Справа № 802/1308/16-а
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" квітня 2017 р. м. Київ К/800/6307/17

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Веденяпіна О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.02.2017 р.

у справі № 802/1308/16-а

за позовом ОСОБА_4

до Немирівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 (далі - позивач, ОСОБА_4.) звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Немирівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - відповідач, Немирівська ОДПІ) в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.04.2016 р. № 34-17.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 20.10.2016 р. адміністративний позов задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Немирівської ОДПІ від 07.04.2016 р. № 34-17.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.02.2017 р. постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 20.10.2016 р. скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.02.2017 р. і залишити в силі постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 20.10.2016 р.

Відповідач у письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів касаційної скарги заперечував, вважає оскаржуване судове рішення законним, обґрунтованим та прийнятим у відповідності до норм діючого законодавства, а тому просив суд касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до положень статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що розпорядженням Немирівської РДА від 13.04.2012 р. № 191 позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення в користування на умовах оренди орієнтовною площею 0,42 га під господарськими будівлями і дворами на території Ковалівської сільської ради для обслуговування господарської будівлі. Строк дії дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки та вимог щодо її відведення становить один рік і може бути подовжено одноразово на такий самий строк. У разі якщо протягом встановленого строку проект відведення земельної ділянки не подано на затвердження, дозвіл на розроблення проекту відведення та вимог щодо її відведення вважається анульованим.

Разом з тим, відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 12.11.2015 р. № 2-5805/20-15-СГ затверджено розроблений проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства на території Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області. Надано у власність позивачу земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності (землі запасу), розташовану на території Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області площею 1,3167 га із кадастровим номером НОМЕР_1 - для ведення особистого селянського господарства.

27.01.2016 р. за позивачем зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 1,3167 га із кадастровим номером НОМЕР_1, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

07.04.2016 р. Немирівською ОДПІ було винесено податкове повідомлення-рішення № 34-17, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб в розмірі 4151,49 грн. Об'єкт оподаткування - земельна ділянка площею 0,42 га на території Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області.

При цьому, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за позивачем на праві власності також зареєстровані земельні ділянки площею 609,6 кв.м. та площею 138,6 кв.м.

Також, судами встановлено, що Немирівською ОДПІ були винесені податкові повідомлення-рішення відповідно до яких позивачу нараховано податок на нерухоме майно (вищевказані земельні ділянки), а саме: № 35855-13 від 25.06.2016 р. на суму 742,49 грн. та № 35856-13 від 25.06.2016 р. на суму 168,81 грн.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що оскільки позивач не є власником та за ним не зареєстровано право оренди земельної ділянки, з наявністю яких законодавство пов'язує виникнення обов'язку по сплаті земельного податку, а тому відсутні будь-які підстави вважати останнього платником такого податку як землекористувача (власника) земельної ділянки площею 0,42 га, що в свою чергу виключає можливість нарахування земельного податку.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відсутність належного оформлення земельних ділянок не є підставою для звільнення платника земельного податку від нарахування податку з площі всіх ділянок, що перебувають у його користуванні.

Разом з тим, колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на те, що вказані висновки судів не можна вважати такими, що зроблені на підставі повно та всебічно досліджених встановлених фактичних обставин справи.

Згідно статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Відповідно до частин другої та третьої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм адміністративного процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

У зв'язку із наведеними процесуальними приписами суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у справі.

Судами попередніх інстанції не були враховані приписи частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України щодо здійснення розгляду і вирішення справ в адміністративних судах на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно, частин четвертої та п'ятої цієї статті на суд покладається обов'язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Вказані вимоги чинного законодавства зобов'язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин, з метою з'ясування об'єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника податків негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту. При цьому, з урахуванням вимог чинного процесуального законодавства, суди повинні перевірити відповідність рішення контролюючого органу вимогам, зокрема, принципу обґрунтованості, справедливості та співрозмірності заподіяної платником шкоди державним інтересам та настання відповідальності останнього за такі дії.

В даному випадку висновок про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення судом першої інстанції було зроблено без належного встановлення відсутності фактичного користування позивачем земельної ділянки, яка слугувала об'єктом оподаткування у спірній сумі.

У свою чергу судом апеляційної інстанції, також, належним чином не досліджено фактичне використання такої земельної ділянки, при цьому залишено поза увагою, що відповідно до матеріалів справи, будівлі які знаходяться у власності позивача і які, за твердженнями суду апеляційної інстанції, є доказом користування позивачем земельною ділянкою розміром 0,42 га, розташовані на земельних ділянках площею 609,6 кв.м. та площею 138,6 кв.м. за які позивачу нараховано податок відповідно до податкових повідомлень-рішень від 25.06.2016 р. № 35855-13 та № 35856-13 проти правомірності винесення яких позивач не заперечує.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на те, що судам слід перевірити обґрунтованість їх висновків у контексті викладеного застосування норм чинного законодавства.

Обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суди обох інстанцій дали передчасну юридичну оцінку встановленим фактичним обставинам справи, а тому ухвалені ними судові рішення не можна вважати законними та обґрунтованими.

Відповідно до статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи неповноту дослідження судами обставин справи, що виключає можливість перевірки правильності ухвалених у справі рішень, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 20.10.2016 р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.02.2017 р. у справі № 802/1308/16-а - скасувати.

Справу № 802/1308/16-а направити на новий судовий розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис) І.В. Приходько
Судді: (підпис) І.О. Бухтіярова
(підпис) О.А. Веденяпін