул. Шевченка у м. Луцьку під час руху транспортним засобом користувався засобом мобільного звязку, тримаючи його у руках, чим порушив пп. 2.9 д Правил дорожнього руху України. При цьому, позивач не мав при собі та не предявив поліс обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив пп. 2.1 ґ Правил дорожнього руху України. Справу розглянуто, відповідно до визначеного ч. 2 ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення порядку провадження у справах про адміністративні правопорушення.

У відповідності до пп. 2.9 д Правил дорожнього руху забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Відповідно до пп. 2.1 ґ Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

За порушення вимог вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху України відповідно частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність у вигляді штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів та відповідно частиною 1 статті 126 цього ж Кодексу, передбачено накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно частини 2 ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь яке з вчинених правопорушень.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (тяготіє до кримінального), а тому з урахуванням принципів і загальних засад Кодексу України про адміністративні правопорушення, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції винуватості особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, зокрема, є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи.

Згідно з частиною першою статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Аналогічні положення наведені і в статті 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), згідно якої доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 цього ж Кодексу, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Положеннями ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції не надав докази, передбачені ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які свідчать про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на встановлені судами фактичні обставини справи та докази, представлені сторонами на підтвердження обставин, якими вони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції прийшов до законних і обґрунтованих висновків про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Не можуть бути враховані у висновках апеляційного суду доводи апеляційної скарги, оскільки, відповідач не представив визначених законом доказів факту вчинення відповідних дій та наявності ознак складу вищевказаних правопорушень. Тобто, у відповідності до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України не довів обставини, які підтверджують правомірність прийнятого ним рішення. Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто ухваленим відповідно до норм матеріального права з дотриманням процесуальних норм, та на підставі повно і всебічно зясованих обставин справи.

Колегія суддів апеляційного суду з урахуванням встановлених судом обставин справи та доказів, вважає, що суд першої інстанції дотримався зазначених вимог.

Згідно ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Тому апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Отже, підстав для скасування постанови суду першої інстанції і відповідно до задоволення апеляційної скарги апеляційний суд не вбачає.

Керуючись статтями 159, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 грудня 2016 року у справі №161/10598/16-а, 2 а/161/895/16 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку ОСОБА_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, а у випадку складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 ч.3 Кодексу адміністративного судочинства України у цей же строк з дня складення ухвали суду в повному обсязі безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Клюба

Судді: Р. В. Кухтей

ОСОБА_3

Повний текст ухвали складено 06 квітня 2017 року.