Справа № 743/190/17
Суддя: Сташків В. Б.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/190/17
Провадження № 2-а/743/32/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого-судді СТАШКІВА В.Б.,

при секретарі НЕРУС Н.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в смт. Ріпки в залі суду справу

за позовом ОСОБА_1

до Ріпкинського обєднаного управління Пенсійного фонду

України

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Ріпкинського обєднаного управління Пенсійного фонду України, в якому посилаючись: на те, що вона перебуває на пенсійному обліку в УПФУ в Ріпкинському районі (на даний час - Ріпкінському ОУ ПФУ) з 17.01.2001 р. та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» з 01.06.2003 р.; на те, що відповідач всупереч ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» (чинній на час призначення пенсії) відмовив у проведенні перерахунку пенсії з врахуванням підвищення заробітної плати з 01 травня 2016 року відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 року №292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році»; на те, що нові умови та порядок проведення перерахунку пенсії державних службовців на неї не пошириюється, просила визнати дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку її пенсії, відповідно до наданої нею довідки про складові заробітної плати протиправними та зобовязати відповідача здійснити з 09.08.2016 року перерахунок та виплату пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу», з врахуванням підвищення заробітної плати з 01 травня 2016 року відповідно до постанови КМУ від 06.04.2016 року №292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році», на підставі довідки № з/О-16 від 03.02.2017, із розрахунку 90% суми заробітної плати з якої обраховується пенсія.

24 лютого 2017 р. від Ріпкинського ОУ ПФУ надійшло заперечення проти позову, в якому останні просять відмовити в позові, з тих підстав, що жодних підстав для визнання протиправними дій (бездіяльності) управління Пенсійного фонду та проведення перерахунку призначеної пенсії, не вбачається, оскільки:

- чинним законодавством України скасовано право на перерахунок призначених пенсій державних службовців у звязку з підвищенням окладів з 1 травня 2016 року, оскільки з вказаної дати набув чинності новий Закон України Про державну службу № 889-VIII, згідно ст. 90 якого пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який, в свою чергу, не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям;

- з 15 грудня 2015 року діючим законодавством України не визначено субєктивного права, як і не передбачено підстав, порядку реалізації, обовязку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України Про державну службу, оскільки Кабінетом Міністрів України не визначено умови та порядок проведення такого перерахунку.

Крім того, в запереченнях є посилання на рішення Європейського суду з прав людини від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії", від 12 грудня 2004 року у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії".

Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 1 березня 2017 р. адміністративний позов ОСОБА_1 до ОУ ПФУ в частині вимог за період з 09.08.2016 року по 16.08.2016 року включно залишено без розгляду.

Оскільки сторони в судове засідання не зявились, позивачка в адміністративному позові, а представник відповідача в письмовій заяві, просили розглядати справи у їх відсутність, суд виходячи з положень ч. 4 ст. 122 КАС України розглянув справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали даної справи та пенсійної справи на ОСОБА_1, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що:

- ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в УПФУ в Ріпкинському районі (на даний час - Ріпкінському ОУ ПФУ) з 17.01.2001 р. та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» з 01.06.2003 р.;

- до 17.01.2001 р. ОСОБА_1 працювала в Управлінні праці та соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації, на посаді начальника відділу соціальних гарантій та компенсацій громадян, з якої була звільнена у зв'язку з виходом на пенсію;

- ОСОБА_1 в лютому 2017 року (точної дати судом не встановлено) звернулась до Ріпкинського ОУ ПФУ із заявою про перерахунок пенсії відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 року №292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році», на підставі довідки Управлінні соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації;

- листом начальника Ріпкинського ОУ ПФУ від 14.02.2017 р. № 39/11/О-2, ОСОБА_1 було відмовлено у проведенні перерахунку пенсії державного службовця, виходячи з того, що з 1 травня 2016 р. набрав чинності Закон України від 10.12.2015 р. № 889-VІІІ «Про державну службу» та втратив чинності Закон України від 16.12.1993 р. № 32723-12 «Про державну службу» (з подальшими змінами), тобто, на думку пенсійного органу, підстави для проведення перерахунку пенсії, призначеної пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» відсутні.

Даючи правову оцінку діям відповідача, то суд враховує таке.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Стаття 37-1 Закону України «Про державну службу» (у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) передбачала, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

У звязку із прийняттям Закону України від 28 грудня 2014 року №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» текст статті 37-1 було викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України».

З 01 травня 2016 року набув чинності новий Закон України від 10.12.2015 № 889-VIII Про державну службу, згідно ст. 90 якого пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до п.п. 1 п. 2 розділу ХІ вказаного Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII Про державну службу був визнаний таким, що втратив чинність Закон України Про державну службу, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п.п. 10 і 12 цього розділу.

Отже, з 01 травня 2016 року Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII Про державну службу по іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців.

У свою чергу, Закон України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям.

Системний аналіз ст. 90 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII Про державну службу та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» дає підстави дійти до висновку, що з 01 травня 2016 року відсутні підстави для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців.

Постанова Кабінету Міністрів України від 6 квітня 2016 р. № 292 "Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році" (на яку посилається позивачка) не передбачає можливість та механізм перерахунку пенсій державного службовця, у зв'язку із змінами розміру заробітної плати, як і:

1) Постанова Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 р. № 622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб":

3) Постанова Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 р. № 15 "Питання оплати праці працівників державних органів".

З огляду на те, що ОСОБА_1 звернулась до Ріпкинського ОУ ПФУ із заявою про перерахунок пенсії в лютому 2017 року (точної дати судом не встановлено), тобто, спірні правовідносини виникли після набуття чинності новим Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII Про державну службу, яким по іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців, суд вважає, що відповідач не мав правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивачки, оскільки у відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 11 жовтня 2016 року у справі № 484/1671/16-а, від 26 грудня 2016 року у справі № 697/1840/16-а, від 27 грудня 2016 року у справі № 697/1845/16-а та в постановах Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 р. № 743/39/17, від 1 березня 2017 р. № 743/1548/16-а, від 28 лютого 2017 р. № 743/40/17.

Враховуючи наведене в сукупності, суд вважає, що підстави для визнання дій відповідача протиправними та для зобов'язання відповідача вчинити певні дії відсутні, а відтак в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Ріпкинського ОУ ПФУ про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії в частині вимог з 17.08.2016 р. слід відмовити.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії позивачки, яка нею отримувалась до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням її права на соціальний захист.

Крім того, використання відповідачем для мотивації заперечення проти позову на практику Європейського суду з прав людини у рішеннях: "Ейрі проти Ірландії" від 9 жовтня 1979 року, "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 грудня 2004 року є безпідставним, оскільки в обох випадках вони були постановлені не на користь вказаних держав і за змістом стосувалися інших казуальних аспектів.

Так, рішення "Ейрі проти Ірландії" від 9 жовтня 1979 року мало вузько казуальний характер і було спрямоване проти порушень Ірландією п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (право на справедливий суд, зокрема на доступ до нього) у звязку з тим, що держава відмовила заявниці у фінансуванні правової допомоги адвоката у цивільній справі. Дійсно в пункті 26 цього рішення вказано, що „суд розуміє, що подальша реалізація соціальних і економічних прав здебільшого залежить від ситуації, особливо фінансової, яка склалася в даній державі. Однак дискутуючи у наведеному рішенні, Європейський суд з прав людини у цьому ж пункті зазначив, що хоча він не має права вказувати державі як вона безпосередньо може організувати правову допомогу в судах своїм громадянам, але якщо можливість такої допомоги передбачена її законодавством, а Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод покликана гарантувати особі реальні права, то при вирішенні цивільних справ на державу можуть бути покладені ті ж зобовязання, які є беззаперечними під час розгляду кримінальних справ, і держава має докласти зусиль для їх виконання.

Європейський суд з прав людини у пункті 45 рішення у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 грудня 2004 року говорячи про пропорційність і співмірність дій ісландського парламенту щодо внесення змін до законів, які регулюють призначення і виплату пенсій у звязку з втратою заявником працездатності, все ж таки дійшов висновку про порушення державою зобовязань щодо приписів статті 1 (права власності) Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (в цьому випадку право пенсіонера на пенсію як на власність) і присудив Ісландії виплатити заявнику 76500 євро компенсації за завдання матеріальних і моральних збитків.

За викладених обставин вказані справи ніяк не могли бути використані як належна аргументація заперечення відповідача проти позову.

Керуючись ст.ст. 19, 46 Конституції України, ст.ст. 40, 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 37, 37-1 Закону України «Про державну службу» (в редакції на момент виходу позивача на пенсію), ст. 90 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII Про державну службу, п.п. 1 п. 2 розділу ХІ вказаного Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII Про державну службу, Постановами Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 р. № 622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб", від 6 квітня 2016 р. № 292 "Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році", від 18 січня 2017 р. № 15 "Питання оплати праці працівників державних органів", ст.ст. 2, 6-12, 69-71, 122, 158-163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Ріпкинського обєднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії в частині вимог з 17.08.2016 р. відмовити.

Постанова відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 186, ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий В.Б.Сташків