Справа № 815/7132/16
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/7132/16

Категорія: 8.2.3 Головуючий в 1 інстанції: Свида Л. І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря - Скоріної Т.С.

представника апелянта - Сокол А.О.

представника позивача - Гладченко В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу державного підприємства Міністерства оборони України «Південьвійськбуд» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області до державного підприємства Міністерства оборони України «Південьвійськбуд» про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року Державна податкова інспекція у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області (далі - ДПІ у Приморському районі м. Одеси) звернулася до суду першої інстанції з позовом до державного підприємства Міністерства оборони України «Південьвійськбуд» (далі - ДП МО України «Південьвійськбуд») в якому просила надати дозвіл на погашення усієї суми податкового боргу в сумі 563 278,99 грн. за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено.

Суд надав ДПІ у Приморському районі м. Одеси, відповідно до ч. 2 п. 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України, дозвіл на погашення податкового боргу за рахунок майна ДП МО України «Південьвійськбуд», що перебуває у податковій заставі у сумі 563 278,99 грн. та який складається: з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у сумі 551 022,99 грн., з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого юридичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості у сумі 8 696,52 грн., з земельного податку з юридичних осіб у сумі 3 559,48 грн.

Не погоджуючись із даним судовим рішенням, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ДП МО України «Південьвійськбуд» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Представник апелянта в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду залишити без змін.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що ДП МО України «Південьвійськбуд» знаходиться на обліку як платник податків у ДПІ у Приморському районі м. Одеси (а.с.16).

Загальна сума заборгованості даного платника податків перед державним бюджетом, згідно облікових карток, складає 563 278,99 грн.

08 січня 2013 року представнику підприємства, в особі головного бухгалтера ОСОБА_3, ДПІ у Приморському районі м. Одеси була вручена податкова вимога на суму 29 150,85 грн.

Ця податкова вимога не була оскаржена підприємством, дії щодо її погашення не здійснювалися, податкові зобов'язання, які виникали позивачем не сплачувалися, тому на момент подання позову податковий борг збільшився (а.с.17).

Так, із наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що відповідачем не сплачені самостійно визначені податкові зобов'язання за поданими податковими деклараціями з податку на додану вартість:

- № від 16 квітня 2014 року у розмірі 12 251 грн.;

- № від 19 травня 2014 року у розмірі 14 308 грн.;

- № від 18 червня 2014 року у розмірі 13 463 грн.;

- № від 16 липня 2014 року у розмірі 31 392 грн.;

- № від 18 серпня 2014 року у розмірі 27 533 грн.;

- № від 19 вересня 2014 року у розмірі 48 241 грн.;

- № від 20 жовтня 2014 року у розмірі 26 грн.;

- № від 17 листопада 2014 року у розмірі 60 892 грн.;

- № від 16 грудня 2014 року у розмірі 2 216 грн.;

- № від 20 січня 2015 року у розмірі 34 063 грн.;

- № від 19 лютого 2015 року у розмірі 13 908 грн.;

- № від 20 березня 2015 року у розмірі 25 517 грн.;

- № від 18 квітня 2015 року у розмірі 28 963 грн.;

- № від 20 травня 2015 року у розмірі 140 067 грн.;

- № від 15 червня 2015 року у розмірі 22 716 грн.;

- № від 12 серпня 2015 року у розмірі 89 270 грн.;

- № від 19 жовтня 2015 року у розмірі 3 590 грн.;

- № від 20 листопада 2015 року у розмірі 1 473 грн.;

- № від 14 грудня 2015 року у розмірі 4 012 грн.;

- № від 15 січня 2016 року у розмірі 19 640 грн.;

- № від 22 лютого 2016 року у розмірі 19 549 грн. (а.с.52-120).

До того ж, відповідачем не сплачені самостійно визначені податкові зобов'язання за поданою податковою декларацією з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік у розмірі 8 696,52 грн. (а.с.21-22) та за поданою податковою декларацією за земельним податком з юридичних осіб за 2015 рік від 18 лютого 2015 року у розмірі 3 559,48 грн. (а.с.26-28).

За результатами камеральної перевірки даних задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість, проведеної ДПІ у Приморському районі м. Одеси 20 лютого 2014 року, встановлено порушення відповідачем п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість за грудень 2013 року на суму 14 936 грн.

На підставі виявлених порушень прийнято податкове повідомлення-рішення № від 06 червня 2014 року на суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 14 936 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 3 734 грн. (а.с.137,142), яке відповідачем не оскаржене і сума боргу є узгодженою, але не сплаченою в добровільному порядку.

Далі, за результатами камеральної перевірки, проведеної ДПІ у Приморському районі м. Одеси від 29 жовтня 2015 року (а.с.121-123), встановлена несвоєчасність сплати податку на додану вартість за податковими деклараціями за 2012-2014 роки, що є порушенням платником податків п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України.

Як наслідок, контролюючим органом 10 грудня 2015 року прийняті податкові повідомлення-рішення № на суму штрафних санкцій в розмірі 70 416,20 грн. та № на суму штрафних санкцій в розмірі 11 701,55 грн. (а.с.125,128), які також є узгодженими, оскільки не були предметом оскарження.

Наступною камеральною перевіркою ДПІ у Приморському районі м. Одеси від 29 серпня 2016 року (а.с.134-136), встановлена несвоєчасна сплата підприємством податку на додану вартість, у зв'язку з чим, відповідачу направлене податкове повідомлення-рішення № від 04 жовтня 2016 року на суму штрафних санкцій в розмірі 20 819,70 грн. (а.с.131). Зазначене грошове зобов'язання також є узгодженим.

Рішеннями судів від 19 травня 2014 року та 26 червня 2015 року, які набрали чинності, були задоволені позови контролюючого органу та стягнуто з розрахункових рахунків ДП МО України «Південьвійськбуд» на користь держави в особі ДПІ у Приморському районі м. Одеси податковий борг з податку на додану вартість в розмірі 323 741,38 грн. (а.с.180-184), а також 175 752,52 грн. (а.с.244).

На виконання зазначених судових рішень позивачем у 2014 році та у 2015 році направлялися інкасові доручення щодо стягнення податкового боргу з рахунку відповідача, проте вони були повернуті на адресу контролюючого органу без виконання (а.с.143-166, 251).

На момент подачі позову, тобто на 10 листопада 2015 року залишок на поточному рахунку ДП МО України «Південьвійськбуд» в банку АБ «Південний» складав 48 864,32 грн., на інших рахунках залишки коштів на 10 листопада 2015 року відсутні (а.с.252).

Керівником ДПІ у Приморському районі м. Одеси 08 вересня 2015 року прийнято рішення про опис майна ДП МО України «Південьвійськбуд» у податкову заставу №26017/8/23-02.

Податковим керуючим, за участю представника підприємства, складений акт опису майна від 10 листопада 2015 року №10/23-02 та внесені записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження щодо податкової застави (а.с.167-179).

Зазначені документи отримані підприємством і зауважень щодо незгоди з рішеннями контролюючого органу ними висловлено не було.

Переглядаючи судове рішення в межах апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що воно є законним та обґрунтованим, виходячи з наступних обставин.

Апелянт не заперечує обставин наявності податкового боргу, його розміру, дотримання контролюючим органом послідовності дій для прийняття рішення, яке є предметом судового розгляду.

Так, обов'язковими умовами, наявність яких у своїй сукупності зумовлює виникнення у податкового органу права на звернення до суду із даним позовом є:

- наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов'язкових платежів);

- сума заборгованості платника податків на момент звернення контролюючого органу до суду із позовом про надання дозволу на погашення боргу за рахунок майна платника має бути узгодженою у встановленому законодавством порядку;

- відсутність коштів на рахунках платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків;

- наявність майна платника податків - боржника у податковій заставі.

Лише сукупність вказаних обставин наділяє контролюючий орган правом на звернення до суду із позовом про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків.

Отже, Податковим кодексом України встановлена послідовність звернення до суду з вимогами щодо погашення податкового боргу платника.

Для встановлення обставин правомірності дій контролюючого органу слід звернутися до ст. 95 Податкового кодексу України, яка встановлює порядок реалізації права цього органу на звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу.

Зокрема, відповідно до п. 95.1 Податкового кодексу України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

У п. 95.3 Податкового кодексу України зазначено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції, перевіряючи обставини наявності у платника податків грошових коштів - готівкових чи на рахунках у банку, достатніх для повного погашення його боргу перед бюджетом, обмежився лише інкасовими дорученнями, що датовані 2015 роком. Доказів, які б підтверджували відсутність коштів на рахунках відповідача на 2016 рік позивач не надав, і тим самим судом не було перевірена платоспроможність боржника.

Суд апеляційної інстанції дослідив з цього приводу докази, які не досліджувалися в суді першої інстанції та встановив відсутність на розрахункових рахунках ДП МО України «Південьвійськбуд» грошових коштів, достатніх для погашення цього боргу.

У суді апеляційної інстанції, представник відповідача проти цього не заперечував.

Досліджуючи факт дотримання контролюючим органом приписів ст. 89 Податкового кодексу України, яка регулює виникнення права податкової застави, колегія суддів пересвідчилася у тому, що вимоги цієї статті виконані.

Так, відповідно до п. 89.2. ст. 89 Податкового кодексу України право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Пунктом 89.3. ст. 89 Податкового кодексу України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Пункт 89.8. ст. 89 Податкового кодексу України зобов'язує контролюючий орган безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі.

З метою захисту прав та інтересів боржника суд дослідив обставини за рахунок якого саме майна, серед того, що перебуває у податковій заставі, планується погасити податковий борг.

Як слідує з акта опису майна та пояснень позивача, вартість описаного майна є співмірною з розміром боргу.

Описане майно складається з будівель і споруд, що побудовані у 70-х та 80-х роках та знаходяться в аварійному стані, потребують ремонту.

Позивач стверджував, що перед реалізацією описаного майна підприємства буде повторно оцінена його вартість і вирішено в якій кількості воно буде реалізовано.

Одним із аргументів апелянта є те, що суд першої інстанції, безпідставно надав правову оцінку наявним у них грошовим зобов'язанням, із яких складається податковий борг, назвавши їх узгодженими.

Суд вважає, що такий аргумент не заслуговує на увагу, оскільки податковий борг позивача складається з податкових зобов'язань, самостійно визначених у податковій декларації, а податкові повідомлення - рішення нараховані за порушення строків їх сплати.

До того ж апелянт, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, наголошує на тому, що ст.2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» заборонена примусова реалізація майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави становить, не менше 25% до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Аналіз цієї законодавчої норми свідчить про помилковість правової позиції апелянта, оскільки дана стаття регулює мораторій на примусову реалізацію майна за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою.

У даному випадку, рішення щодо реалізації майна виконуються фіскальною службою на користь держави з метою погашення податкового боргу.

Згідно положень пп. 87.3.2 п. 87.3 ст. 87 Податкового кодексу України не можуть бути використані як джерело для погашення податкового боргу платника податків майно, яке належить на правах власності іншим особам та перебуває у володінні або користуванні платника податків, у тому числі (але не виключно) майно, передане платнику податків у лізинг (оренду), схов (відповідальне зберігання), ломбардний схов, на комісію (консигнацію); давальницька сировина, надана підприємству для переробки, крім її частини, що надається платнику податків як оплата за такі послуги, а також майно інших осіб, прийняті платником податків у заставу чи заклад, довірче та будь-які інші види агентського управління.

У даному випадку судом не виявлено заборон щодо майна, яке знаходиться під заставою.

Статтею 96 Податкового кодексу України передбачено особливості погашення податкового боргу державних підприємств, які не підлягають приватизації, та комунальних підприємств.

Проте, ці особливості стосуються випадків, коли сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна комунального підприємства, не покриває суму його податкового боргу і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності у такого боржника власного майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено. Таким чином, ці особливості не змінюють пріоритету стягнення податкового боргу насамперед за рахунок коштів такого платника податків.

З огляду на викладене, а також враховуючи ту обставину, що вжиті позивачем заходи щодо погашення податкового боргу відповідача позитивних результатів не дали, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність надання дозволу на погашення всієї суми податкового боргу за рахунок майна платника, що перебуває у податковій заставі.

Отже, враховуючи те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу державного підприємства Міністерства оборони України «Південьвійськбуд» - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області до державного підприємства Міністерства оборони України «Південьвійськбуд» про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова