Справа № 826/11790/13-а
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2017-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року м. Київ К/800/18421/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й.,-

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Укрнет» до Міністерства доходів і зборів України про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою Міністерства доходів і зборів України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 вересня 2013 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 6 березня 2014 року, -

встановив:

У липні 2013 року ТОВ «Укрнет» звернулося в суд з позовом до Міністерства доходів і зборів України про визнання протиправною відмови у наданні інформації за запитом від 4 липня 2013 року № 150/01/01-08 та зобов'язання відповідача надати відповідь на такий запит.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 вересня 2013 року позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Міністерства доходів і зборів України у наданні інформації на запит ТОВ «Укрнет» від 4 липня 2013 року № 150/01/01-08 в частині пунктів 1-2 запиту. Зобов'язано відповідача надати інформацію на запит ТОВ «Укрнет» від 4 липня 2013 року № 150/01/01-08 в частині пунктів 1-2 запиту. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 6 березня 2014 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 вересня 2013 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову ТОВ «Укрнет», прийнято в цій частині нову постанову, якою позов задоволено. Визнано протиправною відмову Міністерства доходів і зборів України у наданні інформації на запит ТОВ «Укрнет» від 4 липня 2013 року № 150/01/01-08 в частині пунктів 3-5 запиту. Зобов'язано відповідача надати інформацію на запит ТОВ «Укрнет» від 4 липня 2013 року № 150/01/01-08 в частині пунктів 3-5 запиту. В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 вересня 2013 року залишено без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Міністерство доходів і зборів України звернулося до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 вересня 2013 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 6 березня 2014 року і прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 4 липня 2013 року ТОВ «Укрнет» звернулося до Міністерства доходів і зборів України із запитом на інформацію № 150/01/01-08, в якому на підставі статей 10, 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI) просило надати публічну інформацію стосовно таких питань:

1) на підставі яких документів та/чи даних було зроблено висновок, що місцезнаходження ТОВ «Укрнет», вказане у податкових накладних, не відповідає інформації, що знаходиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців;

2) коли саме (дата та час), з яких джерел та у який спосіб було отримано документи та/чи дані, на підставі яких зроблено висновок, що місцезнаходження ТОВ «Укрнет», вказане у податкових накладних, не відповідає інформації, що знаходиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців;

3) ким саме (прізвище, ім'я, по батькові та посада співробітників) та на підставі яких актів (законодавчі, підзаконні нормативні акти, посадові інструкції, накази, розпорядження тощо) було отримано документи та/чи дані, на підставі яких зроблено висновок, що місцезнаходження ТОВ «Укрнет», вказане у податкових накладних, не відповідає інформації, що знаходиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців;

4) ким саме (прізвище, ім'я, по батькові та посада співробітників) та на підставі яких актів (законодавчі, підзаконні нормативні акти, посадові інструкції, накази, розпорядження тощо) було здійснено дії із програмним забезпеченням та/або обладнанням Центрального порталу прийому звітності Державної податкової служби України, у результаті яких останній надав відмову у реєстрації податкових накладних ТОВ «Укрнет»;

5) коли саме (дата, час) та які саме було здійснено дії із програмним забезпеченням та/або обладнанням Центрального порталу прийому звітності Державної податкової служби України, у результаті яких останній надав відмову у реєстрації податкових накладних ТОВ «Укрнет».

Листом від 18 липня 2013 року № 526/07 Міністерство доходів і зборів України повідомило позивача, що запит від 4 липня 2013 року № 150/01/01-08 направлений до Головного управління Міндоходів у місті Києві, оскільки Міністерство доходів і зборів України не володіє інформацією, яка зазначена в пунктах 1-3 даного запиту.

Стосовно пунктів 4-5 цього запиту відповідач повідомив ТОВ «Укрнет» про те, що дана інформація містить службову інформацію з обмеженим доступом, а тому не може бути надана.

Вважаючи відмову відповідача у наданні інформації за запитом протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, запит про надання інформації від 4 липня 2013 року надісланий на адресу Міністерства доходів і зборів України у зв'язку з його відмовою у реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних через невідповідність зазначеного у них місцезнаходження позивача інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

За змістом статті 201 Податкового кодексу України податкові накладні підлягають реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пунктом 14.1.60 Податкового кодексу України визначено, що Єдиний реєстр податкових накладних - це реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову та митну політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції дійшов висновку, що саме Міністерство доходів і зборів України є розпорядником інформації, пов'язаної із відомостями, що містяться у Єдиному реєстрі податкових накладних, а тому направлення запиту позивача Головному управлінню Міндоходів у місті Києві є безпідставним.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у відмовленій частині позову апеляційний суд виходив з того, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що питання, поставлені в пунктах 3-5 запиту ТОВ «Укрнет» від 4 липня 2013 року № 150/01/01-08, стосуються алгоритму отримання, обробки та зберігання податкової інформації, що реалізовані в автоматизованих інформаційних системах Державної податкової служби України, і могли б містити службову інформацію з обмеженим доступом, а тому наявні підстави для задоволення позову в цій частині.

Так, порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено у Законі № 2939-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом (частина 1 статті 1 Закону № 2939-VI).

Право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом (пункт 1 частини 1 статті 3 Закону № 2939-VI).

Відповідно до статті 5 цього Закону доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно статті 12 Закону № 2939-VI суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні (частина 1 статті 19 Закону № 2939-VI).

Частиною 1 статті 22 Закону № 2939-VI передбачені виключні випадки відмови у задоволенні запиту розпорядниками інформації, зокрема, якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини 2 статті 6 цього Закону.

Так, згідно частини 2 статті 6 Закону № 2939-VI обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Частиною 7 статті 6 Закону № 2939-VI передбачено, що обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

В силу статті 9 Закону № 2939-VI відповідно до вимог частини 2 статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація: 1) що міститься в документах суб'єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень; 2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф «для службового користування». Доступ до таких документів надається відповідно до частини 2 статті 6 цього Закону.

Перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб'єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі.

Встановлено, що Головне управління Мідоходів у місті Києві листом від 22 липня 2013 року № 2362/10/26-15-18-11-05 перенаправило запит позивача до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві, яка своїм листом від 24 липня 2013 № 6/ЗПІ/18-626 повідомила ТОВ «Укрнет», що нею не вживались заходи щодо зміни стану чи інформації про місцезнаходження зазначеного платника податків, а тому вона не володіє такою інформацією.

Разом з тим, враховуючи, що згідно із приписами Податкового кодексу України Єдиний реєстр податкових накладних ведеться центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову та митну політику, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що саме Міністерство доходів і зборів України є розпорядником інформації, пов'язаної із відомостями, що містяться у відповідному реєстрі, а тому направлення запиту ТОВ «Укрнет» Головному управлінню Міндоходів у місті Києві є необґрунтованим.

Пунктом 3.2 Переліку відомостей, що містять службову інформацію та яким присвоюється гриф обмеження доступу «Для службового користування» в органах державної податкової служби України, затвердженого наказом Державної податкової служби України від 11 червня 2012 року № 492 (далі - Перелік № 492), визначено, що відомості з питань алгоритму отримання, обробки та зберігання податкової інформації, що реалізовані в автоматизованих інформаційних системах державної податкової служби України, містять службову інформацію з обмеженим доступом.

З аналізу наведеного вбачається, що запитувана інформація стосується осіб, які вчинили певні дії, нормативно-правового обґрунтування таких дій, а також часу їх вчинення, і не має відношення до відомостей, що зазначені у пункті 3.2 Переліку № 492, а тому не є службовою у відповідності до приписів статті 6 Закону № 2939-VI.

З огляду на те, що у відповідача не було правових підстав для ненадання відповіді на запит ТОВ «Укрнет» по суті поставлених питань, висновки судів попередніх інстанцій про задоволення позову є правильними.

Відповідно до частини 3 статті 220? Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 6 березня 2014 року та постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 вересня 2013 року в нескасованій частині прийняті з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Керуючись статтями 220, 220?, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Міністерства доходів і зборів України - залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 6 березня 2014 року та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 9 вересня 2013 року в нескасованій частині у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрнет» до Міністерства доходів і зборів України про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237-239? Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.