Справа № 806/915/17
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року Житомир справа № 806/915/17

категорія 11.5

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Шуляк Л.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до Овруцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про скасування повідомлення, зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати повідомлення державного виконавця Овруцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 21 лютого 2017 року про повернення державного документу стягувачеві без прийняття до виконання та зобов'язати відповідача провести виконавчі дії в порядку встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

В обґрунтування позову зазначив, що позивачем направлено до Овруцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області заяву про примусове виконання виконавчого листа №52 від 24.01.2017. Проте, 21.02.2017 державним виконавцем винесено повідомлення про повернення вказаного вище виконавчого листа стягувачеві без прийняття його до виконання на підставі п.8 ч.4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження". На думку позивача, зазначене повідомлення державного виконавця є незаконним та протиправним, оскільки Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ є державним вищим навчальним закладом четвертого рівня акредитації, який підпорядкований Міністерству внутрішніх справ України, а тому має бути звільнений від сплати авансового внеску, оскільки є державним органом.

Представник позивача в судове засідання не з'явився. Подав до суду заяву про розгляд вказаної справи без участі представника та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Відповідач подав до суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких розгляд справи просив провести без участі свого представника. В обґрунтування заперечень зазначив, що прийняте державним виконавцем рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання є правомірним, аргументованим та таким, що відповідає нормам чинного законодавства, оскільки Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ є державною організацією (установою, закладом), але не державним органом, а тому у державного виконавця відсутні правові підстави для прийняття виконавчого документа до виконання без відповідної сплати авансового внеску.

Справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що 06 лютого 2017 року Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ направлено до Овруцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області заяву про примусове виконання виконавчого листа №52 від 24.01.2017 по справі №805/2408/16, виданого Житомирським окружним адміністративним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача витрат пов'язаних з його утриманням під час навчання в розмірі 23 551,69 грн. (а.с.8-9).

Начальником Овруцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Саранчук Н.А. 21 лютого 2017 року винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання №973 в якому зазначено, що виконавчий лист №52 від 24.01.2017 повертається без прийняття до виконання Дніпропетровському державному університету внутрішніх справ на підставі п.8 ч.4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження".

Позивач не погоджується із вказаним повідомленням, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку спірному повідомленню про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Статтею 4 Закону №1404-VIII встановлено вимоги до виконавчого документа.

Так, у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред'явлення рішення до виконання.

Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим.

Згідно ч. 1 ст. 74 Закону №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як зазначалось раніше, підставою для винесення Овруцьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області повідомлення про повернення виконавчого листа №52 від 24.01.2017 стягувачу без прийняття до виконання була несплата Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ авансового внеску.

Частиною 2 статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, зокрема, що до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Від сплати авансового внеску звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

Посилання позивача на те, що Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ підпадає під визначення "державний орган", оскільки є державним вищим навчальним закладом четвертого рівня акредитації, який підпорядкований Міністерству внутрішніх справ України, а тому має бути звільнений від сплати авансового внеску, суд оцінює критично, з огляду на наступне.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ зареєстрований як державна організація (установа, заклад).

Відповідно до Класифікації організаційно-правових форм господарювання ДК 002:2004 затвердженого наказам Держспоживстандарту України від 28.05.2014 №97, державна організація (установа, заклад) - утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління.

Як вказав позивач в адміністративному позові, у статуті Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, затвердженому наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.05.2012 №429 зазначається, що Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ є державним вищим навчальним закладом четвертого рівня акредитації, який підпорядкований Міністерству внутрішніх справ України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого указом Президента України від 06.04.2011 №283/2011 саме Міністерство внутрішніх справ України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Виходячи із загальних засад права, підприємства, установи, організації під керівництвом державних органів влади здійснюють функції держави у сфері виробничої діяльності (заводи, фабрики) або діяльності, пов'язаної зі створенням нематеріальних благ (науково-дослідні установи, проектні установи, навчально-виховні заклади). Водночас підприємства, установи, організації не є органами державної влади, оскільки вони:

- не є носіями державної влади, адже не наділені повноваженнями здійснювати державну владу;

- здійснюють управлінські функції виключно у сфері своєї галузевої спрямованості;

- керуються у своїх діях власним статутом;

- безпосередньо створюють матеріальні та нематеріальні блага. Отже, підприємства, установи, організації та органи державної влади не тотожні явища, оскільки перші не наділені спеціальними державно-владними повноваженнями.

Таким чином, можна зробити висновок, що Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ є державним вищим навчальним закладом, який підпорядкований Міністерству внутрішніх справ України, проте не є державним органом, а тому не звільнений від сплати авансових внесків відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для скасування повідомлення державного виконавця Овруцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 21 лютого 2017 року про повернення державного документу стягувачеві без прийняття до виконання, оскільки відповідач діяв в межах повноважень встановлених чинним законодавством України.

Частиною 2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність прийнятого повідомлення, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 86, 94, 158 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,

постановив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Л.А.Шуляк