Справа № 361/3891/15-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" березня 2017 р. м.Київ К/800/43376/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г. Горбатюка С.А. Мороз Л.Л.

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Головного управління МВС України в Київській області

на постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2015 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року

у справі №361/3891/2015-а

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління МВС України в Київській області

про зобов`язання вчинити дії, визнання протиправними дій роботодавця при

наданні довідки про розмір заробітної плати за виконання службових

обов`язків у зоні відчуження Чорнобильської АЕС та перерахування і виплати

пенсії ,-

В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління МВС України в Київській області про визнання протиправними дій щодо надання позивачу довідки про заробітну плату (грошове забезпечення) на роботах в третій зоні небезпечності (зоні відчуження) м. Прип`ять за період з 26 по 30 квітня 1986 року без включення одноразової грошової допомоги в розмірі 600 крб. та добових в розмірі 3 крб. 50 коп.; та зобов`язання включити у довідку про заробітну плату за період з 26 по 30 квітня 1986 року на підставі розпорядження Ради Міністрів СРСР № 964-рс від 17.05.1986 року, постанови Ради Міністрів УРСР і Української Ради професійних спілок №207-7 від 10.06.1986 року за роботу у третій зоні небезпечності (зоні відчуження) м. Прип`ять по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС одноразову грошову винагороду в розмірі 600 крб., заробітну плату з урахуванням коефіцієнта 5 і добові в розмірі 3 крб. 50 коп. та надання довідки з урахуванням зазначених виплат.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року, адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Головне управління МВС України в Київській області звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить вищезазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

ОСОБА_1 направив на адресу Вищого адміністративного суду України письмові заперечення на касаційну скаргу, в яких просив залишити касаційну скаргу без задоволення, постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року у справі №361/3891/2015-а без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, встановленого пунктом 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є пенсіонером та отримує пенсію як особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році першої категорії, також є інвалідом ІІ групи із захворюванням, пов`язаним з наслідками Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Київською облдержадміністрацією 06.04.2001 року (а.с.13, 14).

Із копії довідки № 3/С-333, виданої 30.04.2015 року ГУ МВС України в Київській області, вбачається, що позивач є колишнім працівником Прип`ятського МВ ВС УВС Київського облвиконкому та відповідно до наказів УВС виконкому Київської обласної Ради народних депутатів про виплату кратних окладів особовому складу, який брав участь у заходах ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дійсно залучався до зазначених заходів на території зони відчуження в періоди: 26.04.-30.04.1986 року в м. Прип`ять; 01.05.-06.05.1986 року в м. Іванків; 20.05.-01.07.1986 року в с.Луговики (а.с.12).

16 квітня 2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про видачу довідки про розмір заробітної плати під час перебування в зоні відчуження у м. Прип`ять з урахуванням у складі заробітної плати одноразової винагороди у розмірі 600 крб. (а.с.6).

Листом № 2/С-95 від 15.05.2015 року позивачу було повідомлено, що у картці про нарахування грошового забезпечення відсутній запис про те, що ОСОБА_1 отримував одноразову винагороду у розмірі за отриману максимально допустиму дозу радіації, тому підстави для включення її у довідку про грошове забезпечення, отримане в зоні відчуження, відсутні (а.с. 7).

З копії довідки про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках №142 від 14.05.2015 року вбачається, що за роботу в населеному пункті Прип`ять за період з 26 по 30 квітня 1986 року позивачу виплачена заробітна плата в сумі 168 крб.34 коп. (а.с.8).

Розглядаючи справу та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачем при розрахунку оплати праці позивачу безпідставно не враховано заробітну плату з урахуванням коефіцієнта 5, одноразову грошову винагороду за отриману гранично допустиму дозу радіації та добові.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційних скарг, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Після аварії на ЧАЕС 26 квітня 1986 року Уряд колишнього СРСР та Української РСР ухвалили рішення із грифом таємно щодо оплати праці осіб-ліквідаторів. Після зняття грифа таємно та для службового користування стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати не були враховані вимоги нормативно-правових актів:

розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964;

постанови Ради Міністрів СРСР від 07 травня 1986 року № 524-156;

розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031;

постанови Ради Міністрів СРСР від 05 червня 1986 року № 655-195;

постанови Ради Міністрів УРСР від 10 червня 1986 року № 207-7 та інші.

У вказаних нормативно-правових актах йде мова про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь у роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дія яких поширюється на військовослужбовців та військовозобов`язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які в 1986-1990 роках виконували роботи в зоні відчуження, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР № 964-рс від 17 травня 1986 року «Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати», надано право голові урядової комісії з ліквідації аварії виплачувати працівникам, які відзначилися при виконанні особливо важливих і відповідальних робіт в залежності від небезпеки їх проведення одноразову винагороду в розмірі до 1000 руб; дозволено керівникам міністерств і відомств, які беруть участь у ліквідації аварії, за узгодженням з головою урядової комісії з ліквідації аварії проводити у виняткових випадках оплату праці працівників, зайнятих на зазначених роботах в III зоні небезпеки, в п`ятикратному розмірі у порівнянні з установленими діючим законодавством нормами, в II зоні - в чотирикратному і в I зоні - в трикратному розмірі (абзац перший). У тих випадках, коли працівник отримує максимально допустиму дозу радіації і в зв`язку з цим не допускається для подальшої роботи у вказаних зонах небезпеки, йому виплачується одноразова винагорода в розмірі п`ятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам офіцерського складу військових частин, офіцерського і начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового забезпечення за посадою і військовому або спеціальному званню, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 руб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 руб. (абзац другий).

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 №1031-рс було поширено порядок та умови підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 № 964, на військовослужбовців, начальницький та рядовий склад органів внутрішніх справ.

Грошове забезпечення особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ, що виконували службові обов`язки в зоні Чорнобильської АЕС, здійснювалося на підставі нормативно-правових актів МВС СРСР та МВС УРСР, зокрема, наказів МВС СРСР від 11 травня 1986 року № 0130, від 17 травня 1986 року № 0149, від 30 червня 1986 року № 0189 та інших.

Абзацом 1 пункту 1 наказу МВС СРСР від 17 травня 1986 року № 0149 Про додаткові виплати особистому складу органів та внутрішніх військ МВС СРСР, які зайняті на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на виконання зазначених розпоряджень міністру внутрішніх справ Української РСР було дозволено за погодженням з головою Урядової комісії з ліквідації аварії здійснювати у виняткових випадках оплату праці робітників, службовців, а також призваних на збори військовозобов`язаних, які зайняті на особливо важливих і відповідальних роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у ІІІ зоні небезпеки - у 5-кратному розмірі у порівнянні зі встановленими чинним законодавством нормами, у II зоні - у 4-кратному розмірі, у І зоні - у 3-кратному розмірі.

Абзацом 2 пункту 1 цього наказу передбачалося у такому ж порядку і розмірах виплачувати грошове забезпечення військовослужбовцям, особам начальницького та рядового складу, що були зайняті на зазначених роботах у І - ІІІ зонах небезпеки, виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам та мічманам - також окладів за військовим і спеціальним званням.

Надбавки за вислугу років та інші надбавки нараховувались за основним місцем служби.

Постановою Ради Міністрів СРСР, Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 5 червня 1986 року № 665-195 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і попередженням забруднення навколишнього середовища», надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам проводити оплату праці працівників, зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії у відповідних зонах небезпеки, в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964.

Оплата праці робітників і службовців, відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори, за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно абзацу 4 пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 (абз.4 п.п.1 п.1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207/7) провадилась у III, II, I зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 % тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Якщо відрядженим особам за основним місцем роботи зберігали грошове забезпечення, то показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження зменшувався на одиницю.

Пунктом 2 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 дозволено міністерствам і відомствам виплачувати працівникам, в тому числі військовослужбовцям військових частин і органів КДБ СРСР, військовозобов`язаним, призваним на збори, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, направленим на роботи, зазначені у пункті 1 цієї постанови, добові в розмірі 3 руб. 50 коп., а також забезпечувати їх безкоштовним триразовим гарячим харчуванням (з розрахунку 2 руб. 85 коп. на добу) та безкоштовним житлом.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25 листопада 1993 року №1006-р, з метою соціального захисту колишніх співробітників апарату МВС учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесених до першої категорії, а також тих, які отримали в 1986-1987 роках дозу опромінення в 25 бер і більше, органам внутрішніх справ дозволено перерахувати їх грошове утримання за період роботи в зоні відчуження із розрахунку посадових окладів і окладів за спеціальними званнями, що діяли в період роботи в зоні ЧАЕС, у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу.

Відповідно до статті 15 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-XII видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).

Згідно з пунктом 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.

Тобто, відповідач має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі позивача за відповідний період.

Згідно довідки про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках №142 від 14.05.2015 року, заробітна плата ОСОБА_1 за роботу (службу) в населеному пункті Прип`ять за період з 26 по 30 квітня 1986 року становить 168 крб. 34 коп., у тому числі оплата праці за дні роботи (служби) в зоні відчуження у сумі 133,34 крб. (кратність 4, денна тарифна ставка 6,667 крб.) та збережений середній заробіток у сумі 35,00 крб.

З огляду на викладене, колегія судді Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що відповідачем правомірно обчислена позивачу оплата праці за дні роботи (служби) в зоні відчуження у 4-х кратному розмірі, оскільки за позивачем зберігалась середньомісячна заробітна плата за основним місцем роботи, а тому показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження зменшувався на одиницю.

Також колегія суддів вважає, що відсутні підстави для включення до довідки про заробітну плату (грошове забезпечення) позивача одноразової грошової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіації у розмірі 600 крб. та добових в розмірі 3 крб. 50 коп., оскільки у картці про нарахування грошового забезпечення відсутні записи про такі виплати.

Отже, відповідач при зазначенні відомостей про розмір заробітної плати позивача за період роботи у зоні відчуження діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Таким чином, оскільки обставини справи встановлені з достатньою повнотою, але судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, вони підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

П О С Т А Н О В И Л А:
Касаційну скаргу Головного управління МВС України в Київській області - задовольнити.

Постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року у справі №361/3891/2015-а - скасувати.

Ухвалити нове рішення у справі.

У задоволені позову ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді