Справа № 335/880/17(2-а/335/100/2017)
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 квітня 2017 рокусправа № 335/880/17(2-а/335/100/2017)
Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Лукманової О.М.

суддів: Божко Л.А. Кругового О.О.

при секретарі: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2017 року у справі № 335/880/17 (2-а/335/100/2017) за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити донарахування та виплатити щорічну разову грошову допомогу до 5 травня,-

в с т а н о в и л а:

23.01.2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до УПСЗН Запорізької міської ради по Вознесенівському району (далі відповідач), в якому просив визнати протиправними дії відповідача з нарахування щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2014, 2015, 2016 роки в розмірі меншому, ніж встановлено ст. 12, ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції від 25.12.1998 року; зобовязати відповідача здійснити донарахування та виплатити позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2014 рік в розмірі пяти мінімальних пенсій за віком як учаснику бойових дій відповідно до вимог ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2015 та 2016 роки в розмір семи мінімальних пенсій за віком як інваліду ІІІ групи відповідно до вимог ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням виплачених сум.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.01.2017 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог, які стосуються нарахування та виплати допомоги до 5 травня за 2014 2015 роки залишено без розгляду.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.02.2017 року, прийнятою в скороченому провадженні, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та прийняти нову, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Свої вимоги апелянт обґрунтовував тим, що щорічно отримуючи допомогу до 5 травня, гадав, що отримує допомогу у розмірах встановлених законодавством, однак у 2016 році від товаришів, які також отримують допомогу, дізнався, що органи соціального захисту населення не виконують рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року у справі № 10-рп/2008, нараховують та виплачують щорічну разову допомогу до 5 травня у меншому розмірі ніж встановлено. Апелянт вказував, що після звернення до УПСЗН Запорізької міської ради по Вознесенівському району, отримав лист № Л-115-пвт/01-16 від 11.08.2016 року про розміри та підстави нарахування виплат у 2014, 2015, 2016 роках. Саме з відповіді на звернення від 11.08.2016 року дізнався про нарахування допомоги за 2014 - 2016 роки, саме з датиотримання відповіді слід визначати дату, коли позивач дізнався про порушення свого права. Апелянт вказував, що отримуючи разову щорічну допомогу до 5 травня у 2014 - 2015 роках не був обізнаний про розмір виплачених сум.

Справа розглянута згідно ч. 1 ст. 41 КАС України, за відсутності осіб, які беруть участь у її розгляді.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, залишаючи адміністративний позов без розгляду у частині позовних вимог, виходив з того, що позивач знав про порушення свого права з моменту отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2014 та 2015 роки, однак позов подано до суду лише 23.01.2017 року, тобто з пропуском відведеного шестимісячного строку від моменту коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушене право. Суд першої інстанції вказував, що позивач не обґрунтовував чому пропустив строк звернення до суду.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 має статус ветерана війни учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серії АБ № 198374, перебуває на обліку в УПСЗН Запорізької міської ради по Вознесенівському району як особа, на яку поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до посвідчення серія Є № 011376 позивач є інвалідом 2 групи і має пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до УПСЗН з заявою, в якій просив нарахувати та виплатити щорічну допомогу до 5 травня за 2014, 2015, 2016 роки. Листом від 11.08.2015 року за № Л-115-пвт/01-16 УПСЗН повідомило, що виплати щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2014 2016 роки здійснювались відповідно до чинного законодавства, згідно постанов Кабінету Міністрів України.

ОСОБА_1 не заперечує, що дізнався про розміри виплачених йому допомог у 2014 2015 роках у момент їх виплати у 2014 та 2015 роках.

Згідно з ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1-2 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно скористався повноваженнями передбаченими ст. 100 КАС України відносно встановлення дійсного строку коли особа могла дізнатись про порушення своїх прав та обґрунтовано прийшов до висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду, при цьому не надав доказів поважності причин такого пропуску строку звернення.

Позивач дізнався про порушене право у 2014 році при отримані одноразової грошової допомоги у тому ж 2014 році, за 2015 рік дізнався під час отримання допомоги у тому ж 2015 році, про що сам не заперечує у своїх поясненнях та апеляційній скарзі. З позовною заявою позивач звернувся до суду 23.01.2017 року, тобто з порушенням шестимісячного строку, відведеного для звернення до суду з моменту коли дізнався або повинен був дізнатись про порушене право.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, судом першої інстанції вірно залишено адміністративний позов без розгляду, зважаючи на пропуск строку звернення до суду та відсутність доказів поважності такого пропуску.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 199, ст.ст. 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2017 року у справі № 335/880/17 (2-а/335/100/2017) залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України відповідно до статей 211 212 КАС України.

Головуючий: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: О.О. Круговий