Справа № 823/360/17
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

823/360/17

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року справа № 823/360/17

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рідзеля О.А.,

при секретарі судового засідання - Мельниковій О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом першого заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області до Макіївської сільської ради Смілянського району Черкаської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов’язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області (далі - позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Макіївської сільської ради Смілянського району Черкаської області (далі - відповідач), в якому просить:

– визнати протиправною бездіяльність Макіївської сільської ради Смілянського району Черкаської області щодо незабезпечення проведення робіт з винесення меж заповідного урочища «Макіївське «Городище» та закріплення їх в натурі (на місцевості);

– зобов’язати Макіївську сільську раду Смілянського району Черкаської області відповідно до вимог чинного законодавства України забезпечити проведення робіт з винесення меж заповідного урочища «Макіївське «Городище» та закріплення їх в натурі (на місцевості).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Черкаської обласної ради від 15.11.2007 № 13-17/V «Про території та об’єкти природного-заповідного фонду області» з метою збереження та відтворення цінних природних комплексів, генофонду рослинного і тваринного світу на території області, за поданням державного управління охорони навколишнього природного середовища в області, в адміністративних межах с. Макіївка, створено заповідне урочище «Макіївське» «Городище», об’єкт природно-заповідного фонду області, що має особливе природоохоронне та естетичне значення – заповідне урочище місцевого значення, площею 24,0 га. Вказаним рішенням Черкаської обласної ради запропоновано землекористувачам та землевласникам, у віданні яких знаходяться території та об’єкти природно-заповідного фонду (згідно з додатком), спільно з місцевими радами, до 30.12.2008 розробити документацію по встановленню меж відповідних територій в натурі. Також, 08.02.2008 на підставі вказаного рішення Черкаської обласної ради, між землекористувачем - Макіївською сільською радою та Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області для забезпечення режиму охорони та збереження заповідного урочища «Макіївське» «Городище» в адміністративних межах с. Макіївка Смілянського району загальною площею 24,0 га, складено охоронне зобов’язання № 15. Разом з тим, за твердженням позивача та відповідно інформації викладеної у листі управління Держгеокадастру у Смілянському районі Черкаської області від 13.09.2016 № 8-28-0.5-3439/15-16 землевпорядна документація на вказаний об’єкт природно-заповідного фонду не розроблялась та не затверджувалась.

Представник Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області у судовому засіданні 23.03.2017 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, надіслав на адресу суду заяву про визнання адміністративного позову в повному обсязі та про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Розгляд справи розпочато у відкритому судовому засіданні, однак у зв’язку з прибуттям не всіх осіб, що беруть участь у справі, суд дійшов висновку продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснювати фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено таке.

Рішенням Черкаської обласної ради від 15.11.2007 № 13-17/V «Про території та об’єкти природного-заповідного фонду області» з метою збереження та відтворення цінних природних комплексів, генофонду рослинного і тваринного світу на території області, за поданням державного управління охорони навколишнього природного середовища в області, в адміністративних межах с. Макіївка, створено заповідне урочище «Макіївське» «Городище», об’єкт природно-заповідного фонду області, що має особливе природоохоронне та естетичне значення - заповідне урочище місцевого значення, площею 24,0 га. Вказаним рішенням Черкаської обласної ради запропоновано землекористувачам та землевласникам, у віданні яких знаходяться території та об’єкти природно-заповідного фонду, спільно з місцевими радами, до 30.12.2008 розробити документацію по встановленню меж відповідних територій в натурі.

Також, 08.02.2008 на підставі вказаного рішення Черкаської обласної ради, між землекористувачем - Макіївською сільською радою та Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області для забезпечення режиму охорони та збереження заповідного урочища «Макіївське» «Городище» в адміністративних межах с. Макіївка Смілянського району загальною площею 24,0 га, складено охоронне зобов’язання № 15.

Разом з тим, з інформації викладеної у листі управління Держгеокадастру у Смілянському районі Черкаської області від 13.09.2016 № 8-28-0.5-3439/15-16 судом встановлено, що проектна документація по визначенню земель, історико-культурного, природоохоронного та рекреаційного призначення на вказаний об’єкт не розроблена і межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) не встановлені, що стало підставою зверненню до суду з даним позовом.

Суд бере до уваги, що в силу положень статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може звернутися до суду щодо визнання протиправними дій чи бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії або утриматися від вчинення певних дій.

Відповідно до частини 3 статті 36-1 Закону України «Про прокуратуру» підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб’єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд враховує, що відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно ст. 43 Земельного кодексу України, землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об'єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об'єктів природно-заповідного фонду.

Згідно зі ст. 45 Земельного кодексу України, землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом.

Зокрема ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» від 16.06.1992 № 2456-XII (далі - Закон 2456-XII) визначено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об'єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об'єктів природно-заповідного фонду. Межі територій та об'єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об'єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об'єктів природно-заповідного фонду.

Згідно з ст.53 Закону 2456-XII, рішення про організацію чи оголошення територій та об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та встановлення охоронних зон територій та об'єктів природно-заповідного фонду приймається Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами.

Території та об'єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов'язання.

Статтею 60 Закону 2456-XII, охорона природних заповідників, біосферних заповідників, національних природних парків, а також ботанічних садів, дендрологічних парків, зоологічних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення, а також регіональних ландшафтних парків, управління якими здійснюється спеціальними адміністраціями, покладається на служби їх охорони, які входять до складу служби державної охорони природно-заповідного фонду України. Положення про службу державної охорони природно-заповідного фонду України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Органи місцевого самоврядування, місцеві державні адміністрації, виконавчі органи місцевого самоврядування сприяють охороні й збереженню територій та об'єктів природо-заповідного фонду, виконанню покладених на них завдань.

Законом, що визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування є Закон України «Про землеустрій» 22.05.2003 № 858-IV (далі - Закон № 858-IV).

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону № 858-IV, проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.

Частиною 2 статті 25 Закону № 858-IV, визначено види документації із землеустрою, зокрема і проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об'єктів.

Відповідно до ст. 47 Закону № 858-IV, проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об'єктів розробляються з метою:

а) збереження природного різноманіття ландшафтів, охорони довкілля, підтримання екологічного балансу;

б) створення місць для організованого лікування та оздоровлення людей, масового відпочинку і туризму;

в) створення приміських зелених зон, збереження і використання об'єктів культурної спадщини;

г) проведення науково-дослідних робіт;

ґ) встановлення меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг;

д) визначення в натурі (на місцевості) меж охоронних зон та інших обмежень у використанні земель, встановлених законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, а також інформування про такі обмеження землевласників, землекористувачів, інших фізичних та юридичних осіб.

Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об'єктів визначають місце розташування і розміри земельних ділянок, власників земельних ділянок, землекористувачів, у тому числі орендарів, межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого (округи і зони санітарної (гірничо-санітарної) охорони), рекреаційного та історико-культурного (охоронні зони) призначення, водоохоронних зон та прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів, а також встановлюють режим використання та охорони їх територій.

Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об'єктів розробляються на підставі укладених договорів між замовниками документації із землеустрою та її розробниками.

Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду розробляються для біосферних заповідників, природних заповідників, національних природних парків, регіональних ландшафтних парків, ботанічних садів, дендрологічних парків, парків - пам'яток садово-паркового мистецтва та зоологічних парків на землях та земельних ділянках, що включаються до складу цих територій без вилучення у землевласників та землекористувачів.

Рішення про затвердження проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон одночасно є рішенням про встановлення меж таких територій.

Статтею 19 Закону № 858-IV, визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать: а) організація і здійснення землеустрою; б) здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою; в) координація здійснення землеустрою та контролю за використанням і охороною земель комунальної власності; г) інформування населення про заходи, передбачені землеустроєм; ґ) вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону.

Згідно зі ст. 26 Закону № 858-IV, замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі.

Згідно з п. 2.1. Інструкції, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Підпунктом 2.3. розділу ІІ Інструкції, комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

З листа № 130/02-33 від 18.03.2017, судом встановлено, що Макіївська сільська рада Смілянського району Черкаської області рішенням № 19-6/VІІ від 31.01.2017 «Про необхідність закладення коштів на проведення реформи та затвердження плану природоохоронних заходів», зокрема серед іншого затверджено план природоохоронних заходів. Відповідно з п. 4 плану природоохоронних заходів до вказаного рішення Макіївської сільська рада, визначено у квітні 2017 року виготовити та встановити на території заповідного урочища «Макіївське «Городище» інформаційно-охоронні та межові знаки та у ІІ і ІІІ кварталі 2017 року винести в натурі межі заповідного урочища «Макіївське «Городище».

Відповідно до п. 34 та п. 37 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин; прийняття рішень про організацію територій і об’єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні.

Правовий аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у даному спорі саме на відповідача покладається обов'язок забезпечення та організації проведення робіт з винесення меж заповідного урочища «Макіївське «Городище» та закріплення їх в натурі (на місцевості) та саме до його компетенції віднесено забезпечення організації здійснення землеустрою, зокрема встановлення меж земельних ділянок на місцевості.

Встановлені в ході судового розгляду обставини свідчать про те, що Макіївською сільською радою межі земель заповідного урочища «Макіївське «Городище» не встановлено і не закріплено на місцевості, як і не прийнято відповідних рішень з даного приводу.

З урахуванням наведеного суд дійшов переконання, що відповідач, будучи обізнаним про наявність обов'язку із забезпечення проведення робіт з винесення меж заповідного урочища «Макіївське «Городище» не вжив достатніх заходів для виконання наведених повноважень, для захисту інтересів держави та місцевої громади. Відтак, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Макіївської сільської ради Смілянського району щодо незабезпечення проведення робіт з винесення меж заповідного урочища «Макіївське «Городище» та закріплення їх в натурі (на місцевості).

Суд зазначає, що бездіяльністю є певна форма поведінки особи, яка полягає у невиконанні нею дій, які вона повинна була і могла вчинити відповідно до покладених на неї обов'язків згідно із законодавством України.

Також, суд зазначає, що відповідач визнав адміністративний позов в повному обсязі та не заперечив проти його задоволення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 136 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач може визнати адміністративний позов протягом всього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо визнання адміністративного позову викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи.

Частиною 3 ст. 136 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення у зв'язку з відмовою від адміністративного позову, визнанням адміністративного позову чи примиренням сторін ухвалюється за правилами, встановленими статтями 112, 113 цього Кодексу адміністративного судочинства України.

Положеннями ч. 3 ст. 112 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі часткового визнання адміністративного позову відповідачем і прийняття його судом може бути прийнята постанова суду про задоволення визнаних відповідачем позовних вимог відповідно до статті 164 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Частиною 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Позивачем до матеріалів справи не надано документів, що підтверджують судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 14, 41, 94, 112, 136, 159-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Макіївської сільської ради Смілянського району Черкаської області щодо незабезпечення проведення робіт з винесенням меж заповідного урочища «Макіївське «Городище» та закріплення їх в натурі (на місцевості).

Зобов'язати Макіївську сільську раду Смілянського району Черкаської області відповідно до вимог чинного законодавства України забезпечити проведення робіт з внесення меж заповідного урочища «Макіївське «Городище» та закріплення їх в натурі (на місцевості).

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.А. Рідзель