Справа № 820/6259/16
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 р.Справа № 820/6259/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калитки О. М.

Суддів: Бондара В.О. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2017р. по справі № 820/6259/16

за позовом ОСОБА_1

до Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Харкіського міського управління юстиції Харківської області Папуча Юрія Віталійовича , Управління державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Департаменту реєстрації Харківської міської ради третя особи ОСОБА_3

про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Харкіського міського управління юстиції Харківської області Папуча Юрія Віталійовича, Управління державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Департаменту реєстрації Харківської міської ради, третя особа ОСОБА_3, в якому просила суд:

- визнати протиправним рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Папуча Юрія Віталійовича про відмову в державній реєстрації прав власності від 20.10.2016р. № 31959462 та скасувати його,

- зобов'язати Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради зареєструвати в державному реєстрі прав на нерухоме майно право власності позивача на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що відсутні заборони щодо вчинення дій, пов'язаних з державною реєстрацією прав на нерухоме майно, у зв'язку з чим спірне рішення реєстратора є незаконним та необґрунтованим.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2017 року у справі № 820/6259/16 відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради Папуча Юрія Віталійовича, Управління державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Департаменту реєстрації Харківської міської ради, третя особа: ОСОБА_3 про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

Позивач не погодилась із рішенням суду та подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися, були повідомлені належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки не повідомили.

Представник відповідача, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Харкіського міського управління юстиції Харківської області Папуча Юрія Віталійовича, в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки не повідомив.

Представник відповідача, Управління державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Департаменту реєстрації Харківської міської ради, в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки не повідомив.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, була повідомлена належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки не повідомила.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, відповідно до договору купівлі-продажу від 24.12.2012 року ОСОБА_5 (продавець) передала у власність, а ОСОБА_1 (покупець) прийняла 1/2 частину житлового будинку, з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до абз. 3 п. 1 зазначеного договору, 1/2 частина будинку належить продавцю на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Левченко В.Г., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 11.12.2012 року, за реєстровим №1369.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30.07.2013 р. визнано недійсним договір купівлі-продажу від 11.12.2012 р. 1/2 частини спірного домоволодіння, а позивача визнано добросовісним покупцем та законним власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16.10.2016 р. ОСОБА_3 зобов'язано звільнити 1/2 частину спірного домоволодіння, належного позивачці.

Згідно відомостей державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстрація права власності за ОСОБА_1, яке зареєстроване на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.2012 року, реєстровий номер №3224 скасовано на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду №820/5947/15 від 12.11.2015 року.

07.10.2016 р. ОСОБА_7 звернувся до відповідача 1 в інтересах позивача з заявою про реєстрацію прав на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1).

12.10.2016 р. державним реєстратором було прийнято рішення № 31843683 про зупинення розгляду заяви, яке не оскаржувало ся позивачем.

20.10.2016 р. державним реєстратором було прийнято оскаржуване в даній справі рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень (а.с. 125).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що державним реєстратором було встановлено невідповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також наявність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

Правовідносини щодо здійснення реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень на момент прийняття спірного рішення унормовано Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно ч. 1 ст. 2 вказаного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно статті 18 вказаного Закону Державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1)прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, наявність обтяжень прав на нерухоме майно.

Згідно вимог ч. 2 статті 215 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 658 Цивільного кодексу України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

При цьому, згідно ч. 2 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Статтею 27 вищезазначеного Закону встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Матеріалами облікової справи №1893909 (а.с. 127-130) встановлено, що підставою проведення державної реєстрації є договір купівлі-продажу частини будинку від 24.12.2012р., №3224 22.01.2013р., визначає підставою виникнення права власності продавця скасований в судовому порядку як недійсний договір купівлі-продажу від 11.12.2012 № 1369.

Таким чином, оскільки державним реєстратором було встановлено наявність підстав, передбачених п. 3 ч.1 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зокрема невідповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також наявність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується колегія суддів, що спірне рішення про відмову у державній реєстрації прав позивача на спірне майно є обґрунтованим.

Щодо відмови позовних вимог про зобов'язання зареєструвати за позивачем право власності на спірне майно, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що здійснення державної реєстрації прав щодо нерухомого майна передбачає певну процедуру і суд не вправі перебирати на себе виключні повноваження визначених законодавством органів, зокрема, державного реєстратора прав на нерухоме майно, щодо здійснення процедури державної реєстрації прав поза порядком, визначеним Законом.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач як суб'єкт владних повноважень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2017 року у справі № 820/6259/16 відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому підстави для її скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2017р. по справі № 820/6259/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калитка О.М.
Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О. Кононенко З.О.
Повний текст ухвали виготовлений 10.04.2017 р.