Справа № 823/236/17
Суддя: А.В. Каліновська
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року справа № 823/236/17

м. Черкаси

12 год. 48 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Каліновської А.В.,

при секретарі Баклаженко Н.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправної та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в Черкаський окружний адміністративний суд з вищезазначеним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову управління Держпраці у Черкаській області про накладення штрафу уповноваженими особами №23-24-46/0516-480 від 21.11.2016 винесеної заступником начальника управління Держпраці у Черкаській області ОСОБА_3, якою на позивача накладено штраф у розмірі 43500 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач необґрунтовано та безпідставно зробив висновок про порушення позивачем вимог трудового законодавства, а саме, що працівників допущено до роботи без укладання трудового договору, чим порушено ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України, а тому протиправно наклав на позивача штраф у розмірі 43500 грн. згідно постанови від №23-24-46/0516-480 від 21.11.2016, оскільки між позивачем та гр. ОСОБА_4 укладено цивільно-правову угоду згідно глави 63 Цивільного кодексу України. Крім того, позивач зазначив, що у відповідача відсутні повноваження здійснювати державний нагляд з охорони праці, відсутність порядку проведення перевірок вказаним органом. Також позивач вказав, що про розгляд справи за результатами якої відповідачем винесено оскаржувану постанову його не було повідомлено.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених вище.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити повністю, надав суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що проведеною перевіркою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань додержання законодавства про працю та загальнообовязкове державне страхування відповідачем встановлено, що правовідносини позивача із працівником ОСОБА_4 не укладено трудового договору у письмовій формі з повідомленням центрального органу виконавчої влади про прийняття працівника на роботу, у звязку з чим винесено постанову управління Держпраці у Черкаській області №23-24-46/0516-480 від 21.11.2016 про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 43500 грн., яка на думку представника відповідача є правомірною та скасуванню не підлягає.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що листом від 28.09.2016 №459/2327-13-022 Чигиринське відділення Черкаської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області надано відповідачу інформацію щодо субєктів господарювання, які використовують найману працю та недотримуються мінімальних державних гарантів в оплаті праці, серед яких було зазначено ФОП ОСОБА_1.

Державною службою України з питань праці листом №10586/4.1/4.2-ДП-16 від 25.10.2016 надано згоду управлінню Держпраці у Черкаській області на проведення позапланової перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

На підставі наказу від 26.10.2016 №304-Н та направлення від 26.10.2016 №1565 посадовою особою управління Держпраці у Черкаській області в період з 04.10.2016 по 06.10.2016 проведено перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань додержання законодавства про працю та загальнообовязкове державне страхування. Результати перевірки оформлені актом №23-24-46/0516.

Вказаною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог чинного законодавства про працю, а саме, працівників допущено до роботи без укладання трудового договору у письмовій формі з повідомленням центрального органу виконавчої влади про прийняття працівника на роботу, чим порушено ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України.

На підставі вказаного акту перевірки управлінням Держпраці у Черкаській області винесено оскаржувану постанову №23-24-46/0516-480 від 21.11.2016 про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_5 у розмірі 43500 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує, що правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України від 5 квітня 2007 року №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон України №877-V).

Відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №100 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 929-р, функції і повноваження Державної інспекції України з питань праці передані правонаступникам Державній службі України з питань праці та її територіальним органам.

Держпраця України у межах повноважень, передбачених законом, на основі та на виконання Конституції та законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Мінсоцполітики видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує і контролює їх виконання.

Відповідно до пункту 7 вказаного Положення, Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи.

Управління Держпраці у Черкаській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці та діє на підставі Положення про правління Держпраці у Черкаській області, затвердженого наказом Державної служби України від 04.02.2015 № 8.

Відповідно до підпункту 11 пункту 4 Положення, Державна служба України з питань праці здійснює державний контроль за дотриманням підприємствами, установами та організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, законодавства про зайнятість та працевлаштування інвалідів у частині: реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів; подання звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів; виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

Згідно абз. 10 п. 4 Положення про Управління Держпраці у Черкаській області, затвердженого наказом Державної служби України від 4.02.2015 № 8, управління Держпраці у Черкаській області здійснює державний контроль за дотриманням підприємствами, установами та організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, законодавства про зайнятість та працевлаштування інвалідів у частині: реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів; подання звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів; виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до внесених до ст. 259 Кодексу законів про працю України змін, Державна служба України з питань праці має реалізовувати державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. До набуття чинності постановою Кабінету Міністрів України про затвердження порядку проведення перевірок за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, діє Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затверджений наказом Мінсоцполітики від 02.07.2012 № 390, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.07.2012 за № 1291/21603 (далі по тексту - Порядок № 390). Порядком № 390 затверджено форму акту перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування та форму припису.

Згідно пункту 2 Порядку № 390 право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці (далі - інспектор). Інспектор має право на проведення перевірки за наявності у нього службового посвідчення та направлення на перевірку. Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності субєкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», що прямо передбачено п. 3 зазначеного Порядку.

Враховуючи вищевикладене, посилання представника позивача на те, що в управління Держпраці у Черкаській області відсутні повноваження здійснювати державний нагляд з охорони праці, відсутність порядку проведення перевірок вказаним органом не приймається судом до уваги, з огляду на вищевикладене.

Твердження позивача про те, що про розгляд справи за результатами якої відповідачем винесено оскаржувану постанову його не було повідомлено є необґрунтованим, оскільки в матеріалах адміністративно справи містяться докази повідомлення відповідачем позивача про розгляд справи щодо накладення штрафу за порушення законодавства про працю (повідомлення від 14.11.2016 №1/3616 (а.с. 83), телефонограма від 15.11.2016(а.с. 82).

Як вбачається з матеріалів справи, перевіркою встановлено, що працівника ОСОБА_4 допущено до роботи без укладання трудового договору у письмовій формі з повідомленням центрального органу виконавчої влади про прийняття працівника на роботу, чим порушено ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України.

Частинами 1, 3 ст. 24 КЗпП України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов'язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини перша ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу . Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ст. 837 Цивільного кодексу України).

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 Цивільного кодексу України).

Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності . За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату .

Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Предметом трудової угоди є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи.

Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні цивільно-правової угоди від 01.10.2016, укладеної позивачем з гр. ОСОБА_4, предметом останнього є послуги з реалізації тютюнових виробів, тобто є процес праці, а не її кінцевий результат, оскільки вищевказана фізична особа систематично виконували певні трудові функції відповідно до визначеного виду виконуваної роботи, у встановлений строк, без визначається обсягу виконуваної роботи, тобто праця за цими договорами не є юридично самостійною, а здійснюється у межах господарської діяльності позивача з систематичним виконанням трудових функцій, що підтверджується отриманням оплати за виконану роботу щомісячно за фактичний період часу.

В самій цивільно-правовій угоді не зазначається, який саме конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику, не визначено переліку завдань роботи, її обсягу, видів тощо.

Таким чином, цивільно-правова угода, укладена між позивачем та гр. ОСОБА_4 - має ознаки трудового характеру.

Вищевказаний факт виникнення між позивачем та працівником ОСОБА_4 трудових правовідносин без їх письмового оформлення - також підтверджений постановою Чигиринського районного суду Черкаської області від 08.02.2017 по адміністративній справі №708/1591/16-п (провадження №3/708/17) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 по ч. 3 ст. 41 КУпАП, яка залишена без змін постановою апеляційного суду Черкаської області від 13.03.2017.

Згідно ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова управління Держпраці у Черкаській області №23-24-46/0516-480 від 21.11.2016 є правомірною та скасуванню не підлягає.

Згідно із ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідача обґрунтував свою позицію з посиланням на норми законодавства України.

Натомість позивач вмотивованих доводів на підтвердження позову не навів.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 14, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.В. Каліновська

Повний текст постанови виготовлено 10.04.2017.