Справа № 201/1358/17 (2-а/201/81/2017)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року справа № 201/1358/17 (2-а/201/81/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередниченка В.Є.

суддів: Іванова С.М. Панченко О.М.

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2017 року у справі №201/1358/17 (2-а/201/81/2017) за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 16 січня 2017 року звернулася до суду з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, згідно з яким, просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у відновленні з 01 червня 2015 року виплати пенсії за віком;

- зобов'язати відповідача відновити виплату позивачу пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» починаючи з 01 червня 2015 року по 15 вересня 2016 року дату звільнення у відставку.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає про те, що вона перебуває на обліку у відповідача та їй з 22.09.2007 року було призначено пенсію за віком у відповідності до положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Зазначає про те, що відповідач не мав підстав для припинення позивачу виплати пенсії, оскільки пенсія позивачу призначено у відповідності до положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а не на підставі Закону України «Про державну службу» або Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2017 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на відновлення виплати пенсії. Крім того в доводах апеляційної скарги відповідач зазначає про порушення позивачем строку звернення до суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивачу з 22 вересня 2007 року призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», виплата якої була тимчасово припинена з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року та з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

ОСОБА_1 27 вересня 2016 року звернулася до відповідача із заявою про поновлення та проведення виплат пенсії за віком за період часу припинення виплати пенсії до часу звільнення у відставку.

Відповідач листом від 03 жовтня 2016 року повідомив позивача про відсутність підстав для виплати пенсії у період роботи позивача на посаді судді.

Правомірність дій відповідача щодо невиплати позивачу пенсії за період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року та з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частин 1,2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа:

1) дізналася або 2) повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пенсійні виплати є періодичними, щомісячними платежами, які отримує безпосередньо особа, якій вони призначені, а отже позивач про порушення своїх прав повинен був дізнатися при реалізації свого права на отримання щомісячної суми призначеної йому пенсії, тобто починаючи з дати коли позивач не отримала чергову виплату пенсії квітень 2015 року.

Згідно зі статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Слід зазначити й про те, що практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» яка є джерелом права, свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строку для звернення до суду за захистом порушених прав.

Встановлене законом обмеження строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Враховуючи те, що позивач про порушення своїх прав повинна була дізнатися при реалізації свого права на отримання щомісячної суми призначеної їй пенсії, тобто починаючи з квітня 2015 року, при цьому з позовом до суду вона звернулася 16 січня 2017 року, суд апеляційної інстанції зробив висновок щодо пропуску позивачем строку звернення до суду та необхідності залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 за період з 01 червня 2015 року по 15 липня 2016 року, включно.

Щодо вимог позивача в частині зобовязання відповідача поновити виплату їй пенсії за віком починаючи з 16 липня 2016 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Положеннями статті 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлено порядок та умови виплати пенсії.

У відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII, 24.12.2015 року абзаци перший та другий частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» викладено у наступній редакції «тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Крім того, статтею 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» було встановлено, що тимчасово, у період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про прокуратуру», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються; у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на інших посадах/роботах щомісячне довічне грошове утримання, розмір якого перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII було передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/довічне грошове утримання призначаються, зокрема відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Однак, 08.06.2016 року Конституційним Судом України прийнято рішення № 4-рп/2016 (справа №1-8/2016), яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 року у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010 року у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 року;

- пункту 5 розділу III Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року в частині скасування з 01.06.2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016 визнано неконституційною заборону виплати з 01.04.2015 року і з 01.01.2016 року пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року особам, які працюють на посаді судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

При цьому, у вказаному рішенні Конституційним Судом України визначено зазначені нормативно-правові акти як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Відтак, Рішення Конституційного Суду України №4-рп/2016 від 08.06.2016 року в частині визнання неконституційними положень вказаного законодавства підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли після 08.06.2016 року та зворотної сили не має.

Верховний Суд України, рішення якого відповідно до положень статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України мають враховуватись іншими судами України, у постанові від 06 жовтня 2015 року (справа № 308/108814-а) висловив правову позицію, згідно з якою з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону.

Тобто, з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України, а саме - 08 червня 2016 року у відповідача виник обовязок щодо поновлення виплати пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року особам, які працюють на посаді судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Отже, позивач, продовжуючи працювати на посаді судді отримала право на поновлення їй виплати пенсії, призначеної на загальних підставах у період з 08 червня 2016 року.

Враховуючи встановлені законом строки звернення до суду, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню за період з 16 липня 2016 року по 15 вересня 2016 року дату звільнення у відставку.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Керуючись пунктами 3 частини 1 статті 198, статтею 207 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2017 року у справі №201/1358/17 (2-а/201/81/2017) скасувати та прийняти нову постанову.

Визнати неправомірними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період з 16 липня 2016 року по 15 вересня 2016 року дату звільнення у відставку.

Зобовязати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період з 16 липня 2016 року по 15 вересня 2016 року дату звільнення у відставку.

Позов в частині вимог щодо зобовязання Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі відновити виплату ОСОБА_1 пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» починаючи з 01 червня 2015 року по 15 липня 2016 року, включно, - залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко