Справа № 816/396/17
Суддя: Л.О. Єресько
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року м. ПолтаваСправа № 816/396/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Єресько Л.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко О.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Полтавський машинобудівний завод" до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

10 березня 2017 року Публічне акціонерне товариство "Полтавський машинобудівний завод" (надалі також - позивач, ПАТ "Полтавамаш") звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Полтавській області (надалі також - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 02.03.2017 № 16-01-258/155-123 у розмірі 96 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що оскаржувану постанову винесено на підставі необґрунтованих висновків контролюючого органу про порушення вимог трудового законодавства, яке полягало у відсутності трудових договорів з найманою фізичною особою ОСОБА_3 Позивач пояснював, що ОСОБА_3 було укладено цивільно-правовий договір про надання послуг, що також не заборонено чинним законодавством. Оскільки висновки відповідача, про які зазначено в акті перевірки, зроблено без урахування всіх істотних обставин, винесена постанова про накладення штрафних санкцій є неправомірною та підлягає скасуванню.

Представник позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на правомірність висновків акту перевірки. Пояснював, що характер відносин, які склались між ПАТ "Полтавський машинобудівний завод" та ОСОБА_3 є саме трудовими, а не цивільно-правовими. Таким чином, позивачем порушено приписи ст. 265 КЗпП України, а саме не оформлено належним чином трудові відносини з ОСОБА_3 шляхом укладення трудового договору у відповідності до ст. 24 КЗпП України.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що 23.01.2017 Управлінням Держпраці у Полтавській області отримано від Виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності листа від 17.01.2017 №01-08-114 щодо проведення перевірки ПАТ "Полтавамаш" з питань дотримання законодавства про працю, вході якої встановити чи не допущено порушень законодавства при введенні нової штатної одиниці перекладача із посадовим окладом 6000,00 грн. та персональною надбавкою 4000,00 грн.; чи не допущено порушень законодавства при прийнятті ОСОБА_3 на посаду перекладача; чи правомірно виплачено ОСОБА_3 премії за своєчасне виконання виробничих завдань по обсягу реалізації продукції у жовтні та листопаді 2016 року; чи не мають дії ОСОБА_3 та посадових осіб ПАТ "Полтавамаш" ознак зловживання, спрямованого виключно на заволодіння коштами Фонду у значних розмірах /а.с. 55/.

01 лютого 2017 року відповідач звернувся до Державної служби України з питань праці з листом №02-09/525 на отримання згоди щодо проведення позапланової перевірки ПАТ "Полтавамаш".

Наступного дня, Управлінням Держпраці у Полтавській області отримано згоду №1195/4.3/4.2-ДП-17 від 03.02.2017 Державної служби України з питань праці на проведення позапланової перевірки ПАТ "Полтавамаш" /а.с. 56/.

На підставі згоди Державної служби України з питань праці №1195/4.3/4.2-ДП-17 від 03.02.2017 та у звязку з надходженням листа Виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Управлінням Держпраці у Полтавській області винесено наказ №19-П від 06.02.2017 "Про проведення позапланових перевірок", відповідно якого, посадовим особам Управління наказано здійснити проведення позапланової перевірки, зокрема, ПАТ "Полтавамаш".

Відповідно до направлення на проведення перевірки суб'єкта господарювання №233 головному державному інспектору Управління Держпраці у Полтавській області Гусці Н.М. було доручено провести позапланову перевірку на предмет додержання законодавства про працю та про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, в частині: оформлення при прийнятті на роботу; оплати праці та правильності призначення допомоги по вагітності та пологах найманим працівникам субєктом господарювання - ПАТ "Полтавамаш", що знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Маршала Бірюзова, 27 /а.с. 57/.

В подальшому на підставі наказу від 06.02.2017 №19-П, направлення на перевірку №233, головним державним інспектором Управління Держпраці у Полтавській області Гускою Н.М. проведено перевірку додержання ПАТ "Полтавамаш" законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, за результатами якої складено акт від 17.02.2017 № 16-01-258/155 /а.с. 58-65/.

Перевіркою виявлено порушення позивачем вимог статті 24 КЗпП України, а саме неналежне оформлення трудових відносин ПАТ "Полтавамаш" з ОСОБА_3, з якою 01.09.2016 року укладено цивільно-правову угоду №102, яка на думку органу Держпраці має ознаки трудового договору.

02.03.2017 за наслідками проведення вищевказаної перевірки Управлінням Держпраці у Полтавській області видано постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 16-01-258/155-123, якою на підставі абз. 2 ч. 2 статті 265 КЗпП України на ПАТ "Полтавамаш" накладено штраф у розмірі 96 000 грн /а.с. 25/.

Позивач не погодився із вказаною постановою та оскаржив її до суду.

Надаючи правову оцінку рішенню суб'єкта владних повноважень, суд виходить із такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Основними нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини є: Закон України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, Положення про Державну службу України з питань праці затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затверджений наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 р. № 390.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №100 Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України утворено Державну службу України з питань праці, реорганізувавши шляхом злиття територіальні органи Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки і Державної інспекції з питань праці.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №929-р Питання Державної служби з питань праці на Державну службу України з питань праці покладено здійснення функцій і повноважень Державної інспекції з питань праці, що припиняється.

Положення про Державну службу України з питань праці затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі - Положення).

Відповідно до п.1 вказаного Положення Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За приписами підпункту 9 пункту 4 Положення, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.

Підпунктом 54 пункту 4 Положення передбачено, що Державна служба України з питань праці має право накладати у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення).

В цьому випадку Управління Держпраці у Полтавській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці.

Процедура проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці, встановлена Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 р. № 390.

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці (далі - Інспектор).

Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Планові перевірки проводяться з періодичністю, яка визначається відповідно до критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності суб'єктами господарювання у частині додержання вимог законодавства про працю та визначається періодичність здійснення планових заходів державного нагляду (контролю), наведених у додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2010 року №1059.

Позапланова перевірка проводиться незалежно від кількості раніше проведених перевірок за наявності підстав, визначених Законом України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення. Разом з тим, інспекторам забороняється виступати посередниками, арбітрами чи експертами під час розгляду трудових спорів.

За результатами перевірки, що передбачено пунктом 7 Порядку № 390, складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України Про зайнятість населення визначається Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі - Порядок).

У відповідності до п. 2 Порядку штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

У відповідності до п.3 Порядку уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складання акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

З 1 січня 2017 року збільшена фінансова відповідальність роботодавців за порушення законодавства з питань оплати праці з метою запобігання «тіньової» зайнятості, легалізації заробітної плати.

Так, Законом України від 06.12.2016 № 1774-VIII „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України внесено зміни до ст. 265 Кодексу законів про працю України, згідно з якими, юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу, зокрема, у разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

На підставі статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 1 січня 2017 року в Україні встановлена мінімальна заробітна плата у місячному розмірі 3200 гривень.

Відповідач постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 02.03.2017 за порушення позивачем вимог ст. 24 КЗпП України, у відповідності до ч. 2 ст. 265 КЗпП України застосував до ПАТ "Полтавамаш" штраф в розмірі 96000 гривень (3200 грн. х 30 х 1 кількість працівників).

Суд зауважує, що постанови про накладення штрафу за порушення вимог ст. 24 КЗпП України вносяться у разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Законодавством визначено досить суворі фінансові санкції для роботодавців за порушення в оформленні трудових відносин з працівниками, метою винесення постанов є усунення конкретного виявленого порушення вимог трудового законодавства, які мають на меті забезпечення виконання вимог законів про працю та оплату праці, сплати до бюджету відповідних платежів.

Однак оскаржувана постанова винесена відповідачем за неналежне оформлення трудових відносин ПАТ "Полтавамаш" з ОСОБА_3, з якою 01.09.2016 року укладено цивільно-правову угоду, яка на думку органу Держпраці має ознаки трудового договору, що не відповідає законодавчо встановленій меті її винесення та, як наслідок, винесено за відсутності підтвердженого факту допущення позивачем вимог трудового законодавства.

Як вже зазначалось судом, постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 02.03.2017 № 16-01-258/155-123 прийнята відповідачем у зв'язку із тим, що цивільно-правова угода від 01.09.32017 №102, укладена між товариством та гр. ОСОБА_3, носить ознаки трудового договору, тобто 1 та 2 вересня 2016 року ОСОБА_3 перебувала у трудових відносинах з товариством без належного оформлення, що свідчить про порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України (далі КЗпП України).

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (стаття 1 КЗпП України).

Частиною 1 статті 1 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Як встановлено судом, між ПАТ "Полтавамаш" (замовник) та громадянином ОСОБА_3 (виконавець) укладено цивільно-правову угоду №102 від 01.09.2016. Відповідно до предмету вказаної угоди, замовник доручає, виконавець бере на себе зобов'язання виконати такі роботи: технічний переклад інформаційних буклетів про продукцію. Замовник зобов'язаний своєчасно прийняти й оплатити виконану Виконавцем роботу.

Вартість виконання робіт складає 909,09 грн. Нарахування коштів проводиться за фактично відпрацьований час, згідно діючих норм та розцінок. Виплата винагороди виконавцеві замовником здійснюється не пізніше 10 банківських днів після підписання акта здачі-приймання виконаних робіт (пункти 3.1-3.3 даної угоди).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Загальне визначення цивільно-правового договору міститься у статті 626 Цивільного кодексу України, згідно частини 1 якої договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦКУ).

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до частин 1-2 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Про укладання усних договорів та їх виконання свідчать наявні документи бухгалтерського обліку, обов'язковість складання яких передбачена вказаним Законом (акти виконаних робіт, рахунки на оплату, платіжні доручення).

Відтак, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг, виконання робіт тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Суд зазначає, що за цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов'язується за винагороду виконувати для підприємства індивідуально визначену роботу. Основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Тому цивільно-правові договори застосовуються, як правило, для виконання разової конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів і у разі досягнення цієї мети, договір вважається виконаним і дія його припиняється.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

При цьому за цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами не робиться. Водночас відповідно до п. а ч. 3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків зараховується до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію.

Отже, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від цивільно-правових є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Суд вважає за потрібне зазначити, що у випадку, коли фізичні особи не надавали замовнику трудових книжок, вони не входять до штату підприємства, не підлягають правилам внутрішнього трудового розпорядку, облік їхнього робочого часу замовником не здійснюється, заробіток осіб, з якими укладені договори, залежить виключно від кількісних показників виконання договору-кількості виконаних заявок замовника, а відносини між товариством та виконавцем не передбачають заздалегідь встановлених норм виконання робіт, мінімальної плати за договором, то вказані відносини відповідають ознакам договору про надання послуг.

Вказана правова позиція узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, яка викладена в ухвалі від 15.11.2012 року по справі № К-32239/10 (реєстраційний № 27563637 ).

Пунктами 3.1-3.3 угоди сторони погодили, що вартість робіт виконаних у відповідності до умов угоди складає 909,09 грн., а замовник зобов'язується після підписання акту здачі-приймання виконаних робіт виплатити виконавцю вказану суму.

Як слідує зі змісту цивільно-правової угоди від 01.09.2016 року, метою її укладання є виконання її стороною певного визначеного обсягу робіт. Предметом договору є виконання конкретних послуг по технічному перекладу інформаційних буклетів про продукцію підприємства. Фактично гр. ОСОБА_3 виконувалась індивідуально визначена робота.

Дія угоди припинена у зв'язку з повним виконанням сторонами своїх зобов'язань, що засвідчено підписанням акту здавання-приймання виконаних робіт по технічному перекладу інформаційних буклетів про продукцію від 02.09.2016 /а.с. 27/.

В судовому засіданні встановлено, що фактично винагорода за виконану роботу виплачена ОСОБА_3 одноразово по закінченню наданих послуг в розмірі 909,09 грн. із відрахуванням суми податків та підтверджується розрахунковим листом за вересень 2016 року, що в свою чергу також притаманно цивільно-правовим договорам /а.с. 70/.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов до висновку, що відносини, які виникли згідно цивільно-правової угоди №102 від 01.09.2016 року, укладеного між ПАТ "Полтавамаш" та ОСОБА_3, фактично є цивільно-правовими відносинами, до яких слід застосовувати норми цивільного законодавства.

Доводи відповідача про те, що цивільно-правова угода, укладена між товариством та ОСОБА_3 носить ознаки трудового договору, оскільки в розрахунковому листі по заробітній платі за вересень 2016 року ОСОБА_3 в графі "сума" зазначено "909,09" грн., в графі 2години2 - "16", в графі "днів" - "2", а у витягу з табелю обліку робочого часу за вересень 20156 проти прізвища ОСОБА_3 1 та 2 вересня 2016 року значиться позначка "8" годин, суд не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Предметом даної угоди є зобов'язання ОСОБА_3 (виконавця) надавати послуги по технічному перекладу інформаційних буклетів про продукцію підприємства. Вартість послуг визначена за домовленістю сторін в угоді і відображена в акті прийому-передачі виконаних робіт.

Поряд з цим, у вищезазначеній угоді не передбачено надання послуг виконавцем з фіксацією конкретного графіку роботи з погодинною організацією праці, з обліком робочого часу та необхідністю дотримання виконавцем певного трудового розпорядку. Оплата наданих послуг проводилась саме по факту наданих конкретних послуг за актом прийом-передачі, а не за сам процес виконання трудових обов'язків протягом трудового дня.

У поясненнях позивач вказував, що позначка "8" у табелі робочого часу навпроти прізвища ОСОБА_3 за 1 та 2 вересня 2016 року є помилкою табельщика, який був притягнений до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, пояснив, що трудовий договір з ОСОБА_3 адміністрацією підприємства укладено після припинення цивільно-правової угоди, упевнення в її кваліфікації 05.09.2016, на підставі заяви ОСОБА_3 від 02.09.2016, про що свідчить наказ про прийняття на роботу, трудова книжка, пропуск на підприємство /а.с. 28-32/.

Суд звертає увагу, що зазначення позивачем у табелі робочого часу та підрахунку заробітної плати за 1 та 2 вересня 2016 року прізвища ОСОБА_3 із позначкою "8" годин не спростовує факту укладення між ПАТ "Полтавамаш" та ОСОБА_3 цивільно-правового договору, який власноруч підписано останньою без зауважень.

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що факт допущення позивачем 1 та 2 вересня 2016 року до роботи неоформленого працівника гр. ОСОБА_3 не підтверджується належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Саме це положення Конституції України на найвищому рівні гарантує дотримання прав особи під час та в результаті вчинення органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх посадовими особами (суб'єктами владних повноважень, владними суб'єктами) відносно неї юридично значущих дій або прийняття рішень.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України одним із критеріїв правомірності рішень чи дій суб'єктів владних повноважень є використання повноважень з метою, з якою це повноваження надано.

Як зазначено судом вище, повноваження притягати до фінансової відповідальності роботодавців за порушення законодавства з питань оплати праці надано відповідачу з метою запобігання «тіньової» зайнятості та легалізації заробітної плати.

У даному випадку судом не встановлено ухилення підприємства позивача від легалізації заробітної плати вищеназваного працівника: трудові права останньої дотримано, всі загальнообв'язкові відрахування із заробітної плати працівника проведено бухгалтерією підприємства. що підтверджується відповідним платіжним дорученням.

Приймаючи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що відповідач скористався своїми повноваженнями не з тією метою, з якою йому таке повноваження надано, а лише за формальними підставами. А відтак, оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 11 цього ж Кодексу розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог ст. 24 КЗпП України, а отже і наявності підстав, передбачених ст. 265 КЗпП України, для прийняття оспорюваної постанови від 02.03.2017 № 16-01-258/155-123, якою на ПАТ "Полтавамаш" накладено штраф в розмірі 96 000,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Полтавський машинобудівний завод" до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 02.03.2017 № 16-01-258/155-123.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства "Полтавський машинобудівний завод" () судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1600 грн (одна тисяча шістсот гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Полтавській області ().

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 03 квітня 2017 року.

Суддя Л.О. Єресько