Справа № 324/430/17
Суддя: Каретник Ю. М.
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 324/430/17
Провадження № 2-а/324/17/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року м. Пологи

Суддя Пологівського районного суду Запорізької області Каретник Ю.М., розглянувши в порядку скороченого провадження одноособово справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій відповідача щодо припинення виплати їй пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та про зобов'язання відповідача поновити виплату призначеної їй пенсії з 01.04.2015 року і продовжувати виплату пенсії у подальшому. В обґрунтування позову вказала, що відповідно до наказу ГУ МВС України в Запорізькій області від 30.10.2012 року № 307 о/с позивачку було звільнено у відставку відповідно до ст. 65 А п. 1 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. З 01.11.2012 року вона була зарахована на державну службу на посаду завідувача Пологівського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, де і працює безперервно станом на дату звернення до суду. Після звільнення із органів внутрішніх справ відповідачем їй була довічно призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Вказану пенсію позивачка отримувала з листопада 2012 року по березень 2015 року. Однак з квітня 2015 року відповідач припинив виплату пенсії позивачці. Позивачка у січні 2016 року та у лютому 2017 року зверталася з листами до відповідача щодо поновлення виплати її пенсії, однак щоразу отримувала відмову, оскільки у період роботи на посадах, передбачених Законом України «Про державну службу», пенсія не виплачується. Оскільки дії відповідача щодо припинення виплати її пенсії позивачка вважає незаконними, вона і звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Пологівського районного суду Запорізької області від 20 березня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без розгляду в частині позовних вимог за період з 01 квітня 2015 року по 15 вересня 2016 року включно. Іншою ухвалою судді Пологівського районного суду Запорізької області від 20 березня 2017 року було відкрито скорочене провадження у даній справі в частині позовних вимог, заявлених починаючи з 16 вересня 2016 року, та надано відповідачеві строк для подання заперечень проти позову.

У визначений судом строк від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надійшли заперечення проти позову, відповідно до яких відповідач позов не визнає, просить відмовити в задоволенні позовних вимог, а також просить розглядати справу за відсутності його представника. Вказані письмові заперечення долучені до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, вважаю їх достатніми для прийняття законної та обґрунтованої постанови у порядку скороченого провадження відповідно до ст.183-2 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Перевіривши обставини справи наданими сторонами доказами в межах заявлених позовних вимог, суддя встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак є підставою для задоволення адміністративного позову.

При вирішенні даної справи суддя відповідно до ст. 8 Конституції України та ст. 8 КАС України керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, позивачці після звільнення зі служби в органах внутрішніх справ у відставку відповідачем була призначена пенсія за вислугу років відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З 01.11.2012 року до теперішнього часу ОСОБА_1 обіймає посаду завідувача Пологівського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, тобто посаду, яка передбачена Законом України «Про державну службу», що підтверджується наявною у матеріалах справи копією трудової книжки позивачки. У звязку з цим виплата призначеної їй пенсії з 01.04.2015 року відповідачем була зупинена.

З метою зясування причин невиплати пенсії позивачка січні 2016 року та у лютому 2017 року зверталася до головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - ГУ ПФУ в Запорізькій області).

З письмової відповіді ГУ ПФУ в Запорізькій області від 02.02.2016 року № 57/Ч-9, вбачається, що позивачці припинено виплату пенсії, оскільки ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIIІ та від 24.12.2015 року № 911- VIIІ) передбачає, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Як вбачається із відповіді ГУ ПФУ в Запорізькій області від 01.03.2017 року № 158/Ч-9, відповідно до Закону України «Про Конституційний Суд України» та рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 положення ч. 7 ст. 43 та перше речення ч. 1 ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зі змінами визнано такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), і вони втрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення. У звязку з цим відповідачем було поновлено виплату пенсії позивачки у період з 20.12.2016 року по 31.12.2016 року включно та зараховано відповідні кошти на її особовий рахунок у ПАТ «Ощадбанк». Однак, у звязку із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 06.12.2016 року № 1774- VIIІ, яким було встановлено заборону до 31.12.2017 року виплачувати пенсії особам, які працюють, зокрема, на посадах державної служби, виплата пенсії позивачці з 01.01.2017 року знову була зупинена.

Як встановлено під час розгляду справи з копії трудової книжки позивачки, вона працювала на посадах в органах внутрішніх справ з 30.09.1994 і станом на день звільнення зі служби, тобто на 30.10.2012 року, її вислуга на військовій службі складала 18 років 01 місяць 01 день.

Відповідно до вимог ст.1 закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911-VIII від 24.12.2015 року, який набрав чинності з 01.01.2016 року, внесено зміни до ч. 1 ст. 54 Закону України № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", в якій вказано, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Відповідно до п.3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911-VIII від 24.12.2015 року, який набрав чинності з 01.01.2016 року, обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах у Міністерстві оборони України, Міністерстві внутрішніх справ України, ОСОБА_2 національної безпеки і оброни України, Державній спеціальній службі транспорту, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки України, Державній пенітенціарній службі України, Державній службі з надзвичайних ситуацій, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, Національній гвардії України, органах військової прокуратури.

Як встановлено суддею, 01.11.2012 року позивачка працевлаштувалася на посаду завідувача Пологівського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, яка відноситься до посад державної служби.

На момент набрання чинності Законом України № 911-VIII від 24.12.2015 року позивачка працювала і продовжує працювати на вказаній вище посаді зі статусом державного службовця і на неї поширюються положення Закону України "Про державну службу".

Положення Закону України №911-VIII від 24.12.2015 року були чинними у період з 01.01.2016 року і до 20.12.2016 року, неконституційними у цей період не визнавались, а тому підлягають застосуванню всіма державними органами.

Таким чином, враховуючи, що позивачка працює на посаді та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", підстави для виплати їй пенсії з 16 вересня 2016 року до 20 грудня 2016 року відсутні.

Проте, варто зазначити, що рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме, серед іншого, перше речення частини першої статті 54, відповідно до якого тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Таким чином, з 20.12.2016 року відповідач мав поновити позивачу виплату пенсії.

Під час розгляду справи із заперечень відповідача від 27.03.2017 року № 90/08-П та його листа від 01.03.2017 року № 158/Ч-9 було встановлено, що у період з 20.12.2016 року по 31.12.2016 року позивачці було поновлено виплату пенсії та зараховано відповідну суму пенсії на її особовий рахунок у ПАТ «Ощадбанк». Тому підстав для визнання дій відповідача щодо невиплати пенсії позивачці та зобовязання його поновити виплату її пенсії у вказаний період відсутні.

Разом з тим, відповідно до чинної на час розгляду справи редакції статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" тимчасово, по 31 грудня 2017 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист"), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії не виплачуються.

Вказана норма на час розгляду справи неконституційною у встановленому порядку не визнавалася і не скасовувалася, тобто є чинною і обовязковою для виконання, у тому числі й органами державної влади, до яких відноситься відповідач у справі.

Отже, оскільки позивачка станом на 01.01.2017 року обіймала посаду державного службовця і, як зазначено у копії її трудової книжки, з 01.05.2016 року їй було присвоєно 5 ранг державного службовця відповідно до Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу", то з 01.01.2017 року підстави для виплати їй пенсії відсутні.

Тому дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачці відповідають вимогам ст.19 Конституції України. Наведене, у свою чергу, свідчить про відсутність в оскаржуваних діях відповідача ознак протиправності, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивачки (аналогічна позиція висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 23.06.2016 року у справі № 671/992/15-а).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 5, 6, 10, 11, 14, 15, 17, 23, 48, 58, 69-71, 79, 86, 87, 94, 98, 104, 105, 111, 112, 114, 121, 160, 161, 162, 163, 183-2, 185, 186, 244-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії в частині позовних вимог, заявлених починаючи з 16 вересня 2016 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Пологівський районний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: