Справа № 813/593/17
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-03-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2017 року № 813/593/17

о 17 год. 51 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Палюк М.М, розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу № 813/593/17 за адміністративним

позовом ОСОБА_1, представник - Шумелда Р.Р.
до Генеральної прокуратури України, представник - Цинайко Н.І. Прокуратури Житомирської області, представник - Цинайко Н.І. за участю третьої особи: Державної казначейської служби України, представник - не прибув
про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративними позов, в якому із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

- Стягнути з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 140 679,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Львівського окружного адміністративного суду 30.03.2016 року у справі № 813/1167/15 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, прокуратури Житомирської області, за участю третьої особи Державна казначейська служба України поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Житомирської області з 27.02.2015 року, стягнуто з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 182882 грн. 70 коп.

27.09.2016 року ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду Апеляційну скаргу Генеральної Прокуратури України залишено без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.03.2016 року у справі № 813/1167/15 - без змін.

У строки встановлені законом позивача на посаді не поновлено.

Позивач зазначає, що у відповідача був обов'язок негайного виконання рішення суду від 30.03.2016 року в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Відповідно період з 30.03.2016 року по 28.02.2017 року, є періодом невиконання виконання рішення суду щодо поновлення позивача на роботі.

Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали суду додаткові пояснення, просили позов задоволити повністю.

Позиція відповідача 1 - Генеральної прокуратури України викладена у запереченні на адміністративний позов, в якому відповідач 1 просить відмовити в задоволенні позову, з підстав, що до Генеральної прокуратури України документи органів державної виконавчої служби щодо примусового виконання судового рішення не надходили.

ОСОБА_1 також не подавав до Генеральної прокуратури України і заяву про добровільне виконання судового рішення про поновлення на посаді, що слугувало б підтвердженням його волевиявлення продовжувати фактичну службу на відповідній посаді прокурора. Наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді не видано.

Також відповідач 1 зазначає, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту своїх прав, що є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечення підтримала, надала суду додаткові пояснення, просила суд в задоволені позову відмовити повністю.

Третя особа, участі уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, хоча належним чином була повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідачів, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

30.03.2016 року постановою Львівського окружного адміністративного суду по справі № 813/1167/15 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Генеральної прокуратури України, прокуратури Житомирської області, за участю третьої особи Державна казначейська служба України поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Житомирської області з 27.02.2015 року, стягнуто з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 182882 грн. 70 коп.

На час відкриття провадження у даній справі вказана постанова суду в частині поновлення ОСОБА_1 не виконана.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженою постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, КАС України.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно ст. 236 цього ж Кодексу, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Судом встановлено, що 30.03.2016 року постановою Львівського окружного адміністративного суду по справі № 813/1167/15 адміністративний позов задоволено повністю, якою поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Житомирської області з 27.02.2015 року, стягнуто з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 182882 грн. 70 коп.;

Постанову в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 та стягнення на його користь середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 14067,90 грн. 90 коп. звернено до негайного виконання.

27.09.2016 року ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду Апеляційну скаргу Генеральної Прокуратури України залишено без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.03.2016 року у справі № 813/1167/15 - без змін.

Судом частково враховується обґрунтування адміністративного позову позивачем про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки виконання судового рішення, а саме в сумі 146708,10 грн. за період з 31.03.2016 року по 12.02.2017 року (219 днів вимушеного прогулу), оскільки відповідачами не надано суду жодних належних та допустимих доказів виконання згаданого рішення суду у вказаний період в частині поновлення позивача на посаді, що підлягала негайному виконанню.

Судом не враховуються обґрунтування позовних вимог позивача про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 13.02.2017 року по 28.02.2017 року в сумі 8038,08 грн., оскільки 13.02.2017 року судом відкрито провадження у справі і закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Відповідно судом не надається оцінка в цій частині позовних вимог, оскільки такі обґрунтовані періодом вже після відкриття провадження у даній справі, а предметом судової діяльності є спір (спірні правовідносини), що виникли до відкриття провадження у справі. Щодо правовідносин, які на момент відкриття провадження у справі не існували суд не має права ухвалювати рішення. Однак вказана обставина не позбавляє права позивача на звернення до суду із такими ж позовними вимогами за період після 13.02.2017 року.

Судом не враховуються заперечення відповідачів, оскільки згідно правової позиції Верховного суду України викладеної в постанові від 15.06.2015 року (копія якої є у справі), правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані позивачем переконують в обґрунтованості позовних вимог.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, із врахуванням повноважень суду згідно ст. 162 КАС України, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Згідно ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 159-163, 167 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задоволити частково.

2. Стягнути з Генеральної прокуратури України (м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ідентифікаційний код 00034051) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1) середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 146708,10 грн.

3. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанова складена в повному обсязі 03.04.2017 року.

Суддя Гавдик З.В.