Справа № 204/7445/16-а(2а/204/0214/2016)
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2017-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 березня 2017 рокусправа № 204/7445/16-а(2а/204/0214/2016)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Божко Л.А.

суддів: Лукманової О.М. Кругового О.О.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2016 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року позивач звернувся з позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську в якому просив визнати дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську щодо відмови у перерахунку належного йому розміру довічного грошового утримання протиправними та зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську провести перерахунок належного йому розміру довічного грошового утримання з урахуванням стажу його роботи на посаді слідчого, та призначити щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90% від розміру його заробітної плати на день звільнення, починаючи з 15 вересня 2016 року.

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2016 р. адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не повне з'ясування судом обставин справи, просив постанову суду скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ СРСР з 01 серпня 1979 року. згідно наказу УВС в Дніпропетровській області від 03 серпня 1979 року № 97 о/с) по 22 березня 1993 року і служив на посадах з 01 серпня 1979 року по 01 березня 1984 року - слідчий відділу внутрішніх справ Павлоградського райвиконкому УВС в Дніпропетровській області; з 01 березня 1984 року по 10 жовтня 1985 року - начальник слідчого відділення відділу внутрішніх справ Павлоградського райвиконкому УВС в Дніпропетровській області; з 10 жовтня 1985 року по 01 листопада 1987 року - старший слідчий слідчого управління УВС облвиконкому в Дніпропетровській області, а з 01 листопада 1987 року по 22 березня 1993 року - старший слідчий контрольно-методичного відділу слідчого управління УВС облвиконкому в Дніпропетровській області. Згідно Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, звільнений у запас Збройних Сил України за п. 63 «з», у зв'язку з переходом на роботу до іншого відомства з 22 березня 1993 року, що підтверджується довідкою Управління кадрового забезпечення Головного Управління національної поліції в Дніпропетровській області за № 8/4-Д-40 від 22 вересня 2016 року.

З 12 березня 1993 року по 22 липня 1999 року працював на посаді судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, а з 22 липня 1999 року по 15 вересня 2016 року на посаді судді апеляційного суду Дніпропетровської області.

Наказом по апеляційному суду Дніпропетровської області за № 28 від 21 березня 2003 року судді апеляційного суду Дніпропетровської області Дрибасу Л.І. було вирішено виплачувати з 01 квітня 2003 року 100% передбаченого законом щомісячного грошового утримання, який має право на відставку, але продовжує працювати на посаді судді, належного йому у разі виходу у відставку 90 % згідно Указу Президента України № 584 від 10 липня 1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», Указу Президента України № 1061 від 25 листопада 2002 року «Про внесення змін до Указу Президента від 10 липня 1995 року № 584» та ст.. 43 Закону України «Про статус суддів», стаж роботи, який дає право на відставку складає 27 років 6 місяців.

Позивачу з 11 липня 2014 року призначена пенсія за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за наявності страхового стажу 42 роки 5 місяців із середньомісячного заробітку 15581 грн. 76 коп., взятого за період з 01 липня 2000 року по 30 червня 2014 року у розмірі 8989 грн.01 коп.

Постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року за № 1515-VIII «Про звільнення суддів» позивач був звільнений з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області у зв'язку з поду.

Наказом апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2016 року за № 137/к позивача було звільнено з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області у зв'язку з виходом у відставку, відрахувати 15 вересня 2016 року зі складу суддів апеляційного суду.

10 жовтня 2016 року позивач звернувся до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську з заявою, якою просив при обчисленні йому стажу роботи для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання врахувати час роботи на посаді слідчого та визначити йому, відповідно до чинного законодавства щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90% саудівської винагороди працюючого судді.

Листом від 25 жовтня 2016 року за № Д-73/0109 Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську повідомив позивача про те, що на підставі наданої заяви та необхідних документів з 16 вересня 2016 року було призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Апеляційний суд до стажу судді, який дає право на відставку та отримання грошового утримання, включив період служби в органах внутрішніх справ Дніпропетровської області з 01 серпня 1979 року по 22 березня 1993 року на посаді слідчого, але статтею 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року за № 1403 - VIIІ не передбачено до стажу судді враховувати період роботи на посаді слідчого. Також, у вказаному законі не зазначено визначити стаж роботи на посаді судді відповідно до раніше діючого законодавства. Тому, при призначенні грошового утримання до стажу судді зараховані періоди: з 12 березня 1993 року по 22 липня 1999 року на посаді судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська та з 23 липня 1999 року по 15 вересня 2016 року на посаді судді апеляційного суду Дніпропетровської області. Таким чином, за наявності стажу судді 23 роки з 16 вересня 2016 року грошове утримання призначене у розмірі 86% від заробітної плати, вказаній у довідці від 15 вересня 2016 року за № 7-454-с, яка видана апеляційним судом Дніпропетровської області, і воно становить 24690 грн. 60 коп. Грошове утримання розраховане і виплачується згідно з вимогами чинного пенсійного законодавства.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У відповідності до ч.1 ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В силу вимог ст.126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

Проголосивши незалежність і недоторканість суддів, Конституція України передбачила однією з гарантій цієї незалежності право судді на відставку (п.9 ч.5 ст.126 Конституції України).

Отже, зміст поняття «право на відставку» слід розуміти як одну із позитивних підстав припинення суддею своїх повноважень з одночасним гарантуванням отримання належного матеріального забезпечення як складової соціальних гарантій незалежності суддів.

Так, як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішення від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

При цьому, в п.2 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що за змістом ст.126 Конституції України положення ч.3 ст.11 Закону України «Про статус суддів» у взаємозв'язку з ч.8 ст.14 Закону України «Про судоустрій України» (в редакціях, що були чинними на час розгляду справи судом) треба розуміти як таке, що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення.

В п.3.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання. Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені Конституцією України та Законом України «Про статус суддів». Згідно з ч.1 ст.130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів. Це положення передбачає і фінансування щомісячного довічного грошового утримання суддів за рахунок коштів Державного бюджету України, а не Пенсійного фонду України (абзац восьмий пункту 7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 у справі про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання). Особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності, що закріплюється у статті 126 Конституції України, і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Відповідно до ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що діяла до внесення змін Законом України від 08 липня 2011 року №3668-VI) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» внесено зміни до вказаної норми, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 % грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» у зв'язку з тим, що вона не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить ст.126 Основного Закону України та вказано, що підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції до змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

У вказаному рішенні Конституційний суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації, як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсії) чи внаслідок припинення повноважень чи набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

При цьому, у зазначеному рішенні Конституційний Суд України наголосив, що неодноразово висловлював та враховує попередні правові позиції стосовно гарантій незалежності суддів, зокрема і суддів у відставці, що були викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008.

Згідно ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України» у разі необхідності Конституційний Суд України може визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки їх виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення, додержання висновку.

З метою реалізації зазначених повноважень (ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України»), Конституційний Суд України, у п.8 мотивувальної частини вказаного Рішення від 03 червня 2013 року зазначив, що підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону №2453 в редакції до змін, внесених Законом №3668, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Рішення Конституційного Суду України має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними та є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 03 червня 2013 року підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції до змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

У відповідності до положень ч.1 ст. 135 Закону № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною 3 статті 141 Закону № 2453-VI в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №1-8/2016, визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (редакція до 28.03.2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Як встановлено судом, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ СРСР з 01 серпня 1979 року. згідно наказу УВС в Дніпропетровській області від 03 серпня 1979 року № 97 о/с) по 22 березня 1993 року і служив на посадах з 01 серпня 1979 року по 01 березня 1984 року - слідчий відділу внутрішніх справ Павлоградського райвиконкому УВС в Дніпропетровській області; з 01 березня 1984 року по 10 жовтня 1985 року - начальник слідчого відділення відділу внутрішніх справ Павлоградського райвиконкому УВС в Дніпропетровській області; з 10 жовтня 1985 року по 01 листопада 1987 року - старший слідчий слідчого управління УВС облвиконкому в Дніпропетровській області, а з 01 листопада 1987 року по 22 березня 1993 року - старший слідчий контрольно-методичного відділу слідчого управління УВС облвиконкому в Дніпропетровській області. Згідно Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, звільнений у запас Збройних Сил України за п. 63 «з», у зв'язку з переходом на роботу до іншого відомства з 22 березня 1993 року, що підтверджується довідкою Управління кадрового забезпечення Головного Управління національної поліції в Дніпропетровській області за № 8/4-Д-40 від 22 вересня 2016 року.

З 12 березня 1993 року по 22 липня 1999 року працював на посаді судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, а з 22 липня 1999 року по 15 вересня 2016 року на посаді судді апеляційного суду Дніпропетровської області.

Таким чином, підтверджений трудовою книжкою загальний стаж роботи позивача становить 42 роки 5 місяців, з яких стаж роботи на посаді судді 18 років 9 місяців 24 дні

Згідно ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 р. №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність у відповідача підстав для неврахування зазначеного стажу при визначенні розміру довічного утримання судді у відставці , та вважає, що наявними є підстави для призначення позивачу довічного утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді.

У рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004 зазначено, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпечення державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантування фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту.

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України, також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, від 22 травня року №10-рп/2008, від 3 червня 2013 року №3-рп/2013.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог позивача, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, що свідчить про відсутність підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись ст. ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську - залишити без задоволення.

Постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2016 р.- без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня викладення повного тексту згідно ст.ст. 211-212 КАС України.

Головуючий: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: О.О. Круговий