Справа № 805/11/17-а
Суддя: Аляб'єв І.Г.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2017 р. Справа №805/11/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 16:15 16

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Алябєва І.Г., при секретарі судового засідання Филиппенко М.С.,

за участі позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_4, третя особа Національне агентство України з питань державної служби про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_4 (далі Уповноважений ВР з прав людини), у якому просила, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог:

- визнати бездіяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_4 щодо прийняття рішення про призначення або про відмову у призначенні на посаду головного спеціаліста Відділу забезпечення діяльності регіональних представництв Секретаріату Уповноваженого ВР України з прав людини з місцем роботи у м. Краматорську Донецької області ОСОБА_1;

- зобовязати Уповноваженого ВР з прав людини ОСОБА_4 прийняти рішення про призначення на посаду головного спеціаліста Відділу забезпечення діяльності регіональних представництв Секретаріату Уповноваженого ВР України з прав людини з місцем роботи у м. Краматорську Донецької області ОСОБА_1

В обгрунутування позовних вимог зазначила, що 08 квітня 2016 року вона пройшла конкурс на заміщення вакантної посади регіонального представника у Донецькій області Секретаріату Уповноваженого ВР України з прав людини. Вказала, що за результатами екзамену та співбесіди вона повідомлена конкурсною комісією, що її кандидатура визначена переможцем конкурсу і рекомендована на посаду головного спеціаліста Відділу забезпечення діяльності регіональних представництв Секретаріату Уповноваженого ВР України з прав людини з місцем роботи у м. Краматорську Донецької області.

Проте, Уповноваженим ВР України з прав людини не прийнято рішення про призначення її на зазначену посаду, чим порушено її право на доступ до державної служби.

Просила задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти позову заперечив, вважає власні дії такими, що відповідають вимогам законодавчих актів. Посилаючись на те, що Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ втратив чинність у звязку із набранням чинності 01 травня 2016 року Закону України «Про державну службу» у редакції закону від 10 грудня 2015 року № 889-VIII у відповідача не було підстав для прийняття рішення.

Також вказують, що за новими правилами проходження конкурсу, позивач не може бути його учасником, оскільки не має вищої юридичної освіти. Водночас, при попередньому конкурсі законодавство містило норму, згідно якої позивач мала право наполягати на участі в конкурсі попри відсутності юридичної освіти.

Просили відмовити у задоволенні позову.

Позивач до судового засідання з`явилася, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов.

Представник відповідача до судового засідання також з`явився, надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у запереченнях.

Представники третьої особи до судового засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 29 лютого 2016 року № 53/к «Про проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» передбачено проведення конкурсу до 15 квітня 2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, протоколом № 1 засідання конкурсної комісії Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 08 квітня 2016 року ОСОБА_1 визнано такою, що пройшла конкурсний відбір на заміщення вакантної посади головного спеціаліста Відділу забезпечення діяльності регіональних представництв Секретаріату Уповноваженого ВР України з прав людини з місцем роботи у м. Краматорську Донецької області та рекомендовано призначити ОСОБА_1 на цю посаду із встановлення випробування строком на 6 місяців.

У червні 2016 року позивач звернулася до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із запитом щодо її призначення на вказану посаду.

04 липня 2016 року листом № 3/46-00143516/3І-35 позивача повідомлено, що рішення про її призначення на посаду головного спеціаліста Відділу забезпечення діяльності регіональних представництв Секретаріату Уповноваженого ВР України з прав людини з місцем роботи у м. Краматорську Донецької області не приймалось.

17 жовтня 2016 року ОСОБА_1 на адресу Уповноваженого Верховної Ради з прав людини направлено запит з вимогою повідомити її про результати спеціальної перевірки та прийняття рішення про призначення або про відмову у призначенні на посаду за якою позивач пройшла конкурсний відбір.

Під час судового засідання судом встановлено, що 11 листопада 2016 року на адресу позивача відповідачем направлено лист № 2/7-Р277403.16/05-35, відповідно до якого ОСОБА_1 повідомлено про відсутність правових підстав для прийняття рішення про призначення її на посаду державної служби у звязку з набуттям чинності 01 травня 2016 року Законом України «Про державну службу» у редакції закону від 10 грудня 2015 року № 889-VIII. Цим же листом позивача повідомлено про те, що прийняття рішення про відмову в призначенні на посаду, чинним законодавством не передбачено.

Як вбачається з матеріалів справи, доказів отримання зазначеного листа сторонами не надано, проте, у судовому засіданні позивач пояснила, що вказаний лист отримано у січні 2017 року.

З урахуванням викладеного, суд має підстави вважати причини пропуску строку звернення до суду із цим позовом поважними.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, вислухавши представників сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову. При цьому виходить з такого.

10 грудня 2015 року прийнято Закон України «Про державну службу» № 889-VIII. Відповідно до пункту 1 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного закону, цей Закон набирає чинності з 01 травня 2016 року.

Спірні правовідносини виникли у квітні 2016 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889- VIII, а отже до спірних правовідносин слід застосовувати норми Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (далі Закон № 3723).

Відповідно до преамбули Закону № 3723 цей Закон регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу.

Він визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Статтею 4 вказаного закону передбачено, що право на державну службу мають громадяни України незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової і національної приналежності, статі, політичних поглядів, релігійних переконань, місця проживання, які одержали відповідну освіту і професійну підготовку та пройшли у встановленому порядку конкурсний відбір, або за іншою процедурою, передбаченою Кабінетом Міністрів України.

Згідно із статтею 15 Закону № 3723 прийняття на державну службу на посади третьої - сьомої категорій, передбачених статтею 25 цього Закону, здійснюється на конкурсній основі, крім випадків, коли інше встановлено законами України.

Порядок проведення конкурсу для вступу на державну службу регулюється Положенням, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Дані про вакансії посад державних службовців підлягають публікації та поширенню через засоби масової інформації не пізніш як за один місяць до проведення конкурсу.

Забороняється вимагати від кандидатів на державну службу відомості та документи, подання яких не передбачено законодавством України.

Президент України, Голова Верховної Ради України, члени Уряду України, глави місцевих державних адміністрацій мають право самостійно добирати та приймати осіб на посади своїх помічників, керівників прес-служб, радників і секретарів згідно з штатним розписом і категорією, що відповідає посаді (патронатна служба). Порядок перебування на державній службі таких осіб установлюється відповідними органами.

Стосовно осіб, які претендують на зайняття посади державного службовця, за їх письмовою згодою проводиться спеціальна перевірка в порядку, встановленому Законом України "Про запобігання корупції".

У разі прийняття на державну службу на конкурсній основі спеціальна перевірка проводиться після проведення конкурсу стосовно осіб, які рекомендовані для призначення на посаду.

З метою здійснення конкурсного добору на посади державних службовців у центральному органі виконавчої влади із спеціальним статусом законом може бути встановлено інший порядок утворення конкурсної комісії та проведення конкурсу.

Порядок проведення конкурсного відбору на заміщення вакантних посад державних службовців третьої - сьомої категорій визначений постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2002 року N 169 "Про затвердження Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців" (далі - Порядок) (в редакції від 25 березня 2016 року, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), пунктом 1 якого визначено, що заміщення вакантних посад державних службовців третьої - сьомої категорій проводиться шляхом конкурсного відбору, крім випадків, коли законами України встановлено інший порядок заміщення таких посад.

Пунктом 2 Порядку встановлено, що конкурс на заміщення вакантної посади державного службовця повинен забезпечувати конституційне право рівного доступу до державної служби громадян України.

Пунктом 25 Порядку передбачено, що конкурсна комісія на підставі розгляду поданих документів, результатів іспиту та співбесіди з кандидатами, які успішно склали іспит, на своєму засіданні здійснює відбір осіб для зайняття вакантних посад державних службовців.

Згідно із пунктом 32 Порядку рішення про призначення на посаду державного службовця та зарахування до кадрового резерву приймає керівник державного органу на підставі пропозиції конкурсної комісії протягом місяця з дня прийняття рішення конкурсною комісією.

Якщо посада державного службовця передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища чи належить до посад з підвищеним корупційним ризиком, перелік яких затверджується Національним агентством з питань запобігання корупції, рішення про призначення на таку посаду приймається за результатами спеціальної перевірки, проведеної відповідно до Закону України "Про запобігання корупції".

Згідно із статтею 58 Закону України «Про запобігання корупції» рішення про призначення (обрання) або про відмову у призначенні (обранні) на посаду, пов'язану із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, приймається після проведення спеціальної перевірки.

З аналізу вказаних вище норм вбачається, що Уповноважений Верховної Ради України з прав людини за наслідками зібраних документів зобовязаний прийняти рішення про призначення (обрання) або про відмову у призначенні (обранні) на посаду.

Проте таке рішення відповідачем не прийнято.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на ті обставини, що останнім не отримані відповіді на усі запити щодо проведення спеціальної перевірки позивача.

Відповідно до статті 15 Закону № 3723 стосовно осіб, які претендують на зайняття посади державного службовця, за їх письмовою згодою проводиться спеціальна перевірка в порядку, встановленому Законом України "Про запобігання корупції".

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не отримано лише відповідь на запит до Міністерства юстиції України.

Судом встановлено, що відповідачем тривалий час не здійснено заходів щодо повторного направлення запиту, або отримання відповіді від Міністерства юстиції України на запит від 12 квітня 2016 року. Доказів про отримання Міністерством юстиції України запиту суду не надано.

Разом з тим, в матеріалах справи наявна відповідь Міністерства юстиції України оформлена листом від 23 березня 2017 року № 10782/486-0-1-17/19, відповідно до якого на адресу відповідача направлена інформація щодо результатів проведення відносно позивача спеціальної перевірки.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що вказана відповідь Мінюсту України надійшла на прохання суду, під час розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи позивач просить суд зобовязати Уповноваженого ВР з прав людини ОСОБА_4 прийняти рішення про призначення на посаду головного спеціаліста Відділу забезпечення діяльності регіональних представництв Секретаріату Уповноваженого ВР України з прав людини з місцем роботи у м. Краматорську Донецької області ОСОБА_1

Проте, відповідно до вказаних вище норм закону, відповідач наділений повноваженнями щодо прийняття рішення, як про призначення (обрання) на посуду так й про відмову у призначенні (обранні) на посаду позивача.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право.

Отже, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

За таких обставин суд вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню шляхом зобовязання Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини прийняти рішення про призначення або про відмову у призначенні ОСОБА_1 на посаду головного спеціаліста Відділу забезпечення діяльності регіональних представництв Секретаріату Уповноваженого ВР України з прав людини з місцем роботи у м. Краматорську Донецької області.

Згідно з статтею 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 8 - 11, 94, 158-163, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_4 щодо неприйняття рішення про призначення або про відмову у призначенні ОСОБА_1 на посаду головного спеціаліста Відділу забезпечення діяльності регіональних представництв Секретаріату Уповноваженого ВР України з прав людини з місцем роботи у м. Краматорську Донецької області.

Зобовязати Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини прийняти рішення про призначення або про відмову у призначенні ОСОБА_1 на посаду головного спеціаліста Відділу забезпечення діяльності регіональних представництв Секретаріату Уповноваженого ВР України з прав людини з місцем роботи у м. Краматорську Донецької області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини на користь ОСОБА_1 суму судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 1 102 (одна тисяча сто дві) гривні 40 копійок.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постановою за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Аляб'єв І.Г.