Справа № 814/1852/16
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/1852/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Осіпова Ю.В. та Скрипченка В.О.,

при секретарі Мадюді В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання нечинним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі ГУ Національної поліції в Миколаївській області), в якому просив:

- визнати нечинним та скасувати наказ ГУ Національної поліції в Миколаївській області від 12 вересня 2016 року № 255 о/с в частині звільнення підполковника поліції ОСОБА_1 з органів Національної поліції за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

- зобовязати відповідача поновити позивача на службі в поліції на посаді старшого інспектора дозвільної системи управління превентивної діяльності ГУ Національної поліції в Миколаївській області;

- стягнути з ГУ Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначалось, що наказом ГУ Національної поліції в Миколаївській області від 12 вересня 2016 року № 255 о/с позивача звільнено з органів Національної поліції за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у звязку зі скороченням штатів). Названий наказ є незаконним, оскільки відповідачем не дотримана процедура звільнення при скороченні штатів, питання щодо можливого використання позивача на службі в поліції не обговорювалося, вакантні посади йому не пропонувалися, хоча він має бажання проходити службу в поліції в майбутньому та на момент звільнення мав звання підполковника поліції, вислугу в 19 років в органах внутрішніх справ України та Національної поліції.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ Національної поліції в Миколаївській області від 12 вересня 2016 року № 255 о/с в частині звільнення позивача зі служби в поліції за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у звязку зі скороченням штатів). Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора дозвільної системи управління превентивної діяльності ГУ Національної поліції в Миколаївській області. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 9971 грн. 42 коп.. Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 4985 грн. 71 коп. допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, представник ГУ Національної поліції в Миколаївській області в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, і, крім того, судом порушено норми матеріального та процесуального права. На думку апелянта, судом безпідставно застосовано до спірних правовідносин положення ст. ст. 40, 42, 49-2 КЗпП України та невірно застосовано норми ст. ст. 68 та 77 Закону України «Про Національну поліцію». Крім того, судом не прийнято до уваги наявність в особовій справі ОСОБА_1 висновку атестаційної комісії від 11 березня 2016 року про службову невідповідність позивача та необхідність його звільнення з органів поліції. У звязку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, виступ позивача про залишення оскарженого судового рішення без змін, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 1997 року.

З грудня 2015 року позивача було призначено на службу в поліції на посаду старшого інспектора дозвільної системи управління превентивної діяльності з присвоєнням йому спеціального звання підполковника поліції.

Наказом ГУ Національної поліції в Миколаївській області від 12 вересня 2016 року № 255 о/с підполковника поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 4 ч. 1 ст. 77 (у звязку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Закону України «Про Національну поліцію».

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування наказу про звільнення зі служби в поліції з поновленням на службі, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивача звільнено з порушенням вимог законодавства України.

Так, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».

Відповідно до п. 9 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» названого Закону працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Згідно ч. 1 ст. 58 Закону призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обовязків.

Як встановлено матеріалами справи, з грудня 2015 року позивача було призначено на службу в поліції на посаду старшого інспектора дозвільної системи управління превентивної діяльності з присвоєнням йому спеціального звання підполковника поліції.

Наказом ГУ Національної поліції в Миколаївській області від 11 квітня 2016 року № 81 о/с підполковника поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 5 ч. 1 ст. 77 (через службову невідповідність) Закону України «Про Національну поліцію».

Правомірність винесення названого наказу перевірено у судовому порядку.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 червня 2016 року по справі № 814/434/16 за позовом ОСОБА_1 до ГУ Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправними рішень, визнання протиправним та скасування наказу від 11 квітня 2016 року № 81 о/с, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано названий вище наказ відповідача в частині звільнення позивача та поновлено останнього на посаді старшого інспектора дозвільної системи управління превентивної діяльності ГУ Національної поліції в Миколаївській області. Зобовязано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання названого вище рішення окружного адміністративного суду, відповідачем видано наказ від 8 липня 2016 року № 162 о/с про поновлення позивача на службі в поліції на раніше займаній посаді.

Проте, 11 липня 2016 року ОСОБА_1 вручено під підпис попередження про можливе наступне звільнення зі служби в поліції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 (у звязку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у звязку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Згідно частинам 1, 2 та 3 ст. 68 названого Закону у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоровя, ставлення до виконання службових обовязків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Пунктом 5 ч. 10 ст. 62 Закону визначено, що поліцейський у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою і третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться розяснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення частини першої статті 40, частин першої і третьої статті 49-2 КЗпП України, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у звязку зі змінами в організації виробництва і праці зобовязаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Аналогічний висновок щодо застосування наведених вище норм права міститься в постанові Верховного Суду України від 19 травня 2015 року № 21-107а15. Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України такий висновок Верховного Суду України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 з грудня 2015 року проходив службу на посаді старшого інспектора дозвільної системи управління превентивної діяльності ГУ Національної поліції в Миколаївській області.

На підставі оскарженого наказу ГУ Національної поліції в Миколаївській області позивача звільнено з названої посади у звязку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ Національної поліції в Миколаївській області видано наказ від 31 травня 2016 року № 440 дск «Про організаційно штатні-зміни в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області» (а. с. 47). Згідно названому наказу скасовуються всі тимчасові штати, що передбачає скорочення 3263 посад, в тому числі і посади, на якій проходив службу позивач (а. с. 65).

В той же час, новим (постійним) штатом ГУ Національної поліції в Миколаївській області передбачена наявність 3272 посад (а. с. 69), що свідчить про те, що загальна кількість посад в ГУ Національної поліції в Миколаївській області у звязку з переходом з тимчасового на постійний штат не скоротилася, а навіть збільшилася.

При цьому посада старшого інспектора дозвільної системи управління превентивної діяльності, на якій проходи службу позивач, наявна в новому штатному розписі ГУ Національної поліції в Миколаївській області (а. с. 66-68).

Крім того, на момент звільнення позивача, згідно звіту про добір на службу та рух кадрів в ГУ Національної поліції в Миколаївській області, в Головному управлінні існував некомплект особового складу у кількості 809 поліцейських, з яких 566 осіб на посадах середнього складу поліції, до якого відноситься посада позивача, на якій він проходив службу до звільнення, в тому числі 4 посади середнього складу поліції в дозвільній системі (а. с. 69-72).

За таких обставин, із врахуванням наведених вище положень Закону України «Про Національну поліцію» та Кодексу законів про працю України, відповідач одночасно з попередженням про звільнення позивача у звязку зі змінами в організації виробництва і праці зобовязаний був запропонувати ОСОБА_1 посаду старшого інспектора дозвільної системи управління превентивної діяльності ГУ Національної поліції в Миколаївській області або іншу рівнозначну посаду.

Проте, незважаючи на звернення позивача до Управління кадрового забезпечення ГУ Національної поліції в Миколаївській області з рапортом від 5 вересня 2016 року, в якому висловлено бажання ОСОБА_1 проходити службу в поліції та прохання призначити його на рівнозначну або нижчу посаду в ГУ Національної поліції в Миколаївській області (а. с. 12), відповідачем видано наказ про звільнення позивача за скороченням штатів, яке фактично не відбулося.

Будь-які докази щодо запропонування позивачу будь-якої вакантної посади з урахуванням досвіду роботи останнього, освітнього рівня, стану здоровя, ставлення до виконання службових обовязків в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції стороною відповідача не надано, що свідчить про порушення субєктом владних повноважень наведених вище положень ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію».

Таким чином, відповідачем не дотримана процедура звільнення при скороченні штатів, питання щодо можливого використання позивача на службі в поліції не обговорювалося, вакантні посади останньому не пропонувались.

Апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на протокол атестаційної комісії від 11 березня 2016 року ОП № 15.00004604.0022514, в якому міститься висновок атестаційної комісії про службову невідповідність позивача та необхідність його звільнення з органів поліції, оскільки даному протоколу була надана правова оцінка під час розгляду адміністративної справи № 814/434/16, за результатами якої наказ відповідача від 11 квітня 2016 року № 81 о/с про звільнення ОСОБА_1 через службову невідповідність, в основу якого покладено названий вище протокол атестаційної комісії, був скасований судом.

Доводи апелянта про наявність у позивача за період служби в органах внутрішніх справ пяти дисциплінарних стягнень також не можуть бути підставою для скасування оскарженого судового рішення, оскільки за наявності вказаних стягнень ОСОБА_1В у грудні 2015 року було прийнято на службу в поліцію, чим фактично визнано його відповідність вимогам до поліцейських, визначеним Законом України «Про Національну поліцію». При цьому за період служби в поліції на позивача не накладалися дисциплінарні стягнення.

Із врахуванням викладеного, висновок суду першої інстанції про протиправність звільнення позивача, а також про поновлення останнього на посаді старшого інспектора дозвільної системи управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, є правильним.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною 2 названої статті Кодексу встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Пунктами 2 та 3 ч. 1 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

На підставі викладеного та наведених вище норм законодавства, у звязку з тим, що позивача було протиправно звільнено зі служби в поліції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений, а саме на посаді старшого інспектора дозвільної системи управління превентивної діяльності ГУ Національної поліції в Миколаївській області, із стягненням на його користь з ГУ Національної поліції в Миколаївській області заробітної плати за час вимушеного прогулу. При цьому суд першої інстанції обґрунтовано допустив до негайного виконання постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на відповідній посаді та стягнення заробітної плати за один місяць.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції на підставі ст. 200 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржену постанову окружного адміністративного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 10 квітня 2017 року.

Головуючий: О.С. Золотніков

Судді: Ю.В. Осіпов

ОСОБА_2