Справа № 813/5661/15
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 року № 813/5661/15

о 16 год. 41 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Палюк М.М., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу № 813/5661/15 за адміністративним

позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, представник ОСОБА_2
до Галицької обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Львівській області, представник ОСОБА_3
про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення - рішення

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом у якому, позивач просить визнати протиправним податкове повідомлення рішення № /2 від 24.06.2009 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу направлені податкові повідомлення рішення № /0 від 28.01.2009 року та № /2 від 24.06.2009 року, яким встановлено порушення п.п. 7.14.1. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» у звязку з чим зменшено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість. На скаргу позивача про перегляд податкового повідомлення рішення відповідачем прийнято «Рішення про результати розгляду первинної скарги» № 4703/10/23-025 від 07.04.2009 року, яким залишено без змін податкове повідомлення рішення № /0 від 28.01.2015 року, а скаргу без задоволення. Повторну скаргу позивача про перегляд вищевказаного податкового повідомлення рішення задоволено, скасовано податкове повідомлення рішення № /0 та винесено податкове повідомлення рішення № /2 від 24.06.2009 року. Позивач вважає безпідставним надсилання на його адресу податкових повідомлень рішень № /0 від 28.01.2009 року та № /2 від 24.06.2009 року, та просить визнати протиправним податкове повідомлення рішення № /2 від 24.06.2009 року.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали суду додаткові докази та пояснення, просили суд позов задоволити повністю.

Позиція відповідача викладена у запереченнях, відповідач просив відмовити у задоволенні позову повністю з підстав, що адміністративний позов є необґрунтований, а спірне податкове повідомлення-рішення є правомірним, оскільки позивачем завищено бюджетне відшкодування у розмірі 510719,00 грн. за листопад 2008 року.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечення підтримав, надав суду додаткові пояснення та докази, просив суд в задоволені позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

22.01.2009 року відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість в рахунок перерахування на розрахунковий рахунок за листопад 2008 року, яка виникла за рахунок відємного значення з ПДВ. За результатами вказаної перевірки відповідачем складено акт складено акт № 34/3/170/НОМЕР_1.

Вказаною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п.п. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», чим завищено заявлену суму бюджетного відшкодування за листопад 2008 року на 511883,00 грн.

24.06.2009 року відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення за №/2, яким на підставі акта перевірки № 34/3/170/НОМЕР_1 від 22.01.2009 року, встановлено порушення позивачем вимог п.п. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», у звязку з чим зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 510719,00 грн.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про податок на додану вартість» із змінами і доповненнями в редакції на час спірних правовідносин, КАС України.

Згідно п.п. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги) починають використовуватися в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 цього Закону, чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів, то з метою оподаткування такі товари (послуги), основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає початок такого використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження).

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього ж Кодексу. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

Судом враховуються обґрунтування позовних вимог про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки при перевірці позивача відповідачем протиправно встановлено порушення позивачем вимог п.п. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

З позиції відповідача, завищення заявленої суми бюджетного відшкодування за листопад 2008 року на суму 511883,00 грн., полягає в тому, що позивачем безпідставно сформовані суми податку на підставі сплаченого ПДВ митним органам у звязку із придбанням вантажних автомобілів та напівпричепів, включив до складу податкового кредиту за грудень 2007 року, серпень 2008 року, жовтень 2008 року.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

13.08.2015 року ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду, апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23.06.2015 року у справі № 813/2051/15 без змін.

11.06.2015 року ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду, апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 березня 2015 року у адміністративній справі №813/890/15 без змін.

Вказаним рішенням встановлено: «Як слідує із ст. 52 ЦК України, субєкт підприємницької діяльності-фізична особа відповідає за зобовязаннями, повязаними із підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення. Також вказаний субєкт господарювання проводить діяльність без формування статутного та інших фондів.

Відтак, чинне законодавство не передбачає відокремлення майна, яке використовується субєктом господарювання-фізичною особою для здійснення підприємницької діяльності, із загальної маси майна, яке належить цій фізичній особі.

Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затвердженими постановою КМ України № 1388 від 07.09.1998 р., передбачено, що реєстрація транспортних засобів здійснюється лише за юридичними та фізичними особами (п. 6), тобто, реєстрація транспортних засобів за субєктами підприємницької діяльності-фізичними особами чинним законодавством не передбачена».

Відповідно у позивача згідно норми закону, яка діяла на час спірних правовідносин, виникло право на нарахування податкового кредиту, незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто позивачем, правомірно сформовані суми податку на підставі сплаченого ПДВ митним органам у звязку із придбанням вантажних автомобілів та напівпричепів, які в подальшому використовувались позивачем в господарській діяльності, що повністю підтверджено вищевказаними судовими рішеннями.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані відповідачем не переконують в правомірності спірного рішення.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, із врахуванням повноважень суду згідно ст. 162 КАС України, адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 159-163, 167 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задоволити повністю.

2. Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі ГУ ДФС у Львівській області № 000440175/2 від 24.06.2009 року.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Галицької обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Львівській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, вул. Лісна, 19, с. Кротошин, Пустомитівський район, Львівська область) 5107,19 грн. сплаченого судового збору.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанова складена в повному обсязі 10.04.2017 року.

Суддя Гавдик З.В.