Справа № 2а-2433/10/1370
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року м. Київ К/800/37173/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Стародуба О.П.,

Швеця В.В.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, третя особа - ОСОБА_4 про визнання дій протиправними та скасування постанов про накладення штрафу, касаційне провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2010 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулось до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, третя особа - ОСОБА_4 про визнання дій державного виконавця по накладенню на нього штрафу в сумах 510,00 грн. та 1020,00 грн. протиправними; скасування постанов від 08.02.2010р. та від 19.02.2010р. ВП №16841255 про накладення штрафів відповідно в сумах 510,00 грн. та 1020,00 грн., та також постанови від 02.03.2010р. про результати розгляду скарги позивача від 22.02.2010р. №1625/06-22.

В обґрунтування позовних вимог управління, зокрема, посилалось на те, що виконавче провадження ВП №16841255 відкрито з порушенням норм законодавства, оскільки виконавчий документ не відповідав вимогам ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» (не зазначено дату і номер рішення, за яким видано виконавчий документ, ідентифікаційних коду та номеру боржника та стягувача, дати та номеру рішення, за яким його видано, а в постанові про відкриття виконавчого провадження та виконавчому документі вказані різні адреси стягувача), крім того, зміст виконавчого документа за своєю суттю є незрозумілим, в зв'язку з чим державний виконавець зобов'язаний був відкласти провадження виконавчих дій або зупинити виконавче провадження та повідомити стягувача про необхідність звернутись до органу, що видав виконавчий документ, для приведення його у відповідність вимогам ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» та звернутись за його роз'ясненням, проте таких дій не вчинив, незважаючи на подані позивачем скарги. Також позивач фактично висловив незгоду й з прийнятим судом рішенням, виконання якого здійснюється в межах виконавчого провадження ВП №16841255.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 31.03.2010р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2013р., в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просив рішення судів скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 25.01.2010р. державним виконавцем Підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції Львівській області Осипчук У.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №16841255 з примусового виконання виконавчого листа №2а-421/2007, виданого 03.12.2009р. Шевченківським районним судом м.Львова про зобов'язання Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_4 як учаснику бойових дій з 04.01.2003р. по 01.01.2006р. включно з врахуванням підвищення в розмірі 150% мінімальної пенсії за віком, обчисленим за нормою ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та забезпечити виплату перерахованої пенсії; зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_4 як учаснику бойових дій в розмірі 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та забезпечити виплату перерахованої пенсії, а також надано боржнику строк для добровільного виконання виконавчого документа до 01.02.2010р.

08.02.2010р. державним виконавцем Підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Осипчук У.П. винесено постанову ВП №16841255 (отриману позивачем 11.02.2010р.) про накладення штрафу за невиконання судового рішення у встановлений державним виконавцем строк в сумі 510,00 грн.

15.02.2010р. Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернулось до Львівського апеляційного адміністративного суду з заявою №1446/06-22 про роз'яснення постанови цього суду від 06.07.2009р. (на виконання якої Шевченківським районним судом м.Львова 03.12.2009р. було видано виконавчий лист №2а-421/2007), про що також повідомило й орган державної виконавчої служби листом №1463/06-22 від 16.02.2010р., в якому просило зупинити виконавче провадження ВП №16841255.

19.02.2010р. державним виконавцем Підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області винесено постанову ВП №16841255 про накладення штрафу за повторне невиконання судового рішення в розмірі 1020,00 грн.

22.02.2010р. позивач звернувся до начальника Підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Кошевої Н.І. зі скаргою №1625/06-22 на постанову ВП №16841255 від 08.02.2010р. про накладення штрафу, в якій посилався на наявність поважних причин, що перешкоджають виконанню судового рішення, які не взяті до уваги державним виконавцем при винесенні вказаної постанови, невідповідність виконавчого листа вимогам ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» та невжиття державним виконавцем заходів по зупиненню виконавчого провадження.

Постановою начальника Підрозділу примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Кошевої Н.І. від 02.03.2010р. в задоволенні вищевказаної скарги позивача відмовлено з посиланням на відсутність підстав для зупинення виконавчого провадження та невстановлення поважних причин невиконання боржником виконавчого документа.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За змістом ст.14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. №606-XIV (далі - Закон №606), частинами 1 та 2 статті 3 якого передбачено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим же Законом; відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами.

Державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії, здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом (ч.1 та ч.2 ст.5 Закону №606).

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення повного і своєчасного вчинення виконавчих дій (ч.7 ст.11-1 Закону №606).

Відповідно до ст.19 Закону №606 у виконавчому документі повинні бути зазначені: 1) назва документа, дата видачі та найменування органу, посадової особи, що видали документ; 2) дата і номер рішення, за яким видано виконавчий документ; 3) найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за його наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за його наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші відомості, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, такі як дата і місце народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання чинності рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Виконавчий документ має бути підписаний уповноваженою посадовою особою і скріплений печаткою. Законом можуть бути встановлені також інші додаткові вимоги до виконавчих документів.

Згідно із ч.1 та ч.2 ст.24 Закону №606 державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення. Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Статтею ж 30 Закону №606 передбачено, що якщо боржник у встановлений строк добровільно не виконав рішення, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання.

Судами попередніх інстанцій правильно не взято до уваги посилань позивача на те, що виконавчий лист №2а-421/2007р., виданий 03.12.2009р. Шевченківським районним судом м.Львова, не відповідає вимогам ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» через відсутність у ньому ідентифікаційних номеру та коду стягувача і боржника, дати та номеру рішення, за яким його видано, й розбіжність адрес стягувача, зазначених в постанові про відкриття виконавчого провадження та у виконавчому листі, оскільки згідно вказаної норми ідентифікаційний код та номер стягувача та боржника, адреса стягувача зазначаються у виконавчому документі за їх наявності; до того ж, у виконавчому листі зазначено дату набрання судовим рішенням законної сили - 06.07.2009р.

Крім того, ч.7 ст.24 Закону №606 сторонам виконавчого провадження в разі незгоди з постановою про відкриття виконавчого провадження надано право її оскарження начальнику відповідного органу державної виконавчої служби або до відповідного суду у 10-денний строк.

Разом з тим, згідно з п.1 ч.1 ст.35 Закону №606 виконавче провадження може бути зупинено у разі звернення державного виконавця до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, що підлягає виконанню.

Таким чином помилковими є й твердження позивача про необхідність зупинення виконавчого провадження через неможливість виконання судового рішення без його роз'яснення, оскільки п.1 ч.1 ст.35 Закону №606 встановлено право державного виконавця зупинити виконавче провадження, а не його обов'язок по вчиненню таких дій.

За змістом ст.87 Закону №606 у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконані лише боржником, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу в розмірі від двох до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на боржника - юридичну особу - від двадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та призначає новий строк для виконання. Постанова державного виконавця про накладення штрафу може бути оскаржена до начальника відповідного органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець або до суду в 10-денний строк. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає штраф на боржника у подвійному розмірі. При подальшому невиконанні рішення боржником державний виконавець порушує клопотання перед судом про кримінальну відповідальність боржника відповідно до закону.

Враховуючи викладене та зважаючи на неподання позивачем належних доказів поважності причин невиконання виконавчого документа у встановлені державним виконавцем строки, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про законність винесених відповідачем постанов від 08.02.2010р., від 19.02.2010р. та від 02.03.2010р., а отже й про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Доводи ж касаційної скарги не дають підстав для висновку про прийняття судами за наслідками розгляду даної справи неправильних рішень, а тому підстав для скасування останніх колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області відхилити, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку та строки, передбачені главою 3 розділу IV КАС України.

Судді: Пасічник С.С.

Стародуб О.П.

Швець В.В.