Справа № 826/23366/15
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 квітня 2017 року № 826/23366/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Українська агропромислова група"
до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.09.2015 № 9 та № 9
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська агропромислова група" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.09.2015 № 9 та № 9.

Представником позивача через канцелярію суду подано додаткові пояснення до адміністративного позову в прохальній частині яких зазначено наступне: "Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 28.09.2015 року №9 в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 7 218 146 грн. та від 28.09.2015 року № 9 в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 5 392 677 грн. "

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.

Податкові зобов'язання позивачу нараховані за результатами планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська агропромислова група" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014.

Позивач, не погоджуючись з таким висновком податкового органу зазначає, що у період, який перевірявся, ним було укладено договори з ТОВ «Глобал Менеджментз», ТОВ «Юг Трейд Груп», ТОВ «ТІВАЗ», ТОВ «Континентмаш», ТОВ «Флавер Плюс», ТОВ «Єврокомфорт ЛТД», ТОВ «Ліа Компані», ТОВ «Бізнес Коін», ТОВ «Лафіс Трейд», ТОВ «Глорі ЛТД», ТОВ «Мега Лін», ТОВ «Дніпро Трейд Менеджмент», ТОВ «ТД «Хеппі Трейд», які мали реальний характер, а факт здійснення поставки товару та надання послуг вказаними контрагентами підтверджується відповідними первинними документами.

Відповідач надав суду письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю. Доводи відповідача викладені в письмових запереченнях аналогічні доводам та висновкам викладеним в акті перевірки №352/26-55-22-09/35429229 від 14.09.2015.

Керуючись частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Під час розгляду справи, суд,-

В С Т А Н О В И В:

Державною податковою інспекцією у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві проведена планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська агропромислова група" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014.

За результатами перевірки складено акт № 352/26-55-22-09/35429229 від 14.09.2015, яким, зокрема, встановлено порушення статті 44, підпункту 138.1.1 пункту 138.1, підпункту 138.10.3 пункту 138.10, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету на суму 5 027 488,00 грн. та порушення пунктів 139.1, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на суму 6 437 840,00 грн.

28.09.2015 на підставі зазначеного акту перевірки прийняті податкові повідомлення - рішення №9, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 8 156 716,00 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 2 718 920,00 грн. та № 9, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 6 284 360,00 грн., у тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 1 256 872,00 грн.

Позивач, не погоджуючись з податковими повідомленнями - рішеннями та вважаючи їх такими, що підлягають скасуванню звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суть офіційного з'ясування всіх обставин у справі визначена в частинах четвертій та п'ятій статті 11 цього Кодексу, якими встановлено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Принцип офіційного з'ясування всіх обставин справи зобов'язує суд встановити обставини справи для забезпечення прийняття правосудного рішення, в тому числі незалежно від посилань чи доводів сторін.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, встановлено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9).

Відповідно до статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Отже, об'єктом оподаткування можуть бути операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші операції платника податків, які відповідно до статті 185 Податкового кодексу України визначені як об'єкт оподаткування.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до підпункту 2.5 пункту 2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. N 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за N 168/704, документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства. Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Відтак, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами податкового кодексу України.

Пунктом 198.1 Податкового кодексу України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно із пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Пунктом 200.3 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг, які відображені в податкових накладних, із метою їх використання в господарській діяльності.

Господарські операції для визначення податкового кредиту для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність таких операцій.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Аналогічна позиція викладена в листі Вищого адміністративного суду України №742/11/13-11 від 02.06.2011.

Зазначеним листом Вищого адміністративного суду України також визначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, при визначенні права платника податків на формування податкового кредиту та валових витрат судом має бути перевірено чи мали операції між платником податків та його контрагентами реальний товарний характер, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного, подальше використання позивачем придбаної у зазначених контрагентів продукції та отриманих послуг, при цьому, суд має виходив з того, що наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до закону необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для відшкодування податку на додану вартість в подальшому, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, наприклад, у випадку, коли не проводилися самі операції.

Позивачем на підтвердження факту існування фінансово - господарських взаємовідносин з ТОВ «Глобал Менеджментз» за договором поставки товару № 202 від 05.05.2014, ТОВ «Юг Трейд Груп» за договорами надання послуг № 105 від 01.04.2014, надання послуг №108 від 04.04.2014, виконання робіт № 103 від 01.04.2014, ТОВ «ТІВАЗ» за договорами надання послуг № 2 від 03.01.2013, надання послуг № 1 від 03.01.2013, виконання робіт № 79 від 03.06.2013, надання послуг № 78 від 03.06.2013, надання послуг № 3 від 03.01.2013 (навантаження/вивантаження), ТОВ «Континентмаш» за договорами надання послуг № 435 від 03.06.2013, надання послуг № 436 від 03.06.2013,виконання робіт № 79 від 03.06.2013, ТОВ «Флавер Плюс» за договорами виконання робіт № 54 від 03.03.2014, надання послуг № 55 від 03.03.2014, ТОВ «Єврокомфорт ЛТД» за договорами виконання робіт № Т100 від 01.04.2014, поставки товару № Т22 від 01.04.2014, надання послуг № Т93 від 01.04.2014,ТОВ «Ліа Компані» за договорами поставки товару № 43 від 07.05.2013, поставки товару № 44 від 07.05.2013, надання послуг № 41 від 07.05.2013, надання послуг №55 від 01.06.2013, надання послуг (навантаження/вивантаження) №42 від 01.04, ТОВ «Бізнес Коін» за договорами надання послуг № 99 від 01.04.2014, виконання робіт № 142 від 01.04.2014, ТОВ «Лафіс Трейд» за договорами надання послуг № 12 від 01.03.2013,поставки товару № 11 від 12.02.2013, поставки товару № 10 від 10.02.2013, надання послуг № 1 від 03.01.2013, ТОВ «Глорі ЛТД» за договорами виконання робіт № 1 від 03.01.2013 та № 28 від 03.01.2013, ТОВ «Мега Лін» за договорами поставки (робіт, послуг) № 54 від 01.04.2013, поставки (послуг) № 76 від 13.06.2013, надання послуг № 55 від 13.05.2013, поставки товару № 24 від 02.04.2013, ТОВ «Дніпро Трейд Менеджмент» за договорами надання послуг № 46 від 03.02.2014, виконання робіт № 45від 03.02.2014, ТОВ «ТД «Хеппі Трейд» за договорами виконання робіт № 81 від 04.12.2013, виконання робіт № 16 від 06.01.2014, виконання робіт № 80 від 05.11.2013, надання послуг робіт № 82 від 05.12.2013, поставки товару № 15 від 24.01.2014 (макуха соєва), поставки товару № 12 від 15.01.2014, надано суду копії відповідних договорів, видаткових накладених, актів здачі - прийняття робіт (надання послуг), актів надання послуг.

З аналізу наданих позивачем суду копій видаткових накладених, актів здачі - прийняття робіт (надання послуг) та актів надання послуг, судом встановлено, що лише в частині з них міститься посилання на договори відповідно до яких їх було складено, а саме, № 202 від 05.05.2014 з ТОВ «Глобал Менеджментз», № 1 від 03.01.2013, № 79 від 03.06.2013 та № 78 від 03.06.2013 з ТОВ «ТІВАЗ», № 54 від 03.03.2014, № 55 від 03.03.2014 з ТОВ «Флавер Плюс», №42 від 01.04.2013 з ТОВ «Ліа Компані», № 99 від 01.04.2014, № 142 від 01.04.2014 з ТОВ «Бізнес Коін», № 12 від 01.03.2013 з ТОВ «Лафіс Трейд», № 54 від 01.04.2013, № 76 від 13.06.2013, № 55 від 13.05.2013, № 24 від 02.04.2013 з ТОВ «Мега Лін», № 81 від 04.12.2013, № 16 від 06.01.2014, № 80 від 05.11.2013, № 82 від 05.12.2013, № 12 від 15.01.2014 з ТОВ «ТД «Хеппі Трейд», у той час, як в більшості міститься посилання лише на рахунки, яких позивачем суду надано не було, з огляду на що у суду відсутня можливість встановити за результатами виконання зобов'язань за якими саме договорами їх складено.

Також позивачем надано суду копії актів здачі - прийняття робіт (надання послуг) в яких міститься посилання на договорів № 75 від 01.03.2014 з ТОВ «Юг Трейд Груп» копії якого позивачем суду надано не було.

З аналізу наданих позивачем суду копій договорів виконання робіт № 79 від 03.06.2013 з ТОВ «ТІВАЗ», № 54 від 03.03.2014 з ТОВ «Флавер Плюс», № 142 від 01.04.2014 з ТОВ «Бізнес Коін», № 54 від 01.04.2013, № 76 від 13.06.2013, № 55 від 13.05.2013 з ТОВ «Мега Лін», № 81 від 04.12.2013, № 16 від 06.01.2014, № 80 від 05.11.2013, № 82 від 05.12.2013 з ТОВ «ТД «Хеппі Трейд» предметом яких є виконання робіт з фасування (пакування, перепакування) товару, судом встановлено, що відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 3.1, пункту 6.1 документами, які мають бути складені у випадку виконання робіт за вказаним договорами є документи, які підтверджуються факт передачі товару для фасування (пакування, перепакування) та акти виконаних робіт. Позивачем суду документів, які документи, які підтверджуються факт передачі товару для фасування (пакування, перепакування) суду надано не було, як і не було зазначено про причини неможливості надання відповідних документів.

Відповідно пунктів 1.2, 4.7, 5.1 договорів поставки товару № 202 від 05.05.2014 укладеного з ТОВ «Глобал Менеджментз», № 24 від 02.04.2013 укладеного з ТОВ «Мега Лін», № 12 від 15.01.2014 укладеного з ТОВ «ТД «Хеппі Трейд» документами які мають бути складені та надані у випадку здійснення поставки товару є специфікації, товаросупровідні документи, що підтверджують якість, кількість, комплектність, номенклатуру та асортимент товару, зокрема. сертифікат виробника. Позивачем суду документів, які б підтверджували б якість товару, суду надано не було, як і не було зазначено про причини неможливості надання відповідних документів.

З аналізу наданих позивачем суду копій договорів надання послуг укладених № 1 від 03.01.2013 з ТОВ «ТІВАЗ», № 99 від 01.04.2014 з ТОВ «Бізнес Коін», № 79 з ТОВ "ТІВАЗ" предметом яких є надання послуг з перевезення вантажу судом встановлено, що відповідно до пунктів 1.2, 3.5, 3.6, 3.13, підпункту 5.2.11 пункту 5.2 вказаних договорів документами, які мають бути складені у випадку надання послуг є специфікації, довіреності на отримання вантажу, транспортні інструкції, товарно - транспортні документи, водночас позивачем суду довіреності на отримання товару, транспортних інструкцій та товарно - транспортних документів суду надано не було, як і не було зазначено про причини неможливості їх надання.

Дослідивши договори надання послуг № 55 від 03.03.2014 укладений з ТОВ «Флавер Плюс», №42 від 01.04.2013 укладений з ТОВ «Ліа Компані», № 12 від 01.03.2013 укладений з ТОВ «Лафіс Трейд» суд встановив, що положеннями вказаних договорів не врегульовано порядок прийняття виконаних робіт та не встановлено перелік первинних документів, які мають підтверджувати факт виконання робіт, при цьому в актах надання послуг в графі "Найменування робіт, послуг" зазначено " навантажувально - розвантажувальні послуги", в графі "Кіл-сть" - "1" та в графі "Од." - "шт." з огляду на що у суду відсутня можливість встановити, які саме навантажувально - розвантажувальні послуги були надані, як стверджує позивач, контрагентами ТОВ «Флавер Плюс», ТОВ «Лафіс Трейд» та ТОВ «Ліа Компані» та в якому об'ємі.

Частиною другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, враховуючи те, що умовами договорів надання послуг № 55 від 03.03.2014 укладеного з ТОВ «Флавер Плюс», №42 від 01.04.2013 укладеного з ТОВ «Ліа Компані», №12 від 01.03.2013 укладеного з ТОВ «Лафіс Трейд» взагалі не передбачено порядок прийняття виконаних робіт, у той час, як акти надання послу складені з порушенням вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та з них є неможливим встановити які саме навантажувально - розвантажувальні послуги були надані, як стверджує позивач, контрагентами ТОВ «Флавер Плюс» та ТОВ «Ліа Компані» та в якому об'ємі, суд дійшов висновку про вказані документи не можуть належним чином засвідчувати факт надання ТОВ «Флавер Плюс», ТОВ «Лафіс Трейд» та ТОВ «Ліа Компані» навантажувально - розвантажувальних послуг позивачу.

Надані позивачем, на підтвердження факту подальшого використання товару та послуг отриманих, за його твердженням, від контрагентів ТОВ «Глобал Менеджментз», ТОВ «Юг Трейд Груп», ТОВ «ТІВАЗ», ТОВ «Континентмаш», ТОВ «Флавер Плюс», ТОВ «Єврокомфорт ЛТД», ТОВ «Ліа Компані», ТОВ «Бізнес Коін», ТОВ «Лафіс Трейд», ТОВ «Глорі ЛТД», ТОВ «Мега Лін», ТОВ «Дніпро Трейд Менеджмент», ТОВ «ТД «Хеппі Трейд», інформація з перевізного документу та ВМД судом не приймаються, як належні докази реальності та товарності господарських правовідносин з огляду на те, що з них неможливо встановити факт виконання господарських операцій, за результатами яких їх було складено, саме за рахунок товару та робіт отриманих позивачем від вказаних контрагентів.

Крім того, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявна копія ухвали Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/21858/16-к від 08.06.2016 відповідно до якої ОСОБА_2, який відповідно до договору про надання бухгалтерських послуг № 1-2012 від 01.01.2012 виконував функції бухгалтера у позивача звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 212 Кримінального кодексу України, на підставі ч. 4 ст. 212 Кримінального кодексу України, відповідно до якої внаслідок своїх злочинних дій ОСОБА_2 які полягали в отриманні від ТОВ "ГЛОРІ ЛТД" та ТОВ "ТІВАЗ" документів щодо фінансово-господарських взаємовідносин з позивачем про начебто виконанні для останнього послуги фасування та зберігання мінеральних добрив, транспортно-експедиційні послуги, послуги по фасуванню та зберігання, розвантажувально-навантажувальні послуги незаконно сформував позивачу податковий кредит з податку на додану вартість та валові витрати з метою ухилення від сплати податків, умисно ухилився від сплати податку на прибуток у сумі 891 683 грн. та податку на додану вартість у сумі 938 614 грн., тобто на загальну суму 1 830 297 грн.. також в зазначеній ухвалі суду вказано про те, що позивач погасив донараховані в ході проведення перевірки по акту №352/26-55-22-09/35429229 від 14.09.2015 суми, згідно висновку судово-економічної експертизи №20/4/2016 від 20.04.2016 в сумі 1830298,00 грн., що підтверджується квитанцією №8772 від 22.04.2016.

З огляду на викладене, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі апеляційного оскарження постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Огурцов