Справа № 810/3804/15
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2017-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" березня 2017 р. м. Київ К/800/49848/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Калашнікової О.В.,

Суддів: Кравцова О.В.,

Горбатюк С.А.

секретар судового засідання - Бугаєнко Н.

за участю

позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Сахнюк І.І.

представника третьої особи - Шейн М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року у справі № 810/3804/15 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління МВС України в Київській області, третя особа управління Пенсійного фонду України у м. Ірпені Київської області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Головного управління МВС України в Київській області, в якому просив: визнати протиправним рішення відповідача від 16 червня 2015 р. № 2/т-26 щодо відмови у перерахунку заробітної плати та видачі довідки про заробітну плату в зоні відчуження з 29 квітня по 1 травня 1986 р. Зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області провести перерахунок заробітної плати за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 29.04.1986 по 01.05.1986 та надати відповідну довідку для пред'явлення до органів управління Пенсійного фонду України для нарахування пенсії із зазначенням подвійного розміру посадового окладу, заробітної плати за квітень-травень 1986 року з врахуванням кратності, подвійного розміру оплати за роботу у святковий день, добових за відрядження та одноразової грошової допомоги.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення відповідача щодо відмови у перерахунку заробітної плати та видачі довідки про заробітну плату в зоні відчуження є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідачем при розрахунку оплати праці за дні роботи в зоні відчуження не враховані подвійний розмір окладу, виплаченого позивачу, заробітна плата за квітень - травень 1986 р. з врахуванням кратності, подвійного розміру оплати за роботу у святковий день, добові за відрядження, а також одноразової грошової допомоги.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначає наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач має статус інваліда 2 групи 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджено копіями довідки № 0414797 МСЕК та посвідчення серія НОМЕР_1.

Згідно довідки ГУ МВС України в Київській області від 5 червня 2015 р. № 3/Т-456 позивач є колишнім працівником 3-ї роти окремого батальйону ППСМ УВС Київського облвиконкому, який брав участь у заходах із ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та залучався до зазначених заходів на території зони відчуження в період з 29 квітня по 1 травня 1986 р.

ОСОБА_2 27 травня 2015 р. звернувся до відповідача із заявою про перерахунок заробітної плати за період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 29 квітня по 1 травня 1986 р. та видачу довідки для пред'явлення до органів Пенсійного фонду України для нарахування пенсії із зазначенням подвійного розміру посадового окладу заробітної плати за квітень-травень 1986 р. з врахуванням кратності, подвійного розміру оплати за роботу у вихідний день, добових за відрядження, а також одноразової грошової допомоги.

До зазначеної заяви позивачем була долучена копія розрахункового листа за 1986 рік. Листом від 16 червня 2015 р. № 2/т-126 було відмовлено у задоволенні заяви з тих підстав, що у розрахунковому листі відсутні складові грошового забезпечення, які просить врахувати позивач.

Суди першої і апеляційної інстанцій, відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходили з того, що грошове забезпечення нараховане та виплачене позивачу у відповідності з вимогами діючого у період спірних правовідносин законодавства, а довідка позивач видана на підставі розрахункового листа щодо отриманого грошового забезпечення.

У касаційній скарзі позивач зазначає, що висновки судів зроблено без урахування наведених у позовній заяві нормативно-правового обґрунтування його вимог.

Вважає, що відмова відповідача в проведенні перерахунку заробітної плати за виконання роботи в зоні небезпеки « 3» м. Прип'ять 29.04. - 1.05.1986 року, приведенні довідки про заробітну плату до розміру фактичних виплат та виплат, які повинні були бути донараховані згідно з розсекреченими урядовими матеріалами, приводить до неправомірного заниження пенсійних виплат.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України з цього приводу звертає увагу на наступне.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини третьої статті 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 70 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають право захищати у відповідних державних, судових органах, зокрема, свої законні інтереси.

Відповідності до ст. 54 ЗУ "Про соціальний статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження в 1986-1990 року, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

01.01.2012 року набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою затверджено порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ст. ст. 54, 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Пунктом 7 Порядку передбачено, що обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що пенсії призваних на військові збори військовозобов'язаних, які приймали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986-1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, - 4, I - 3). При цьому, в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.

Зони небезпеки визначались відповідно до радіаційної ситуації в місцях виконання робіт із ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за показниками потужності експозиційної дози. Держкомгідромету СРСР було доручено двічі на місяць станом на 1 та 15 числа забезпечувати Урядову комісію інформацією про радіаційну ситуацію на зазначених територіях. Рішення щодо віднесення населених пунктів або виробничих об'єктів до зони небезпеки приймались Урядовою комісією (від 07.08.1986 № 87, від 19.08.1986 № 108, від 18.09.1986 № 173 та від 05.01.1987 № 339).

При виконанні робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986-1987 роках залежно від потужності експозиційної дози територію зони відчуження було поділено на 1-у, 2-у, 3-ю зони небезпеки та зону особливого контролю.

До зони небезпеки № 3 належали території з рівнями іонізуючого випромінення від 100 млР/год і вище, до зони небезпеки № 2 - від 20 млР/год до 100 млр/год, до зони небезпеки № 1 - від 5 млР/год до 20 млР/год, до зони особливого контролю - від 2 млР/год до 5 млР/год .

У листі Міністерства праці та соціальної політики України від 13 квітня 2001 року № 03-3/1652-018-2 "Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 років осіб, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища" зазначено, що листом Держкомпраці УРСР від 13 червня 1989 року № 10-769 повідомлено, що Рада Міністрів СРСР зняла гриф "секретно" з постанов ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 524-156, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29 грудня 1987 року № 1497-378, розпоряджень від 3 вересня 1986 року № 1767-рс і від 11 грудня 1986 р. № 2488-рс. Повідомлялось також, що розсекречуються прийняті до виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 8 травня 1986 року №168-5, від 10 червня 1986 р. №207-7, розпорядження Ради Міністрів УРСР від 10 вересня 1986 року №530-рс, від 16 грудня 1986 року №694-рс, від 6 січня 1988 р. №12-рс та листи Держкомпраці УРСР, якими доводились зазначені рішення Ради Міністрів УРСР: № 4с від 9 травня 1986 року, №58с від 11 червня 1986 року, №132с від 16 вересня 1986 року, №179с від 25 грудня 1986 року, №8с від 22 січня 1988 року. Знято гриф секретності з низки інших нормативних актів, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Постанова Кабінету Міністрів СРСР та ВЦРПС "Про умови оплати праці та матеріального забезпечення, працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища" від 5 жовтня 1986 року № 665-195 передбачає встановлення за працівниками, направленими для виконання робіт, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища, збереження середньої заробітної плати.

Оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори), за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року N 207-7 (абзац четвертий пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року № 665-195) провадилась у III, II, I зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 % тарифної ставки), понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Місто Прип'ять відповідно до рішення Урядової комісії від 07.08.1986 року віднесено квітень 1986 року до третьої зони небезпеки.

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 р. №665-195 "Про оплату праці і матеріальне забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища" (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 р. № 207-7) оплата праці працівників підприємств, організацій і установ (надалі - підприємств), розташованих у зоні ЧАЕС, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, повинна провадитись з дня аварії в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 р. № 964 - у III, II, I зонах небезпеки у 5-, 4-, 3-кратному розмірах в порівнянні з нормами, встановленими діючим законодавством.

Пунктом 1 Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 524-156 "Про умови оплати праці й матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської АЕС" передбачено підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівників підприємств і організацій, безпосередньо зайнятим на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 100%.

Виходячи з пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС № 524-156 від 07 травня 1986 року, пунктів 1,4 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС № 665-195 від 05 червня 1986 року, пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних Спілок № 207-7 від 10 червня 1986 року, оплата за роботу у зонах небезпеки провадитися з урахуванням кратності зони небезпеки по тарифній ставці.

Крім того, постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 7 жовтня 1986 року № 153/10-43 встановлено, що працівникам, безпосередньо зайнятим на роботах по усуненню наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, премії, заохочення й винагороди нараховувати відповідно до діючих положень на збільшені, згідно п. 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156 тарифні ставки (відрядні розцінки) і посадові оклади.

Постановою Ради Міністрів СРСР і Всесоюзної центральної ради Профспілок від 05 червня 1986 року № 665-195 «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забруднення навколишнього середовища» (п.5) (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7) було дозволено підприємствам залучати працівників на роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС у зоні відчуження і запобіганням забрудненню навколишнього середовища, у вихідні і святкові дні з оплатою у подвійному розмірі .

Оплата роботи у зоні відчуження у святкові дні (частина друга статті 73) та у вихідні дні провадилась за правилами статті 107 КЗпП Української РСР ( 322-08 ) за фактично відпрацьовані у святковий чи вихідний день години, із застосуванням показників кратності, зокрема, відрядникам - за подвійними відрядними розцінками.

Судами встановлено, що позивач з 29.04.1986 по 01.05.1986 р.р. брав участь у заходах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до ст. 73 КЗпП Україниської РСР 1 травня - святковий день.

Відповідно до розрахунків, зазначених у вказаній довідці, відповідачем при розрахунку оплати праці за дні роботи в зоні відчуження не враховано подвійного розміру окладу, виплаченого позивачу, заробітної плати за квітень-травень 1986 року з врахуванням кратності, подвійний розмір оплати за роботу у святковий день, добові за відрядження, а також одноразову грошову допомогу.

Відповідно до листа Мінпраці. Мінчорнобиля та Мінфіну України від 29.10.1992 року №09-3751/1032/Зк/13-412/308 в разі, якщо робота в зоні відчуження оплачена невірно, без врахування урядових рішень, то повинен бути здійснений перерахунок заробітної плати згідно законодавства. При цьому, визначена таким чином заробітна плата не індексується, не виплачується, а тільки враховується при нарахуванні пенсії.

Відповідно до листа Мінсоцполітики від 09.06.1995 року №224/8.13 передбачено, що підприємства і організації в разі неправильної оплати праці в зоні відчуження повинні зробити перерахунок заробітної плати особам, які в 1986-1987 роках брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Із вищезазначеного вбачається, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку, що грошове забезпечення позивача за час несення служби в зоні особливого контролю в 1986 році нараховане та виплачене згідно законодавства, яке діяло на той час, оскільки такі висновки зроблені без належного дослідження всіх обставин у справі та надання їм нормативно-правової оцінки.

Відповідно до ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що судами попередніх інстанцій не встановлено та не досліджено належним чином всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та не надано їм відповідної нормативно-правової оцінки, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: