Справа № 806/5020/15
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2017-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 року м. Київ К/800/23496/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Усенко Є.А.,

суддів: Веденяпіна О.А., Юрченко В.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційної скарги Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області

на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2016

у справі № 806/5020/15 Житомирського окружного адміністративного суду

за позовом ОСОБА_2

до Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Новгород-Волинське відділення Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 21.12.2015 в позові громадянки ОСОБА_2 до Новоград-Волинської ОДПІ про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.10.2014р. № форма «Р» про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 68618,11 грн., в тому числі 54894,49 грн. - основний платіж та 13723,62 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи), відмовлено з тих підстав, що контролюючий орган правомірно визначив податкові зобов'язання з вартості доходу, отриманого позивачем як додаткове благо від ПАТ «Укрсоцбанк» внаслідок прощення боргу в розмірі 324258,19 грн. за процентами по кредитному договору.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2016 апеляційну скаргу громадянки ОСОБА_2 задоволено, скасовано постанову суду першої інстанції, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Новоград-Волинської ОДПІ від 01.10.2014р. № форма «Р». Висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позову вмотивований тим, що прощений борг за процентами за кредитом не є доходом, який включається до оподатковуваного доходу , оскільки це не призвело до збільшення активів позивача.

У касаційній скарзі ОДПІ просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального права, зокрема норм підпункту 14.1.47 пункту 14.1 ст. 14, пункту 164.1, підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України (далі - ПК).

Позивач не реалізувала процесуальне право надати заперечення на касаційну скаргу.

Перевіривши правильність встановлення судами першої та апеляційної інстанції обставин у справі, застосування норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до умов договору № 6 від 01.10.2013р. про внесення змін до договору не відновлювальної кредитної лінії № 287/1-656 від 19.06.2008, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_2 (боржник), між сторонами кредитного договору досягнуто згоди про зменшення (прощення) заборгованості боржника по процентах за користування кредитними коштами, яка станом на 01.10.2013р. складала 40567,77 доларів США (324258,19 грн. в гривневому еквіваленті). Згідно з повідомленням від 04.10.2013р. банк списав цю суму заборгованості в реєстрах бухгалтерського обліку. Відповідно до ст. 605 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. Відтак, зобов'язання позивача перед ПАТ «Укрсоцбанк» щодо сплати процентів за користування кредитом в розмірі 40567,77 доларів США припинено.

Згідно з пунктом 163.1 ст. 163 ПК об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду (абзац другий пункту 164.1 ст. 164 ПК).

За визначенням підпункту 14.1.54 пункту 14.1 ст. 14 ПК дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні. Цим підпунктом не встановлено виключний перелік доходів, які включаються до оподатковуваного доходу. Згідно з підпунктом 162.2.17 пункту 16.2 ст. 162 ПК до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Додаткові блага, згідно з визначенням, яке дає норма підпункту 14.1.47 пункту 14.1 ст. 14 ПК, - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, підпунктом 162.2.17 пункту 16.2 ст. 162 ПК встановлений як вичерпний і включає такі додаткові блага: вартість використання житла, інших об'єктів матеріального або нематеріального майна, що належить роботодавцю, наданих платнику податку в безоплатне користування; вартість майна та харчування, безоплатно отриманих платником податку; вартість безоплатно отриманих послуг домашнього обслуговуючого персоналу; сума грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що відшкодовуються за рахунок бюджету; сума безповоротної фінансової допомоги (крім сум процентів, умовно нарахованих на таку допомогу); сума боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності; вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначена за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально визначених для такого платника податку (підпункт 162.2.17 пункту 16.2 ст. 16 ПК в редакції Закону України від 02.12.2010р. №2755-VI, чинній до 1 січня 2015 року).

З визначення додаткових благ та видів додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, можна зробити висновок, що додаткове благо кваліфікується як доход у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Стосовно анулювання (прощення) кредитором суми боргу, то приріст фінансових показників платника податку - боржника виникає за рахунок суми, взятої в борг. Сама по собі грошова сума, взята в борг, не збільшує доход, оскільки надається на умовах повернення. В разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, ця сума збільшує доход боржника, зокрема і його оподатковуваний доход як платника податку. Проценти як пасивні доходи згідно з пунктом «а» підпункту 14.1.54 пункту 14.1 ст. 14 ПК включаються до оподатковуваного доходу. Це, однак, не стосується заборгованості боржника за процентами, яка анульована (прощена) кредитором. Підтвердженням цього є норми пунктів «ґ» та «д» підпункту 162.2.17 пункту 16.2 ст. 16 ПК. Зазначеними пунктами врегульовано відносини щодо оподаткування суми заборгованості платника податку перед кредитором за різних умов виникнення такої заборгованості: пунктом «ґ» - заборгованості, за якою минув строк позовної давності (згідно з абзацом шостим підпункту 14.1.257 пункту 14.1 ст. 14 ПК безповоротна фінансова допомога - це, в тому числі, сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності), а пунктом «д» - заборгованість, за якою строк позовної давності не збіг. При цьому норма пункту «ґ» прямо вказує на те, що умовно нараховані проценти на суму безповоротної фінансової допомоги не є додатковим благом. Про однаковий підхід законодавця щодо визначення сутності додаткового блага у випадках, передбачених нормами пунктів «ґ» та «д», саме як грошової суми, наданої кредитором боржнику, свідчить і та обставина, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014р. № 71-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2015 року, пункт «д» підпункту 162.2.17 було змінено, а додаткове благо, на вартість якого збільшується оподатковуваний доход платника податку, визначено як основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

Суд апеляційної інстанції правильно застосував вище наведені норми матеріального права, зробивши висновок, що сума процентів, нарахована позивачу за користування кредитними коштами та списана (прощена) банком, не є додатковим благом, на вартість якого згідно із нормами ПК збільшується оподатковуваний доход, а відтак і що податкове повідомлення-рішення 01.10.2014р. № форма «Р» про збільшення позивачу грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб як неправомірне підлягає скасуванню.

Наведеним спростовуються доводи касаційної скарги щодо підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції, оскільки така ухвалена з дотриманням вимог норм статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності та обґрунтованості судового рішення.

Керуючись статями 220, 220-1, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Новоград-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області залишити без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2016 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: ПідписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписВ.П. Юрченко