Справа № 522/755/17
Суддя: Чернявська Л. М.
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/755/17-а
Провадження 2а/522/899/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Одеси про зобов'язання вчинити певні дії та просить зобов'язати призначити їй пенсію. Мотивує вимоги тим, що вона, через представника звернулася до Управління пенсійного фонду України в Приморському районі міста Одеси з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. ст. 8, 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Однак, відповідач відмовив у призначенні пенсії з посиланням на Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Порядок надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1. Позивач вважає відмову неправомірною, оскільки така відмова порушує її право гарантоване Конституцією України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на пенсійне забезпечення при наявності стажу не менше 15 років та досягнення віку 57 років, що за приписами ст.22 Конституції України є не допустимим.

Сторони в судове засідання не з'явились, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник позивача просив розглянути справу без його участі та задовольнити позов, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана до матеріалів справи.

Представник відповідача про причини неявки не повідомив, надав суду письмові заперечення, що приєднані до матеріалів справи, в яких зазначає, що відповідно до ст.8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", право на отримання пенсій та соціальних послуг в солідарній системі мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. Згідно ст.3 «Основ законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», право на забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням згідно з цими Основами мають застраховані громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено законодавством України, а також міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Проте, на сьогоднішній день договору між Україною та ФРН не укладено. Також відповідач вказує на те, що відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" затверджене Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року N 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року N 13-1), заява про призначення пенсії подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі за місцем проживання (реєстрації). Громадянам України для призначення пенсії необхідно окрім іншого надати паспорт громадянина України.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивач 09.11.2016 року звернулася до Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Одеси із заявою та просила про призначення їй пенсії за віком на підставі ст. 26 Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Листом від 23.11.2016 року №629/Л-11 відмовлено у призначенні пенсії за віком, з тих підстав, що відповідно до ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг в солідарній системі мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж та за умови надання паспорту громадянина України.

Не погодившись з вказаним рішенням пенсійного фонду, позивач звернулася до суду з позовом.

Як вбачається з копії трудової книжки, наявної в матеріалах справи, у позивача наявний трудовий стаж більше 15 років. У 2016 році позивачу ОСОБА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 виповнилося 58 років.

Соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв'язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки гарантує Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII.

Умови призначення пенсії за віком передбачені ст. 26 Закону України «Про пенсійне забезпечення страхування», згідно якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення пенсійного віку та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Позивач народилися 15 вересня 1958 року, тому вона підпадає під зазначену категорію осіб, які мають право на призначення пенсії за віком.

Як вбачається з копії паспорту громадянина України, наявного в матеріалах справи, Позивач є громадянкою України, яка постановлена на консульський облік у ФРН.

Суд не бере до уваги доводи відповідача про відсутність на даний час міжнародного договору України з Федеративною Республікою Німеччина в галузі пенсійного забезпечення враховуючи наступне.

Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суд при розгляді конкретної справи застосовує Конституцію України, як акт прямої дії, так як рішення суду повинно ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Так, Конституційний Суд України в Рішенні N 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року вказав, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення ст. 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина третя ст. 25 Конституції України).

При цьому Конституційний Суд України наголошує, що на рівність прав і свобод, конституційних прав і свобод громадян незалежно від місця проживання, гарантування піклування та захисту громадянам України, які перебувають за її межами, права громадян на соціальний захист у старості.

Згідно ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно ст.8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно Положення про паспорт громадянина України (затверджене Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 р. N 2503-XII) (п.1) - паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт дійсний для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Документом, що посвідчує особу громадянина України за кордоном і при перетинанні державного кордону України, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон або дипломатичний і службовий паспорти, посвідчення особи моряка і проїзний документ дитини.

Згідно пункту 5.3. Порядку розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордоном (затверджено Наказом Міністра закордонних справ України від 22 листопада 1999 р. N 201; Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 грудня 1999 р. за N 903/4196) (який був чинним станом на дату постановлення позивача на консульський облік 24.05.2002 року), після представлення заявником довідок про виписку з останнього місця постійного проживання в Україні та здачі паспорта громадянина України до органів внутрішніх справ України в паспорт громадянина України для виїзду за кордон вноситься шляхом проставлення штампа "постійне проживання" або такого напису (з відміткою про дату внесення та із зазначенням посади і прізвища особи, яка його внесла), який скріплюється підписом посадової особи та печаткою відповідного дипломатичного представництва або консульської установи.

Таким чином, оскільки в закордонному паспорті ОСОБА_1 проставлено штамп «постійне проживання» консульської установи посольства України у ФРН, відтак «внутрішній» паспорт громадянина України здано до органів внутрішніх справ України.

Суд погоджується з доводами позивача, про те, що наявний у ОСОБА_1, закордонний паспорт №КР025734, тип (Р), Код держави (UKR), виданий органом 2D, дата видачі 24.01.2011, дійсний до 24.01.2021, - підтверджує її громадянство України.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги суд враховує, що згідно з ч. 1 ст.2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду є обов'язковим для виконання Україною відповідно до ст. 46 Конвенції, а відповідно до ст.17 наведеного Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини за результатами розглянутих певних справ зробив висновок, що законні очікування заявників підлягають правовому захисту наряду з майновими правами та правом власності. (справи: Pine Valley Development Ltd and Others vs.Ireland, № 12742/87, рішення від 29 листопада 1991 року; Stretch vs. United Kingdom, № 44277/98, рішення від 24 червня 2003 року; Fedorenko vs. Ukraine, № 25921/02, рішення від 01 червня 2006 року).

У даному випадку очікування позивача на соціальні гарантії та матеріальне пенсійне забезпечення, що ґрунтуються на приписах діючого в Україні законодавства, та при відсутності укладеного Україною з ФРН міжнародного договору про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, суд вважає законними, а отже такими, що підлягають судовому захисту у разі їх невизнання іншими особами.

Разом з тим, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Порядок подання та перелік документів, визначених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», передбачений постановою Правління Пенсійного фонду України N 22-1 від 25.11.2005 р. «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно вищевказаного Порядку заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника; звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку; днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший. Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення пенсії, орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення пенсії (п. 4.3).

Тобто, незалежно від наявності права особи на пенсію, відсутності усіх необхідних документів про призначення пенсії, законодавством передбачена обов'язкова процедура прийняття рішення пенсійним органом.

Судом встановлено, що позивач звернулася із письмовою заявою про призначення пенсії за віком до управління ПФУ та надала, документи що надають особі право на призначення пенсії (про вік, трудовий стаж, документи, що надають право на пільгу), які не були предметом розгляду уповноваженого пенсійного органу.

Таким чином, письмова заява позивача не розглядалася пенсійним органом згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Крім того, рішення про відмову позивачу у призначення спірної пенсії відповідачем не виносилося.

Разом з тим, суд вважає за необхідне з метою повного захисту прав позивача зазначити наступне. Положеннями Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", орган, що призначає пенсію розглядає питання про призначення пенсії при зверненні особи з відповідною заявою, яка подається особисто або через представника.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (п. 1.7 Порядку)

Орган, що призначає пенсію, надає: роз'яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності - бланки документів (п. 3.3 Порядку).

Таким чином, отримавши від позивача звернення про призначення пенсії за віком, пенсійний орган повинен був почати процедуру призначення пенсії, а не відмовляти у прийнятті заяви на призначення пенсії за відсутності паспорту громадянина України, як зазначено у заперечені до позову. Після спливу строку, визначеного для подання недостатніх документів, прийняти рішення про призначення або відмову в призначенні пенсії, яке, в разі незгоди, позивач міг би оскаржити у встановленому законом порядку.

За таких обставин суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 159-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі міста Одеси прийняти від ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву про призначення пенсії за віком та ухвалити по ній рішення, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В задоволені решти вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до Приморського районного суду м.Одеси апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання постанови суду.

Суддя Чернявська Л.М.

29.03.2017