Справа № 750/12785/16-а
Суддя: Карапута Л. В.
Дата ухвалення: 2017-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/750/258/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2017 року м.Чернігова

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючого судді Карапута Л.В.,

секретаря Карацюба М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

27.12.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача та просила визнати неправомірними дії Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови у переведенні позивачу на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру»; зобов'язати Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України призначити позивачу пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Ухвалою судді від 28.12.2016 року відкрито скорочене провадження у даній справі.

12.01.2017 року на адресу суду надійшли заперечення відповідача, в яких він просить відмовити в позові, оскільки пенсія обчислена відповідно до вимог законодавства і для задоволення позову відсутні підстави, зазначив, що чинне законодавство України не передбачає можливість перерахунку розміру позивача.

Ухвалою суду від 13.01.2017 року справу призначено до судового розгляду.

До початку судового розгляду позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання у якому просив справу розглядати без участі представника відповідача.

Згідно частини 1 статті 41 КАС України справа розглянута без застосування технічної фіксації.

Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

Позивач отримує пенсію за віком. 13.10.2016 року позивач звернулася до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про переведення її на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Листом відповідача від 29 листопада 2016 року №21755/05 позивачу було відмовлено у призначенні такої пенсії.

27.06.2015 року помер чоловік позивача ОСОБА_2, який отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» як прокурорсько-слідчий працівник.

Відповідно до п.19 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 70 відсотків - на двох і більше членів сім'ї. До непрацездатних членів сім'ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV визначає, що непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягай пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевою самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності відповідного стажу і пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про прокуратуру» гарантії незалежності прокурорів забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням. Частиною 5 цієї статті передбачено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, інші державні органи, їх посадові та службові особи, а також фізичні та юридичні особи і їх об'єднання зобов'язані поважати незалежність прокурора ті утримуватися від здійснення у будь-якій формі впливу на прокурора з метою перешкоджання виконанню службових обов'язків або прийняття ним незаконного рішення.

В свою чергу, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій). Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Зазначені висновки також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 10 грудня 2013 року (справа №21-348а1) та від 17 грудня 2013 року (справа №21-445а13).

Згідно зі ст.22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким чином, посилання відповідача на перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року, яким скасовуються норми Закону України «Про прокуратуру» щодо пенсійного забезпечення осіб, не заслуговують на увагу, оскільки це суперечить вимогам ч. 1 ст. 58 Конституції України, якою передбачено, що закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність.

Отже позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 12, 71, 158-163, 186 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

позов ОСОБА_1 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати неправомірними дії Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Зобовязати Чернігівське обєднане управління Пенсійного фонду України призначити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру» починаючи з 13 жовтня 2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівського обєднаного управління Пенсійного фонду України на користь на користь ОСОБА_1 551 грн. 20 коп. судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.В. Карапута