Справа № 316/1757/16-а(2-а/316/113/16)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"04" квітня 2017 р. справа № 316/1757/16-а (2-а/316/113/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В., суддів: Чумака С. Ю., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 17 грудня 2016 року у справі №316/1757/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в м.Енергодар Запорізької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 16.11.2016 року (згідно поштового штампу на конверті) звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовом до Управління Пенсійного Фонду України в м.Енергодар Запорізької області, в якому просив визнати протиправними дії УПФУ в м.Енергодарі Запорізької області щодо відмови в призначенні йому пенсії по інвалідності з урахуванням вимог ч.4 ст.29 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов'язати відповідача призначити йому пенсію відповідно до ч.4 ст.29 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, визначених відповідно до абзацу 1 частини 1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та врахувати всі відповідні надбавки, збільшення, як інваліду війни ІІ групи з 25.10.2016 року.

Постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 17 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідач надіслав до апеляційного суду заяву, якою просив розглянути справу у відсутності його представника.

Відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обов'язковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За нормами пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, так як не прибула жодна з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду України в м.Енергодар Запорізької області з жовтня 2006 року та отримував пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання в порядку ст.30 Закону від 09.07.2003 року №1058 (а.с.117, 122).

В січні 2008 року відповідно до заяви ОСОБА_1 пенсійним органом перерахована позивачу пенсія як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС другої категорії (а.с.138-139).

В квітні 2010 року відповідно до заяви ОСОБА_1 від 10.02.2010 року його переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з урахуванням стажу та віку відповідно до п.2 Прикінцевих положень, пункту «б» ст.13 Закону України від 05.11.1991 року №1788 «Про пенсійне забезпечення» (далі по тексту - Закон №1788), враховуючи ст.55 Закону України від 28.02.1991 року №796 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто зі зменшенням пенсійного віку на 10 років, як учаснику ліквідації наслідків на ЧАЕС (а.с. 148-150).

Судом першої інстанції встановлено, що 25.10.2016 року позивач звернувся до Управління пенсійного фонду України в м.Енергодар Запорізької області з заявою щодо призначення йому пенсії відповідно до ст.29 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням всіх надбавок, підвищень чи збільшень, які передбачені інваліду війни ІІ групи (а.с.4).

Пенсійний орган листом за №94/Т-1 від 09.11.2016 року відмовив позивачу в задоволенні такої заяви (а.с.5).

ОСОБА_1 не погодився з таким рішенням пенсійного органу та оскаржив його до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно тексту адміністративного позову та апеляційної скарги, ОСОБА_1 не ставить питання про перехід на інший вид пенсії, а просить призначити йому пенсію по інвалідності на підставі ст.29 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі по тексту - Закон №1788).

Як вбачається з заперечень пенсійного органу, а також витребуваної судом апеляційної інстанції пенсійної справи ОСОБА_1, на теперішній час позивач отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з урахуванням стажу та віку відповідно до п.2 Прикінцевих положень, пункту «б» ст.13 Закону України від 05.11.1991 року №1788 «Про пенсійне забезпечення» (далі по тексту - Закон №1788), враховуючи ст.55 Закону України від 28.02.1991 року №796 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто зі зменшенням пенсійного віку на 10 років, як учаснику ліквідації наслідків на ЧАЕС.

Апелянт не заперечує та не спростовує вказаних вище обставин.

Колегія суддів зазначає, що з 01.01.2004 року пенсійне забезпечення громадян України здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV (далі по тексту - Закон №1058).

Відповідно до абзацу 2 пункту 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058 положення Закону №1788 діють виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років, тобто стаття 29 Закону №1788 не застосовується, оскільки стосується розміру пенсії по інвалідності, а не визначає право на пенсію.

Таким чином, вимоги позивача щодо призначення пенсії з урахуванням вимог ст.29 Закону №1788 є безпідставними, оскільки позивачу призначена пенсія за віком, про перехід на інший вид пенсії позивач заяви до пенсійного органу не подавав, а приписи ст.29 Закону№1788 на пенсію за віком не розповсюджуються.

Підстави для застосування іншого порядку визначення розміру пенсії позивачу відсутні.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, відмовляючи у застосуванні іншого порядку визначення позивачу пенсії за віком за ст.29 Закону №1788, діяв у межах та у спосіб, визначені Законом.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Згідно частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 17 грудня 2016 року у справі №316/1757/16-а залишити без задоволення.

Постанову Енергодарського міського суду Запорізької області від 17 грудня 2016 року у справі №316/1757/16-а залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції постановлена в порядку письмового провадження, набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: В.А. Шальєва