Справа № 826/7966/15
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 квітня 2017 року № 826/7966/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Аблова Є.В., суддів - Літвінової А.В., Мазур А.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Рокитнянський гранкар'єр» до Державної служби геології та надр України про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Рокитнянський гранкар'єр» до Державної служби геології та надр України про визнання протиправним та скасування наказу №352 від 03.11.2014 року про анулювання спеціального дозволу від 17 червня 2002 року №2733.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуваний наказ прийнято на у зв'язку з відмовою надрокористувача від користування надрами, однак позивач як надрокористувач жодних листів щодо відмови від користування надрами до Державної служби геології та надр України не надавав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2015 року, закрито провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 157 КАС України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.11.2016 року ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.06.2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідною ухвалою суду від 12.12.2016 року справу №826/7966/15 прийнято до провадження.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В наданих суду письмових запереченнях представник Державної служби геології та надр України зазначив, що оскаржуваний наказ прийнятий в межах чинного законодавства України відповідно до пп.2 п. 23 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 року №615, та у зв'язку з надходженням 23.10.2014 року листа від ТОВ «Рокитнянський гранкар'єр», згідно з яким позивач просить анулювати спеціальний дозвіл на користування надрами №2733 від 17.06.2002 року з метою видобування граніту, магнетиту острівського родовища, Київської обл., у зв'язку із складним фінансовим становищем.

Враховуючи неявку представника відповідача в судове засідання, суд на підставі вимог ч. 6 ст. 128 КАС України вирішив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні документи і матеріали, заслухавши думку представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Міністерством охорони навколишнього природного середовища України 17.06.2002 року на підставі протоколу від 19.11.2010 р. №8-10 та наказу Мінприроди від 25.11.2010 р. №535 ТОВ «Рокитнянський гранкар'єр» видано спеціальний дозвіл на користування надрами №2733 на видобування гранітів та мігматитів, придатних для виробництва щебеню та каменю бутового Острівського родовища.

Термін дії вказаного спеціального дозволу до 17.06.2020 року.

В подальшому, листом №15560/02/14-14 від 07.11.2014 року ТОВ «Рокитнянський гранкар'єр» повідомлено, що спеціальний дозвіл на користування надрами №2733 від 17.06.2002 року анульовано наказом Державної служби геології та надр України від 03.11.2014 року №352 у зв'язку з відмовою надрокористувача від права користування надрами.

Незгода позивача із вказаним наказом зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Оцінюючи оскаржуваний наказ Держгеонадра України на предмет його відповідності вимогам, встановленим частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд звертає увагу на наступне.

Згідно зі статтею 13 Кодексу України про надра передбачено, що користувачами надр можуть бути підприємства, установи, організації, громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи.

Відповідно до статті 14 Кодексу України про надра визначено, що надра надаються у користування, зокрема для геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення.

Частиною другою статті 24 Кодексу України про надра встановлено, що користувачі надр зобов'язані: використовувати надра відповідно до цілей, для яких їх було надано; забезпечувати повноту геологічного вивчення, раціональне, комплексне використання та охорону надр; забезпечувати безпеку людей, майна та навколишнього природного середовища; приводити земельні ділянки, порушені при користуванні надрами, в стан, придатний для подальшого їх використання у суспільному виробництві; виконувати інші вимоги щодо користування надрами, встановлені законодавством України та угодою про розподіл продукції.

Питання надання спеціальних дозволів на користування надрами (далі - дозволи) у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, а також визначає процедуру продовження строку дії, переоформлення, видачі дубліката, зупинення дії чи анулювання дозволу та внесення до нього змін регулює Порядок надання спеціальних дозволів на користування надрами, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 р. №615 (далі - Порядок №615 в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пп. 2 п.23 Порядку №615 право користування надрами припиняється органом з питань надання дозволу безпосередньо або за поданням органів державного гірничого та санітарно-епідеміологічного нагляду, державного геологічного і екологічного контролю, органів місцевого самоврядування, органів державної податкової служби у разі відмови надрокористувача від права користування надрами.

Припинення права користування надрами здійснюється шляхом прийняття Держгеонадрами наказу, а Радою міністрів Автономної Республіки Крим - розпорядження про анулювання дозволу.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів та підтверджується поясненнями представника позивача, наданими у відповідному судовому засіданні, 23.10.2014 року ТОВ "Рокитнянський гранкар'єр" в особі директора ОСОБА_1 звернулось до Держгеонадра України із заявою про анулювання спеціального дозволу на користування надрами від 17 червня 2002 року №2733, у зв'язку із складним фінансовим становищем.

Судом з'ясовано, що на момент звернення із вказаною заявою до Державної служби геології та надр України нормами чинного законодавства не було передбачено обов'язку відповідача щодо встановлення та перевірки достовірності поданих заяв та вказаних в них відомостей, а також повноважень осіб, які їх подають, діяти у такий спосіб від імені відповідних юридичних осіб.

Водночас, позиція позивача відносно необхідності скасування наказу відповідача від 03.11.2014 року №352 ґрунтується на відсутності у ОСОБА_1 повноважень щодо подання відповідної заяви про анулювання спеціального дозволу на користування надрами. При цьому, позивач посилається на обставини, встановлені у ході розгляду та вирішення адміністративної справи №826/27851/15. Враховуючи викладене суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 72 КАС України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до листа ВАС України №2379/12/13-12 від 14.11.2012 року звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною першою статті 72 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Разом з тим, передбачене ч. 1 ст. 72 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов'язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Крім того, суди повинні враховувати вимоги ч.ч. 4 та 5 ст. 11 КАС України щодо необхідності офіційного з'ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках витребувати ті докази, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Отже, на підставі викладеного суд приходить до висновку, що окрім обумовленого нормами КАС України звільнення від доказування обставин, встановлених іншим судовим рішенням, яке набрало законної сили, які стосуються даного спору, необхідним також є дослідження наявних у матеріалах справи доказів та врахування інших важливих обставин, які не досліджувалися у межах іншої справи.

Таким чином, враховуючи, що відповідно до вимог чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства право користування надрами припинялося органом з питань надання дозволу у разі відмови надрокористувача від права користування надрами, а також зважаючи, що матеріалами справи та поясненнями представника позивача підтверджується факт письмового звернення від імені ТОВ «Рокитнянський гранкар'єр» щодо анулювання спеціального дозволу, суд приходить до висновку, що відповідач, приймаючи оскаржуваний наказ №352 від 03.11.2014 року в частині анулювання спеціального дозволу від 17.06.2002 року №2733, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавчо.

До того ж, як вже зазначено вище, нормами законодавства не встановлено обов'язку відповідача щодо перевірки достовірності вказаних у відмові надрокористувача від права користування надрами відомостей та повноважності особи, яка її надає.

Додатково в судовому засіданні судом встановлено, що загальними зборами учасників ТОВ "Рокитнянський гранкар'єр" 22.06.2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади директора товариства з 22.06.2015 року на підставі заяви про звільнення за власним бажанням, та виключено його зі складу підписантів.

Крім того, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованого станом на 23.10.2014 року (тобто станом на момент подання заяви), керівником та підписантом ТОВ "Рокитнянський гранкар'єр" значиться ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Наведене свідчить, що станом на момент подання відповідачу заяви від 23.10.2014 року про анулювання спеціального дозволу на користування надрами від 17.06.2002 року №2733, ОСОБА_1 перебував на посаді директора ТОВ "Рокитнянський гранкар'єр", а відтак у нього були наявні повноваження щодо звернення до Державної служби геології та надр України з метою вирішення питання стосовно відмови надрокористувача від права користування надрами.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного наказу з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З урахуванням вимог ст. 94 КАС України присудженню на користь позивача документально підтверджені понесені ним судові витрати не підлягають.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Рокитнянський гранкар'єр» відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя Аблов Є.В.

Суддя Літвінова А.В.

Суддя Мазур А.С.