Справа № 165/2678/16-а, 2а-165/26/17
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 р. № 876/3229/17
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Ільчишин Н.В.,

секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Нововолинсько-Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на постанову Нововолинського міського суду Волинської області від 09 лютого 2017 року у справі №165/2678/16-а за позовом ОСОБА_2 до Нововолинсько-Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

20.12.2016 ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (далі - Управління), просила визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії у зв'язку з збільшенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії у розмірі не нижчому ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.09.2015 та зобов'язати відповідача виплатити різницю між фактично отриманою та належною до оплати суму пенсії з 01.09.2015 до моменту здійснення перерахунку пенсії.

Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 09.02.2017 замінено первісного відповідача належним - Нововолинсько-Іваничівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Волинської області.

Постановою Нововолинського міського суду Волинської області від 09.02.2017 позов задоволено частково: визнано неправомірними дії Нововолинсько-Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_2 у зв'язку із збільшенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; зобов'язано Нововолинсько-Іваничівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 у розмірі, не нижчому ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у відповідності до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 20 червня 2016 року; зобов'язано Нововолинсько-Іваничівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області виплатити ОСОБА_2 різницю між фактично отриманою та належною до оплати сумою пенсії за період з 20 червня 2016 року до моменту здійснення перерахунку пенсії.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Нововолинсько-Іваничівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області подало апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Нововолинського міського суду Волинської області від 09.02.2017 та прийняти нове рішення про визнання дій відповідача правомірними. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Відповідно до Постанови КМУ від 26.03.2008 №265 встановлення щомісячної державної адресної допомоги до розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, для достроково призначених пенсій відповідно до п.7-2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено. Позивач звернулась до Управління із заявою про призначення пенсії за віком 12.03.2014, скориставшись правом дострокового виходу на пенсію наданим п.7-2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Так як пенсія позивачу призначена достроково на 30 місяців відсоток, на який зменшується її розмір, становить 15. При призначені пенсії враховано страховий стаж 38 років 8 місяців 3 дні. Вказує, що працівниками Пенсійного фонду не можуть бути проігноровані нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, а тому дії Управління вважає правомірними.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явилися, хоча належним чином повідомленні про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_2 пенсія за віком призначена з 12.03.2014 достроково на 30 місяців, відповідно до п.7-2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із зменшенням розміру пенсії на 15%.

У зв'язку з збільшенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, ОСОБА_2 звернулась в Управління з заявою щодо перерахунку пенсії з 01.09.2015 та з 01.05.2016.

Листом Управління від 05.12.2016 №150/л-01 в задоволені заяви відмовлено та зазначено, що загальний розмір пенсії ОСОБА_2 обчислюється наступним чином: до нарахованої пенсії за віком здійснюється доплата до розміру прожиткового мінімуму, доплата за понаднормовий стаж та отримана сума зменшується на 15 відсотків за достроковий вихід на пенсію (а.с.6-7).

Вважаючи таку відмову Управління неправомірною, ОСОБА_2 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуване рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з ст.46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до п.7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, в редакції чинній на час призначення пенсії, (далі - Закон №1058-IV) до 1 січня 2015 року право дострокового виходу на пенсію за віком мають жінки, яким виповнилося 55 років, за наявності страхового стажу не менше 30 років та за умови звільнення з роботи. У цьому випадку розмір їх пенсії, обчислений відповідно до статті 27 та з урахуванням статті 28 цього Закону, зменшується на 0,5 відсотка за кожний повний чи неповний місяць дострокового виходу на пенсію. Зменшення розміру пенсії за віком застосовується протягом усього періоду отримання пенсії незалежно від її виду.

Згідно з ч.1 ст.28 Закону №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом (ч.3 ст.28 Закону №1058-IV).

Згідно з ст.17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 №2017-III до числа основних державних соціальних гарантій включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат. Основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до положень ст.2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 №966-XIV прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім'ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України.

Таким чином, пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ч.3 ст.4 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Згідно з ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2015 року - 949 грн., з 1 вересня - 1074 грн.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2016 року -1074 грн., з 1 травня - 1130 грн., з 1 грудня - 1208 грн.

Частиною 3 ст.42 Закону №1058-IV, в редакції чинній на час звернення щодо перерахунку пенсії, тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону. Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

З 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов'язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Таким чином, на підставі системного аналізу вказаних законодавчих положень суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, а перерахунок проводиться з дня встановлення цього мінімуму.

При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до п.7-2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV у разі коли жінка, якій достроково призначено пенсію, до досягнення віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працевлаштувалася, виплата дострокової пенсії на час роботи припиняється. У цьому випадку після досягнення віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, відсоток, на який зменшено розмір пенсії, переглядається з урахуванням кількості повних місяців страхового стажу, набутого за період роботи після дострокового виходу на пенсію. Відсоток, на який було зменшено розмір пенсії, також може бути переглянуто з урахуванням відповідної кількості повних місяців страхового стажу, якщо особа після досягнення віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, продовжує працювати і відмовилася від отримання пенсії.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, пенсію позивачу виплачується в порядку та у розмірі, відповідно до Закону №1058-IV з урахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 №265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» та станом на 01.04.2016 розмір пенсії позивача становить 949 грн. (723,17 грн. - розмір пенсії за віком; 406,83 грн. - доплата до прожиткового мінімуму, (-178,18 грн.) - зменшення за достроковий вихід на пенсію 15%), що менше розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік».

Водночас, п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 №265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» встановлено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, крім осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), не досягає 949 гривень, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру.

Так, покликання Управління на Постанову №265 суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки згідно з положеннями ст.8 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, тоді як п.2 Постанови №265 суперечить ст.46 Конституції України, нормам Законів України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», «Про прожитковий мінімум», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Водночас, застосування положень Постанови №265 у 2016 році, не може позбавляти особу її конституційного права на належний рівень життя, який не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визначено, що оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Окрім того, Конституційний суд України у рішенні від 25.01.2012 №3-рп/2012 вказав, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач неправомірно відмовив ОСОБА_2 в перерахунку пенсії та не врахував вимог законодавства, згідно з якими мінімальний розмір пенсії встановлюється із прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність.

Суд апеляційної інстанції також зауважує, що згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Петриченко проти України» (Заява №2586/07) від 12 липня 2016 року визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв'язку з тим, що у цій справі національні суди не розглянули доводи заявника з прямим посиланням на статтю 46 Конституції України про те, що розмір його пенсії був нижчим від встановленого у відповідний час прожиткового мінімуму. Аналогічних висновік Європейський суд з прав людини дійшов у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine) та у справі «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine) (заява № 5231/04, від 7 жовтня 2010 року).

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо неправомірності дій відповідача та зобов'язання провести позивачу перерахунок та виплату пенсії в розмірі, не нижчому ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у відповідності до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 у розмірі, не нижчому ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у відповідності до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням вимог ст.99 КАС України та дати звернення позивача з позовом до суду - 20.12.2016, підлягають до задоволення з 20.06.2016р., що судом першої інстанції вирішено вірно.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що щомісячні пенсійні виплати здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому у разі виникнення підстав для перерахунку розмірів таких пенсій визначається лише дата, з якої особа має право на її перерахунок чи отримання пенсії у певному розмірі. Обмеження періоду, протягом якого суб'єкт владних повноважень має здійснювати обчислення пенсії відповідно до вимог закону, є безпідставним та суперечить вимогам статті 19 Конституції України.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд України у постанові від 01.10.2013 (справа 21-338а13), який відповідно до вимог ст.244-2 КАС України є обов'язковим для врахування судами при розгляді справ у подібних правовідносинах.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню з 20.06.2016 та з врахуванням позиції Верховного суду України, виплати перерахованої позивачу пенсії слід здійснювати і надалі, враховуючи виникнення законодавчих підстав для перерахунку розміру пенсії: встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивач не оскаржує постанову суду в частині відмови в позові, а тому в силу приписів ст.195 КАС України, така відмова не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Нововолинсько-Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області залишити без задоволення, а постанову Нововолинського міського суду Волинської області від 09 лютого 2017 року у справі №165/2678/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді М.А. Пліш

Н.В. Ільчишин

Повний текст Ухвали складено 06.04.2017р.