Справа № Н/879/5/17
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2017 р.м. Харків
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Перцової Т.С.
Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.
за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.08.2015р. по справі № 553/1550/15-а
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про зобов`язання вчинити дії з відновлення виплати пенсії,

ВСТАНОВИЛА

02.02.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Харківського апеляційного адміністративного суду із заявою про перегляд постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2015 року по справі № 553/1550/15-а у зв`язку з нововиявленими обставинами, в якій зазначив, що 20.12.2016 року було ухвалене рішення Конституційного Суду України, яким визнано неконституційним перше речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2015 року була прийнята без урахування вказаного рішення Конституційного суду, оскільки останнє на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції ще не було винесене. У зв`язку з чим, з посиланням на п.5 ст.245 КАС України стверджує, що прийняття рішення Конституційним Судом України від 20.12.2016 року є підставою для перегляду постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2015 року по справі № 553/1550/15-а за нововиявленими обставинами.
Відповідач в надісланих до суду письмових запереченнях просив суд апеляційної інстанції відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 , посилаючись, зокрема, на пропущення позивачем місячного строку подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами, встановленого ч.1 ст.247 КАС України. Зазначив, що про ухвалення 20.12.2016 року Конституційним Судом України вищезазначеного рішення позивач дізнався принаймні 27.12.2016 року, коли ОСОБА_1 звертався до Ленінського районного суду м. Полтави з позовом, в якому послався на вищевказане рішення Конституційного Суду України. Разом з тим, заява про перегляд постанови суду за нововиявленими обставинами позивачем була подана лише 02.02.2017 року.
Пояснив, що позивач перебуває на обліку в ГУПФУ в Полтавській області та починаючи з 01.11.2016 року отримує пенсію по інвалідності 2 групи відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». До вказаної дати ОСОБА_1 починаючи з 29.12.2009 року була призначена пенсія за вислугу років у відповідності до зазначеного Закону, однак, виплата пенсії була припинена з 01.04.2015 року в зв`язку з внесенням змін до ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (на підставі Закону України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ), якими було зупинено виплату пенсії особам, які працюють на посадах державних службовців. Разом з тим, з 07.10.2016 року виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 було відновлено в повному обсязі у зв`язку з встановленням йому з 07.10.2016 р. вперше 2-ї групи інвалідності внаслідок захворювання, отриманого в період проходження військової служби, отже, з 07.10.2016 р. норми ч.1 ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до позивача не застосовуються.
Крім того, вказав, що в постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2015 року, що переглядається за нововиявленими обставинами, судом були застосовані положення ч.1 ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за період з 01.04.2015 року (в редакції Закону України від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ, чинного на час винесення вказаної постанови суду апеляційної інстанції), тоді як предметом перегляду Конституційним Судом України в рішенні від 20.12.2016 року були норми ч.1 ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року (в редакції Закону України № 901-VІІІ від 23.12.2015 року). Тому, зважаючи на неможливість перегляду позовних вимог на майбутнє, вважає безпідставними вимоги ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.
Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.
Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2015 року не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі по тексту ГУПФУ в Полтавській області, відповідач), в якому просив суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області відновити його пенсійні виплати з 01.04.2015 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Постановою Ленінського районного суду м. Полтава від 10.08.2015 р. по справі № 553/1550/15-а позов задоволено.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області відновити ОСОБА_1 пенсійні виплати з 01 квітня 2015 року.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2015 року по справі № 553/1550/15-а апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області задоволено.
Постанову Ленінського районного суду м. Полтава від 10.08.2015р. по справі № 553/1550/15-а скасовано, прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ з 01.04.2015 року передбачено припинення виплати пенсій зокрема, особам, яким пенсія призначена на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в період їх роботи на посадах, які дають право на отримання пенсії за Законом України «Про державну службу». Отже, за висновком суду першої інстанції, оскільки позивач станом на 01.04.2015 року отримував пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та одночасно працював на посаді начальника відділу Полтавської обласної державної адміністрації, Головним управлінням ПФУ в Полтавській області правомірно припинено виплату пенсії ОСОБА_1 .
Так, судом апеляційної інстанції було встановлено, що позивач з 20 грудня 2009 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 232-а/д звільнений з військової служби у запас за п. 66, підпунктом є - за станом здоров`я та йому призначена і виплачувалась до 01 квітня 2015 року пенсія за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб.
Довідкою Полтавської обласної державної адміністрації від 07 квітня 2015 року № 02-44/649 підтверджено, що позивач працює в апараті Полтавської обласної державної адміністрації начальником відділу зовнішньоекономічної та виставкової діяльності управління інвестиційної діяльності та міжнародного співробітництва Департаменту економічного розвитку та є державним службовцем (а.с.6).
Позивач з 2010 року перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та отримував довічну пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.
Відповідач з 01 квітня 2015 року припинив виплату позивачу грошового утримання на підставі частини 1 статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.
Відповідно до ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, що набрала законної сили, може бути переглянута у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; 3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; 4) скасування судового рішення, яке стало підставою для прийняття постанови чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 5) встановлення Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконано.
Стаття 245 КАС України встановлює вичерпний перелік підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами з тим, щоб відповідно до принципу юридичної визначеності забезпечити стабільність судових рішень, але водночас надати можливість виправити судові рішення, неправосудність яких зазвичай обумовлена обставинами, незалежними від суду.
Істотними обставинами справи вважаються такі обставини, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це передусім ті, що взагалі не були предметом розгляду по даній адміністративній справі в адміністративному суді у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.
До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи. Необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх наявність на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.
Такі юридичні факти характеризуються тим, що вони одночасно повинні бути передбачені нормами права, спричиняють виникнення, зміну або припинення правовідносин, мають істотне значення для вирішення справи, тобто такі фактичні дані, які спростовують факти, покладені в основу судового рішення, існували на момент звернення до суду з позовом і під час розгляду справи судом, проте не могли бути відомі ані особі, яка заявила про це, ані суду, в провадженні якого перебувала справа.
Таким чином, під час розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суд повинен дослідити, чи впливають зазначені позивачем обставини на юридичну оцінку обставин, здійснену судом під час постановлення рішення, що переглядається.
Звертаючись до суду з даною заявою, позивач в якості підстави для перегляду за нововиявленими обставинами постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2015 року по справі № 553/1550/15-а зазначає визнання неконституційним першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі по тексту Закон № 2262-XII) згідно з рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016.
Колегія суддів зазначає, що до 01.04.2015 року частиною 1 статті 54 Закону № 2262-XII було передбачено, що пенсії, що призначаються відповідно до цього Закону, виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку). Пенсіонерам, які мають прибуток від заняття підприємницькою діяльністю, надбавки до пенсії, передбачені непрацездатним членам сім`ї (пункт "а" частини першої статті 16 та пункт "а" частини першої статті 24), не нараховуються.
З 01.04.2015 року набрали чинності зміни до ч.1 ст.54 Закону № 2262-XII, внесені Законом України № 213-VІІІ від 02.03.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким статтю 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" викладено в такій редакції:
"Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.
З 1 січня 2016 року пенсії, що призначаються відповідно до цього Закону, виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку).
Пенсіонерам, які мають прибуток від заняття підприємницькою діяльністю, надбавки до пенсії, передбачені непрацездатним членам сім`ї відповідно до пункту "а" частини першої статті 16 та пункту "а" частини першої статті 24 цього Закону, не нараховуються".
В подальшому Верховною Радою України 24.12.2015 року було прийнято Закон № 901-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким перше речення частини першої статті 54 Закону № 2262-XII викладено в наступній редакції :
"Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються";
у частині другій цифри "2016" замінено цифрами "2017".
Таким чином, припинення виплати пенсії особам, яким пенсія призначена на підставі Закону № 2262-XII та які одночасно працюють на посадах, що дають право на призначення пенсії згідно із Законом України «Про державну службу», було передбачене : в період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року положеннями ч.1 ст.54 Закону № 2262-XII в редакції згідно із Законом № 203-VІІ від 02.03.2015 року, в період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року - положеннями ч.1 ст.54 Закону № 2262-XII в редакції згідно із Законом № 901-VІІ від 24.12.2015 року.
Як вбачається з п.1 рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, Верховний Суд України звернувся до Конституційного Суду України з клопотанням визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення другого речення частини сьомої (у конституційному поданні - частини п`ятої) статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами (далі - Закон № 2262) у взаємозв`язку з пунктом 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII (далі - Закон № 213), пунктом 2 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII (далі - Закон № 911).
Вказаним рішенням Конституційного Суду України визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами першого речення частини першої статті 54, відповідно до яких тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.
Отже, з наведеного вбачається, що Конституційний Суд України визнав неконституційними лише положення першого речення частини першої статті 54 Закону № 2262-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 901-VIII, якими встановлено обмеження у виплаті пенсії працюючим пенсіонерам в період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року.
Між тим, положення Закону № 2262-XII зі змінами, внесеними Законом № 901-VIII від 24.12.2015 року, станом на час прийняття оскаржуваної постанови Харківським апеляційним адміністративним судом 24.11.2015 року ще не діяли.
Обмеження у виплаті пенсії позивачеві як особі, якій призначено пенсію на підставі Закону № 2262-ХІІ, та яка одночасно працювала на посаді, що давала право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», було встановлено нормами Закону № 2262-XII зі змінами, внесеними Законом № 203-VІІІ від 02.03.2015 р.
Вказані норми, на підставі яких позивачеві було призупинено виплату пенсії на період до 31.12.2015 року, та якими керувався Харківський апеляційний адміністративний суд при прийнятті постанови від 24.11.2015 року, не були визнані неконституційними, хоча в конституційному поданні Верховним Судом України ставилось питання про визнання їх неконституційними.
З положень ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод і інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Зі змісту наведеної правової норми видно, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів зауважує, що Харківським апеляційним адміністративним судом при прийнятті постанови від 24.11.2015 року по справі № 553/1550/15-а розглядалось лише питання про порушення прав позивача на отримання пенсії в період з 01.04.2015 року по 24.11.2015 року, питання виплати пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року цією постановою не охоплено.
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що оскільки норми права, якими керувався Харківський апеляційний адміністративний суд при прийнятті постанови від 24.11.2015 року, неконституційними визнані не були, відсутні підстави для скасування цієї постанови за нововиявленими обставинами у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 20.12.2016 року № 7-рп/2016.
Крім того, колегія суддів відмічає, що з 07.10.2016 року виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 було поновлено у зв`язку з встановленням йому 2 групи інвалідності (т.1, а.с.197-198).
Отже, станом на 20.12.2016 року (дата прийняття Конституційним Судом України рішення, на яке посилається заявник як на фіксацію факту існування ново виявленої обставини) положення першого речення частини першої статті 54 Закону № 2262-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 901-VІІ від 24.12.2015 року, до позивача не застосовуються.
Згідно з ч.1 ст.253 КАС України суд може скасувати постанову чи ухвалу у справі і прийняти нову постанову чи ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що заява ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2015 року по справі № 553/1550/15-а задоволенню не підлягає.
Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи представника відповідача про пропущення позивачем строку звернення до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2015 року, з наступних підстав.
Частина перша статті 247 КАС України передбачає, що заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом одного місяця після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини. При цьому заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 245 КАС України цього Кодексу, може бути подана не пізніше ніж через три роки з дня набрання судовим рішенням законної сили. У разі якщо така заява подана до адміністративного суду після закінчення цього строку, адміністративний суд відмовляє у відкритті провадження за нововиявленими обставинами незалежно від поважності причини пропуску цього строку.
Оскільки чинним КАС України не закріплено, з якого моменту починається перебіг строків, визначених статтею 247, початок перебігу зазначених строків визначається залежно від підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, що містяться у статті 245 КАС України , зокрема, у випадку, встановленому пунктом 5 частини другої статті 245 КАС України, з дня ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення.
Аналіз частини першої статті 247 КАС України дає можливість зробити висновок про те, що відмовити у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, не оцінивши причини пропуску строків, можливо лише в разі, якщо зазначена заява подана з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 245 КАС України, тобто пізніше ніж через три роки з дня набрання судовим рішенням, що переглядається, законної сили.
В інших випадках, відмовляючи у відкритті провадження за нововиявленими обставинами у зв`язку з пропуском заявником одного місяця з моменту, коли особа дізналася або могла дізнатися про нововиявлені обставини, і не надаючи правової оцінки причинам пропуску строку, суд безпідставно позбавляє особу права на перегляд рішення за нововиявленими обставинами, оскільки цей строк може бути пропущений з причин, які не залежали від волі заявника, і, як наслідок, визнані судом поважними відповідно до статті 102 КАС України.
Частина сьома статті 9 КАС України дозволяє суду в разі відсутності закону, що регулює відповідні відносини, застосовувати закон, що регулює подібні відносини (аналогію закону). Так, у порядку статті 102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.
Беручи до уваги, що рішення Конституційним Судом України прийнято 20.12.2016 року, заяву про перегляд за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 подано 02.02.2017 року засобами поштового зв`язку, раніше позивач не міг звернутися до суду з огляду на проходження ОСОБА_1 в січні 2017 року планових реабілітаційних медичних заходів згідно з індивідуальною програмою реабілітації інваліда 2 групи, колегія суддів вважає, що строк звернення до суду із заявою про перегляд постанови суду за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 пропущено з поважних підстав (за станом здоров`я), а тому строк підлягає поновленню.
Керуючись ст.ст.41, 160, 167, 195, 196, 245, 252, 253, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А

Заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення по адміністративній справі №553/1550/15-а залишити без задоволення.
Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2015 року по справі № 553/1550/15-а залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Дюкарєва С.В. Жигилій С.П.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 03.04.2017 р.