Справа № 336/624/17
Суддя: Голубкова М. А.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 336/624/17
Провадження № 2-а/336/100/2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Голубкова М.А. розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

02.02.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1, із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 р.р; зобовязати управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 12 січня 2017 року відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати, з якої сплачено страхові внески в Україні, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2014-2016 рр.) та провести відповідні виплати; стягнути з управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, суму судових витрат, а саме: судовий збір у розмірі 640,00 грн. та суму витрат на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Позивач посилається на те, що він перебуваєна обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя з 08 листопада 2007 року отримує пенсію за вислугою років призначену у відповідності до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». З 09 листопада 2012 року ОСОБА_1 набув право на пенсію за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і 16 січня 2017 року звернувся до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя з заявою встановленої форми про призначення пенсії за віком у відповідності до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарних роки, що передують зверненню з заявою про призначення пенсії (2014-2016 рр.).

Листом № 41/М-1 від 26.01.2017 року управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя відмовило ОСОБА_1 в призначені пенсії у відповідності до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Та повідомило, що він отримую пенсію за вислугою років, а при переході на пенсію за віком пенсію буде розраховано із застосовуванням показника середньої заробітної плати в галузях економіки за 2007 рік (абз. 1 ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» при переході з одного виду пенсії на інший), що для нього є недоцільним, та порадило у разі незгоди звертатися до суду.

Позивач вважає дії відповідача неправомірними, посилаючись на те, що він просив вперше призначити йому пенсію відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вимог ст. 40 Закону, а УПФУ в Шевченківському районі м. Запоріжжя проводить переведення з одного виду пенсії на інший, залишаючи показник середньої заробітної плати в галузях економіки України за 2007 рік. Позивач вважає, що відповідачем ототожнені поняття: перехід та переведення, вид пенсії по закону № 1058 та різні інші види пенсії за іншими законами. Різниця в зазначених поняттях полягає у тому, що при переведенні з одного виду пенсії на інший застосовується показник заробітної плати, з якого обраховувалась пенсія при призначенні її вперше, а при призначенні пенсії використовується показник середньої заробітної плати за три роки перед призначенням пенсії.

Представник відповідача надав суду письмові заперечення, в яких просить суд вимоги позивача щодо визнання протиправними дій відповідача та зобовязання вчинення дій залишити без задоволення у звязку із тим, що у відповідності до ст. 42 зазначеного Закону за бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в ч.1 ст. 40 Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення пенсії. Відтак підстави для перерахування пенсії відсутні, просить у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Позивач ОСОБА_1 народився 08 листопада 1952 року, перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя та отримує пенсію за вислугу років з 08 листопада 2007 року у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Після призначення пенсії позивач продовжував працювати.

З 09 листопада 2012 року позивач набув право на пенсію за віком на загальних підставах у відповідності до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки мені виповнилося 60 років.

Після досягнення пенсійного віку, 16 січня 2017 року позивач звернулася до відповідача з заявою встановленого зразка про перехід з пенсії за вислугою років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування».

Але, управлінням Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя відмовило ОСОБА_1 в призначені пенсії у відповідності до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та повідомило, що у випадку призначення пенсії за віком буде застосовано показник середньої заробітна плата по України за 2007 рік.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Таким чином, громадяни України, які мають право одночасно на різні види пенсій, наділені правом обирати, у відповідності до якого закону їм отримувати пенсію, вид пенсії, яку вони хочуть отримувати, та час, з якого вони будуть отримувати дану пенсію.

У разі, якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції, чинній на час призначення мені пенсії, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачу 08 листопада 2007 року управлінням Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя було призначено пенсію по вислузі років у відповідності до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В свою чергу, 16.01.2017 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Проте, на момент призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, позивач не мала права на жодний інший вид пенсійного забезпечення.

Станом на день звернення з заявою про призначення пенсії за віком позивач повністю відповідала вимогам, встановленим ст. 26 Закону № 1058.

Згідно з частиною третьою статті 45 Закону № 1058 з урахуванням змін, внесених Законом України "Про заходи по законодавчому забезпеченню реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 № 3668-УІ переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних, органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої, заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Посилання відповідача на вказану норму суд до уваги не приймає, оскільки, застосування показника середньої заробітної плати за 2007 рік суперечить вказаній нормі, так як в ній йдеться про переведення з одного виду на інший вид, у разі застосування показника середньої заробітної плати при нарахуванні попередньої пенсії. Іншими словами вказана норма застосовується до тих видів пенсій, які регулюються саме Законом № 1058.

Оглянувши матеріали пенсійної справи, та проаналізувавши викладені норми законодавства, суд встановив, що при призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років, показник середньої заробітної плати по галузях економіки не застосовувався.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що реалізація права позивача на пенсію на підставі Закону № 1058 проводиться вперше.

Таким чином, особам, які звернулися за призначенням пенсій в 2017 році, пенсії повинні призначатися із застосуванням усередненого показника заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в Україні за 2014-2016 роки.

Подібна правова позиція була також висловлена Верховним Судом України у постанові від 29 листопада 2016 року по справі № 133/476/15-а.

Відповідно до частини першої статті 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи, що Законом № 1058 не передбачена пенсія по вислузі років, дії відповідача щодо переведення з пенсії по вислузі років на пенсію за віком відповідно до вищезазначеного закону протиправними, оскільки в даному випадку має місце призначення іншої пенсії за іншим законом.

Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачається лише тимчасова виплата даним категоріям громадян. Крім того, кошти УПФУ за виплату та доставку пенсій повертаються підприємствами, на яких працювали особи, зазначені в абз. 1 даного пункту.

Тобто, даний вид пенсії виплачується не Пенсійним фондом, а підприємством, на якому позивач працювала, не за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі, як встановлено Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (1. пенсії за віком, пенсія по інвалідності, пенсія у зв'язку з втратою годувальника), а за рахунок підприємства.

Крім того, після отримання права на пенсію за вислугу років, ОСОБА_1 продовжував працювати та сплачувати у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Таким чином, при призначенні позивачеві пенсії за віком на загальних підставах у відповідності до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ОСОБА_1 має бути розраховано пенсію з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 даного Закону, із застосуванням показника середньої зарплати з якої сплачено страхові внески в Україні, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2014-2016 роки).

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З огляду на зміст та обсяг заявлених вимог, які стосуються зобовязання відповідача призначити пенсію за віком, із застосуванням показника середньої зарплати, з якої сплачено страхові внески в Україні, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком тобто 2014, 2015 та 2016 роки, з 16.01.2017 року тобто з дати призначення позивачу пенсії за віком, згідно з розпорядженням про призначення пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Із наведеного випливає, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Відповідно до квитанції, яка міститься в матеріалах справи, позивачем сплачено 640 грн. судового збору на рахунок Державного бюджету України в особі Управління ДКСУ в Шевченківському районі міста Запоріжжя Запорізької області. Тож, ця сума підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок Державного бюджету України.

При вирішенні питання про стягнення судових витрат на правову допомогу не на користь позивача, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до яких в цивільних справах граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою сторін, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Водночас, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно роз'яснень у п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а її у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження обставин надання правової допомоги ОСОБА_1 при розгляді даної справи суду були надані укладений між ОСОБА_1 та адвокатським обєднанням «Довіра» договір про надання юридичних послуг від 16.01.2017 р., квитанції про витрати на правову допомогу на загальну суму 1500 гр.00 коп.

Водночас, належних документальних підтверджень факту внесення грошових коштів у касу адвоката та сплати суми гонорару відповідно до п. 3.1. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, до справи не надано.

З урахуванням цих обставин судові витрати на правову допомогу у даній справи свого підтвердження належними доказами не знайшли, тому вимоги про стягнення таких витрат суд залишає без задовлення. Таким чином, позивач має право на відшкодування понесених витрат, повязаних з розглядом справи судового збору за подачу адміністративного позову в розмірі 640 грн.

На підставі наведеного, керуючись ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст.ст. 8, 26, 40, 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 4-18, 86, 94, 99, 106-118, 158-163, 183-2 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання вчинення дій задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя щодо відмови в призначенні, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, пенсії за віком у відповідності до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2014, 2015 та 2016 роки.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя призначити, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, пенсію за віком, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати, з якої сплачено страхові внески в Україні, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2014-2016 рр.) та провести відповідні виплати, з 12 січня 2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, судові витрати, а саме судового збору за подачу адміністративного позову в розмірі 640,00 грн.

В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня отримання копії постанови суду.

Суддя Голубкова М.А.