Справа № 363/301/17
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 363/301/17 Головуючий у 1-й інстанції: Войнаренко Л.Ф. Суддя-доповідач: Федотов І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

28 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Губської Л.В. та Ісаєнко Ю.А.,

за участю секретаря Полякової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 10 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області (далі - відповідач) про визнання протиправними дії відповідача щодо встановлення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80%, без урахування половини строку навчання за денною формою в Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка в період з 01.09.1983 року по 30.06.1988 рік, що складає 2 роки 5 місяців, а також роботи в органах прокуратури, в період з 01.08.1988 року по 13.04.2004 року, що становить 15 років 8 місяців 13 днів; зобов'язання УПФУ у Вишгородському районі Київської області зарахувати стаж роботи, який дає право на відставку та на отримання довічного грошового утримання, половину строку навчання за денною формою в Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка в період з 01.09.1983 року по 30.06.1988 рік, що складає 2 роки 5 місяців, а також роботи в органах прокуратури, в період з 01.08.1988 року по 13.04.2004 року, що становить 15 років 8 місяців 13 днів; зобов'язання відповідача починаючи з 29 вересня 2016 року, нараховувати та виплачувати йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 % від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування без обмеження граничного розміру, з урахуванням вже сплачених сум.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 лютого 2017 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, у зв'язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, позивача Постановою Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року №5157-V111 «Про звільнення суддів», було звільнено з посади судді Києво-Святошинського районного суду Київської області у зв'язку з поданням заяви про відставку, а наказом голови суду від 28 вересня 2016 року, було відраховано зі штату суду у зв'язку зі звільненням з посади судді у відставку.

29.09.2016 року він звернувся з заявою, а також з поданням Києво-Святошинського районного суду Київської області, до УПФУ у Вишгородському районі Київської області, про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

У відповідності до розпорядження УПФУ у Вишгородському районі Київської області позивачу призначено вид утримання - довічне грошове. Загальний процент розрахунку утримання від заробітку становить 80 %. При цьому відповідачем було зараховано наступний стаж: 11 років 1 місяць 12 днів роботи на посаді - судді; 14 років 10 місяців 23 дні роботи на прокурорсько-слідчих посадах, а також 2 роки 18 днів військової служби.

В той же час, як з розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, вбачається, що на 28.09.2016 року суддівський стаж позивача складає 31 рік 3 місяця 12 днів, який складається:

- з військової служби в період з 25.04.1981 року по 13.05.1983 року, що складає 2 роки 19 днів;

- половину строку навчання на денній формі в Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка в період з 01.09.1983 року по 30.06.1988 рік, що складає 2 роки 5 місяців;

- робота на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури Донецької області в період з 01.08.1988 року по 13.04.2004 року, що складає 15 років 8 місяців 13 днів;

- робота на посаді судді в період з 17.08.2005 року по 28.09.2016 року, що складає 11років 1 місяць 12 днів.

Позивач вважаючи, що він має стаж, який дає право на відставку та довічне грошове утримання 31 рік 03 місяці 12 днів, що дає йому право на 90 % заробітної плати судді, звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями ст.126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України.

У рішенні Конституційного суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 зазначено: «Незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпечення державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів». Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Приписами ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №1-8/2016 визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2% заробітку, але не може бути більшим ніж 90 % заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Статтею 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена ВРЮ, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, відповідно до приписів п. 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів», в редакції чинній до 28.03.2015 року, визначено, що судді призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Колегія суддів звертає увагу, що Конституційний суд України в рішенні №1-8/2016 від 08.06.2016 року визначив, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України «Про статус суддів».

Згідно з ч.4 ст.43 «Про статус суддів», до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років (абзац 2 цієї статті).

Крім того, положеннями пп.3-1 п.3 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» №865 від 03.09.2005 року, що діяла до 01.01.2011 року визначено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що стаж позивача, який дає право на відставку та довічне грошове утримання складає 31 рік 03 місяці 12 днів, що дає йому право на 90 % відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, в тому числі з врахуванням для визначення стажу роботи на посаді судді періоду половину строку навчання на денній формі в Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка в період з 01.09.1983 року по 30.06.1988 рік, що складає 2 роки 5 місяців, а також роботи в органах прокуратури, в період з 01.08.1988 року по 13.04.2004 року, що становить 15 років 8 місяців 13 днів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстави вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та процесуального права.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.ст. 41, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області залишити без задоволення, а постанову Вишгородського районного суду Київської області від 10 лютого 2017 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 04.04.2017 року.

Головуючий суддя Федотов І.В.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

Губська Л.В.