Справа № 809/498/17
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

"06" квітня 2017 р. справа № 809/498/17

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Могила А.Б., ознайомившись з матеріалами адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ДП "Сетам" про визнання протиправною відмову у вчиненні дій та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ДП "Сетам" про визнання протиправною відмову у вчиненні дій та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.01.2016 позивачем, як переможцем електронних торгів арештованим майном, було придбано транспортний засіб ГАЗ 31105-ЗНГ, 2007 р.в., ДНЗ: НОМЕР_1. Під час проведення державної реєстрації придбаного транспортного засобу стало відомо про накладення на нього арешту у порядку Кримінально-процесуального кодексу України під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000197. Листом Головного управління Національної поліції у Івано-Франківській області за № 12274/108/24/02-2016 від 18.11.2016 ОСОБА_1 відмовлено у знятті арешту із вищезазначеного транспортного засобу.

На думку позивача відмова Головного управління Національної поліції у Івано-Франківській області щодо зняття арешту із транспортного засобу ГАЗ 31105-ЗНГ, 2007 р.в., ДНЗ: НОМЕР_1 є протиправною, а тому просить її скасувати та зобов'язати відповідача зняти арешт із вказаного транспортного засобу.

Згідно з частиною 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові спори, що належать вирішувати в порядку кримінального судочинства (пункт 2 частини 3 статті 17 Кодексу).

Приписи пункту 1 частини 1 статті 3 Кодексу визначають справу адміністративної юрисдикції як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

При цьому частиною 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Зі змісту позовної заяви слідує, що спірні правовідносини виникли у зв'язку з протиправними, на думку позивача, діями Головного управління Національної поліції у Івано-Франківській області по відмові у знятті арешту із транспортного засобу.

Крім того, позивачем до позовної заяви додано копію ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17.03.2017, якою відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про скасування арешту на транспортний засіб, який накладено в рамках кримінального провадження №0000197, оскільки арешт в порядку статей 170-173 Кримінально-процесуального кодексу України не накладався.

З вказаної ухвали вбачається, що слідчим СВ СУ УМВС України в Івано-Франківській області від 06.10.2009 винесено постанову про накладення арешту на автомобіль ГАЗ 31105-ЗНГ, 2007 р.в., ДНЗ : НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4 Тобто, постанова від 06.10.2009 була прийнята в порядку Кримінально-процесуального кодексу України в рамках кримінального провадження.

Відповідно до пункту 9 Перехідних положень Кримінально-процесуального кодексу України, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Суд звертає увагу, що згідно з Рішенням Конституційного суду України від 23.05.2001 №6-рп/2001 кримінальне судочинство визначається як врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України, оскільки діяльність посадових осіб має свої особливості, не належить до сфери управлінської.

У рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 Конституційний Суд України вказав, що, здійснюючи перевірку заяв і повідомлень про злочини, прокурор, слідчий, орган дізнання діють до порушення кримінальної справи, однак вдаються до тих же способів і прийомів, що й під час збирання доказів у кримінальній справі. Отже, правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність вказаних суб'єктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі.

Аналіз вимог, заявлених у позовній заяві, та позиції Конституційного суду України дають суду підстави для висновку, що вирішення питання щодо дій відповідача, які регламентовані Кримінальним процесуальним кодексом України, не є управлінською діяльністю, і надання цим діям оцінки не входить до компетенції адміністративного суду.

Крім того, Вищий адміністративний суд України у Рішенні від 10.04.2014 № 5 "Про затвердження висновків щодо неналежності окремих категорій спорів до юрисдикції адміністративних судів" зазначив, що усі питання, що стосуються арешту майна, накладеного як засіб забезпечення кримінального провадження (накладення, зміна, скасування), є кримінально-процесуальними правовідносинами і повинні вирішуватися судом, що розглядає кримінальну справу.

Також, спільним листом Вищого адміністративного суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.03.2011 №334/8/13-11 (259/0/4-11) наголошено на тому, що при визначенні судової юрисдикції стосовно вирішення справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмета спірних правовідносин. Органи дізнання, слідства та прокуратури під час перевірки заяви про злочин та її вирішення виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції, відтак, такі спори не випливають із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій, а тому не належать до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Кримінально-процесуального кодексу України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

При цьому порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (ч. 1 ст.1 Кодексу).

Тобто, оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, які здійснені у рамках кримінального провадження, може відбуватися виключно за правилами, встановленими Кримінальним процесуальним кодексом України.

Підсумовуючи наведене, оскарження позивачем відмови у знятті арешту із вищезазначеного транспортного засобу повинно здійснюватися у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України, оскільки діяльність посадових осіб слідчих органів не належить до управлінської сфери, відтак позов ОСОБА_1 не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо таку заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.2, 17, 109, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за його позовом до Головного управління Національної поліції у Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ДП "Сетам" про визнання протиправною відмову у вчиненні дій та зобов'язання вчинити дії.

Повторне звернення до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію цією ухвали, разом з позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами, невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга на ухвалу подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили в порядку передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя /підпис/ Могила А.Б.