Справа № 161/618/16-а
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року Справа № 876/2978/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 31 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до першого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Волинській області третя особа публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд першої інстанції з адміністративним позовом до першого відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Волинській області, третьої особи на стороні відповідача публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в якому просила визнати протиправними бездіяльність Першого ВДВС Луцького МУЮ щодо не завершення виконавчого провадження ВП №12081609 відкритого постановою відповідача від 20 лютого 2009 року за нотаріальним написом приватного нотаріуса ОСОБА_3 № 349 від 17 лютого 2009 року про звернення стягнення на однокімнатну квартиру по вул. Володимирській, 107/45 в м. Луцьку з позивача в користь ОСОБА_4 «Український промисловий банк» в рахунок погашення бору за кредитним договором№12/п-о7 від 22 січня 2007 року та іпотечним договором №12/Z-квіп-07 від 22 січня 2007 року на суму 145 514,42 грн., зобовязати відповідача завершити щодо позивача виконавче провадження в звязку з ліквідацією юридичної особи стягувача та скасування судового рішення про заміну сторони у виконавчому провадженні, а також зняти арешт на однокімнатну квартиру по вул. Володимирська, 107/45 у м. Луцьку.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 31 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено. Заходи забезпечення адміністративного позову у даній справі встановленні ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.01.2016 року скасовано.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що 22.01.2007 року за № 12/кіп-07 між нею та ОСОБА_4 «Український промисловий Банк» було укладено кредитний договір на суму 145514.42 гривень та 23.01.2007 року за № 12/П-07 іпотечний договір в забезпечення кредитного договору під заставу однокімнатної квартири по вул. Володимирська-107/45 в місті Луцьку. 17.02.2009 року приватним нотаріусом ОСОБА_3 вчинено виконавчий напис № 349 про стягнення на предмет іпотеки в користь ОСОБА_4 «Укрпромбанк». 20.02.2009 року відповідачем відкрито виконавче провадження ВП 12081609 за виконавчим написом. 30.06.2010 року між ОСОБА_4 «Укрпромбанк» та ПАТ «ДельтаБанк» укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань в користь останнього. ОСОБА_4 «Укрпромбанк» збанкрутувало в 2010 році. Про заміну сторони в зобовязані апелянт зазначає, що дізнанлась лише 15.01.2015 року з постанови суду від 08.07.2013 року. Однак, в подальшому дана постанова була скасована ухвалою апеляційного суду від 15.02.2016 року.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 06.04.2015 року задоволено позов ПАТ «ДельтаБанк» до неї про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором шляхом передачі квартири у власність Банку. І тільки ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 15.06.2016 року в справі № 803/845/16 було замінено сторону виконавчого провадження з ОСОБА_4 «Укрпромбанк» та ПАТ «ДельтаБанк».

Відповідач здійснював стягнення за виконавчим написом нотаріуса в період з 17.02.2009 року по 15.06.2016 року в користь колишнього стягувана ОСОБА_4 «Укрпромбанк», який збанкрутував ще в 2010 році. Хоч за законом мав негайно закінчити провадження.

Більше того - вищезазначеним заочним рішенням суду від 06.03.2015 року між сторонами вирішено цивільно-правовий спір щодо стягнення на предмет іпотеки його передачею у власність стягувана. Тому вона як іпотекодержавець не є власником даного майна з часу набрання рішенням законної сили.

Наявність та вирішення судом цивільно-правового спору щодо предмета іпотеки повністю виключає продовження виконавчого провадження органом Державної виконавчої служби за виконавчим написом нотаріуса, оскільки сам стягувач вже вибрав інший спосіб стягнення. А тому його заперечення та погодження з ним адміністративного суду з цими запереченнями, щодо того, що стягувач сам вправі вибирати спосіб стягнення є юридично недоречним, оскільки він уже вибрав такий спосіб шляхом вирішення цивільно-правового спору через суд.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції не дав оцінки факту банкрутства попереднього стягувана в 2010 році, що є підставою для закінчення провадження - органом Державної виконавчої служби, а також - тій обставині, що заміна стягувана у виконавчому провадженні здійснено тільки в 2016 році, коли виконавче провадження в користь попереднього стягувача здійснювалось протягом 6 років протиправно.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років (а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше 1 року).

Згідно ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, за яким стягувачем або боржником є громадянин, може бути предявлено до примусового виконання протягом 1 року.

Згідно ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк...

Відповідно до ч. 4 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про закінчення виконавчого провадження у разі офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури виноситься державним виконавцем не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. При цьому виконавчий документ надсилається до господарського суду, який прийняв постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку» (реалізація предмета іпотеки на прилюдних торгах) реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог цього Закону. Організація продажу предмета іпотеки покладається на спеціалізовані організації, що створені і діють відповідно до закону. Право вибору спеціалізованої організації належить іпотекодержателю. Місце проведення прилюдних торгів визначається спеціалізованою організацією за погодженням з іпотекодержателем.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавчого провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 3) смерті або оголошення померлим стягувана чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувана, ліквідація юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обовязків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Відповідно до ст. ст. 40, 43 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки здійснюється на прилюдних торгах тільки з виселенням мешканців судом (в квартирі живе син ОСОБА_5В.) та встановлення початкової ціни рішенням суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 593 ЦК України, - право застави припиняється в разі: набуття заставодержателем права власності на предмет застави.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки здійснюється за рішенням суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

На підставі наведеного просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про задоволення позовних вимог.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 41 КАС України у разі неявки у судове засідання осіб, які беруть учать у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що виконавчим написом приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області від 17 лютого 2009 року, який зареєстрований в реєстрі за № 349, звернуто стягнення на однокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул.. Володимирська,17/45, що належить на праві власності ОСОБА_1 Позивач скористалася своїм правом на оскарження цього виконавчого напису. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 квітня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 24 грудня 2014 року відхилено. Вказаними рішенням відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Виконавчий напис 18 лютого 2009 року був предявлений до примусового виконання до Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області (правонаступником якого є відповідач). Постановою головного державного виконавця від 20 лютого 2009 року ВП №12081609, було відкрито виконавче провадження у справі. Актом опису й арешту майна від 12 серпня 2009 року серія АА №4477531 було описано і накладено арешт на однокімнатну квартиру за адресою: м. Луцьк, вул. Володимирська, 107/45, яка належить ОСОБА_1 Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 липня 2013 року у справі №161/10668/13-ц від 05 липня 2013 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з ОСОБА_4 «Український промисловий банк» на АТ «Дельта Банк». На виконання цього рішення суду була винесена постанова державного виконавця від 08 липня 2013 року ВП №120811609.

В подальшому, вказана ухвала була скасована ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 15 лютого 2016 року, а провадження у справі було закрито у звязку з непідсудністю цих вимог судам в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 15 червня 2016 року у справі №803/845/16, яка набрала законної сили, замінено сторону виконавчого провадження № 12081609 від 20 лютого 2009 року, що було відкрито на підставі виконавчого напису нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_3 від 17 лютого 2009 року в реєстрі за № 349 про звернення стягнення на однокімнатну квартиру за адресою: м. Луцьк, вул.. Володимирська, 107/45 для задоволення вимог ОСОБА_4 «Український промисловий банк» в розмірі 145 514, 42 грн. боржником якого є ОСОБА_1 з ОСОБА_4 «Український промисловий банк» її правонаступником публічне акціонерне товариство «Дельта Банк».

На виконання цієї ухвали, постановою головного державного виконавця Першого ВДВС м. Луцька від 23 червня 2016 року ВП №12081609 замінено стягувача на АТ «Дельта Банк».

В подальшому заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня 2015 року у справі №161/78/15-ц, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №12/п-08 від 22 січня 2007 року в розмірі 426 470,21 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №12/Zквіп-07 від 22 січня 2007 року з ОСОБА_1, а саме: однокімнатну квартиру за адресою: м. Луцьк, вул. Володимирська, 107/45, шляхом передачі предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем АТ «Дельтабанк».

Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно зазначив, що згідно ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 цього Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону. 14) списання згідно із Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Вірним є висновок суду, що порушення державним виконавцем шестимісячного строку здійснення виконавчого провадження не є підставою для його завершення, тобто, порушення цього строку не несе жодних правових наслідків для боржника, однак може порушувати лише права та законні інтереси стягувача, який в силу статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, має право на виконання судового рішення протягом розумного строку.

Щодо посилання позивача, на те, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня 2015 року у справі №161/78/15-ц встановлено інший порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме шляхом передачі банку у власність спірної квартири, судом вірно зазначено, що у постановах Верховного суду України від 14 вересня 2016 року № 6-1219цс16 (реєстраційний номер в ЄДРСР 61558682), від 06 липня 2016 року № 6-3174цс15 (реєстраційний номер в ЄДРСР 58976459), від 12 жовтня 2016 року № 200/5731/14-ц (реєстраційний номер в ЄДРСР 62126299) зроблений правовий висновок, що аналіз статей 36, 37, 38, 39 Закону України «Про іпотеку» та статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

У справах, які переглядалися суди встановили, що боржник не виконував умови договору, кредиту не погасив, унаслідок чого утворилася заборгованість, а положеннями іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто банк має право на визнання права власності на предмет іпотеки.

Банк вправі на власний розсуд обирати спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки або шляхом примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, або шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

У даній справі банк не реєстрував на своє імя право власності на спірну квартиру, а тому в силу частини другої статті 331 Цивільного кодексу України, банк не набув права власності на квартиру.

Колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов не підлягає задоволенню оскільки у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_3 від 17 лютого 2009 року зареєстрованого в реєстрі за № 349 рішенням суду, яке набрало законної сили замінено сторону виконавчого провадження на ПАТ «Дельта Банк», та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 квітня 2015 року встановлено безпідставність доводів ОСОБА_6 про те що ПАТ «Дельта Банк» не є правонаступником у спірних правовідносинах, а також що виконавчий напис є чинним, банк не зареєстрував на себе право власності на спірну квартиру, а також має право на власний розсуд обирати спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки заходи забезпечення позову ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 січня 2016 року вжиті до ухвалення рішення у справі, тому вірним є висновок суду про скасування таких.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанова Волинського окружного адміністративного суду від 31 січня 2017 року по справі № 161/618/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Н.В. Ільчишин

ОСОБА_7

Повний текст виготовлений 06.04.2017 року