Справа № 814/2630/16
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2017-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

814/2630/16

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

про закриття провадження

10.03.2017 р. № 814/2630/16

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді – Лебедєвої Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання відповідача про закриття провадження у справі за адміністративним позовом Інгульського районного центру зайнятості до Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області про стягнення з Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області на користь Інгульського районного центру зайнятості кошти виплаченого матеріального забезпечення по безробіттю в сумі 12 653, 47 грн., -

В С Т А Н О В И В:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Інгульського районного центру зайнятості до Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області про стягнення з Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області на користь Інгульського районного центру зайнятості кошти виплаченого матеріального забезпечення по безробіттю в сумі 12 653, 47 грн.

Ухвалою від 07.12.2016 року Миколаївським окружним адміністративним судом провадження у даній справі було відкрито та призначено справу до судового розгляду.

13 лютого 2017 року представник Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області подав до суду клопотання про закриття провадження у справі, мотивоване тим, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства України.

Відповідач обгрунтовуючи своє клопотання зазначає, що Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Крім того, відповідачем зазначено, що предметом спору в даній справі є стягнення витрат на допомогу по безробіттю в якості відшкодування майнової шкоди, а не вякості оскарження бездіяльності відповідача по сплаті обов'язкових внесків згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", тому спір у вказаній справі не є публічно - правовим, оскільки жодна із сторін у даному спорі не виступають як суб'єкти владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України та не виконують владних управлінських функцій.

Представники сторін в судове засідання не з'явилися, надали клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

На підставі частини 4 статті 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд вважає, що клопотання відповідача підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно – правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до вимог ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

З метою забезпечення правильного й однакового визначення юрисдикції адміністративних судів Пленум Вищого адміністративного суду України прийняв постанову №8 від 20.05.2013 року «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», в якій зазначив, що за змістом ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Законодавство не містить визначення терміна "публічно-правовий спір". Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом п.1 ч.1 ст.3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування у сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема обов'язком доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей КАС є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до частини четвертої статті 50 КАС громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Правовий аналіз пунктів 1-4 частини четвертої статті 50 КАС свідчить, що громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб'єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб'єктів владних повноважень.

Крім того, пункт 5 частини четвертої статті 50 КАС, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків превентивного судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов.

Частиною четвертою статті 35 Закону № 1533-ІІІ передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному, у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, утримується із роботодавця.

Отже, спір про стягнення зазначених сум не є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, який у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції, а тому справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція висловнена в постанові Верховного Суду України від 20.09.2016 року по справі № 813/614/14.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З огляду на викладене, за суб`єктним складом сторін та суттю спору дана справа підлягає розгляду господарськими судами у порядку, визначеному Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене суд вважає клопотання відповідача про закриття провадження в адміністративній справі таким, що підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 2, 3, 17, 157, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області про закриття провадження у справі - задовольнити.

Провадження у справі за адміністративним позовом Інгульського районного центру зайнятості до Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області про стягнення з Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області на користь Інгульського районного центру зайнятості кошти виплаченого матеріального забезпечення по безробіттю в сумі 12 653, 47 грн. - закрити.

Роз’яснити позивачу, що повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського окружного адміністративного суду протягом п’яти днів з дня отримання копії ухвали. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Суддя Г. В. Лебедєва