Справа № 758/571/17
Суддя: Зарицька Ю. Л.
Дата ухвалення: 2017-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 758/571/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2017 року cуддя Подільський районний суд міста Києва Зарицька Ю. Л. , розглянувши позовну заяву ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними; зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з зазначеним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 24.11.2016 вона звернулась до УПФУ в Оболонському районі м. Києва з заявою про призначення пенсії за вислугу років у порядку ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», в чому їй було відмовлено. Вважаючи відмову неправомірною, позивачка звернулась до суду та просила визнати протиправними та скасувати рішення Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 16.12.2016 щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 05.10.1995 № 358/95-ВР, у редакції Закону України від 12.07.2001 № 2663-ІІІ) та зобов'язати Центральне об'єднане Управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 05.10.1995 № 358/95-ВР, у редакції Закону України від 12.07.2001 № 2663-ІІІ) на підставі довідки прокуратури міста Києва про заробітну плату з розрахунку 90 % із середнього заробітку без обмеження граничного розміру пенсії. Судові витрати просила покласти на позивача.

Відповідно до ч.4 ст.183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Представник відповідача направив до суду свої письмові заперечення, в яких заперечував проти задоволення позову, мотивуючи тим, що станом на дату звернення позивачки із заявою про призначення їй пенсії вона не мала стажу роботи по вислузі років 23 роки, в тому числі, стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років. Крім того, зазначив про те, що позивачка в позовній заяві посилається на норми, що втратили чинність.

Вивчивши матеріали справи, приходжу до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що листом Центрального об'єднаного УПФУ в м. Києві від 16.12.2016 № 41737/02 повідомлено позивачку, що 01.06.2015 скасовані норми щодо призначення пенсій, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», тому відсутні підстави для призначення пенсії за вислугою років згідно Закону України «Прокуратуру». Крім того, повідомлено, що стаж роботи на посаді прокурора складає 4 роки 4 місяці 21 день.

З даних довідки від 06.10.2016 за № 18/592, виданої Прокуратурою міста Києва вбачається розмір фактично нарахованої заробітної плати ОСОБА_2 в період з 2011 року по 2016 рік.

Відповідно до витягу з наказу Головного управління внутрішніх справ Київської області від 17.07.1998 № 88о/с, з 29.07.1998 звільнено за власним бажанням лейтенанта міліції ОСОБА_2 - випускницю НАВС, вислуга років складає 3 роки 11 місяців 28 днів.

З даних довідки від 28.11.2016 НАВС МВС України вбачається, що ОСОБА_2 дійсно навчалась в НАВС України з 01.08.1994 до 27.06.1998 за державним замовленням на денній формі навчання.

Відповідно до даних, що містяться в трудовій книжці позивачки АС № 272652, в період з 01.08.1994 по 29.07.1998 позивачка навчалась в Національній академії внутрішніх справ та служила в органах внутрішніх справ України, в період з 29.07.1998 по даний час працює в органах прокуратури.

Відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 12.07.2001), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Як вбачається із записів, що містяться в трудовій книжці позивачки, стаж її роботи станом на дату звернення до суду на посаді прокурора складає 18 років 5 місяців 11 днів.

Відповідно до п. в ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з'єднаннях, служба в органах державної безпеки внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про міліції» (в редакції, що діяла на момент навчання позивачки в НАВС), особи, прийняті на службу до міліції, в тому числі слухачі й курсанти шкіл міліції, які перебувають на військовому обліку, на час служби знімаються з нього і перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ України. Навчання у школах Міністерства внутрішніх справ України після здобуття середньої освіти прирівнюється до проходження військової служби.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про загальний військовий обов'язок і військову службу», навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба.

Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Крім того, відповідно до ст. ст. 22 та 64 Конституції України, право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України (в тому числі і Законом України» Про прокуратуру») є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Тому звуження та обмеження змісту й обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів відповідно до ст. 22 Конституції України не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, питання щодо дії нормативно-правових актів у часі розглядалось Конституційним Судом України в Рішеннях N 1-зп від 13 травня 1997 року, N 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року та N 3-рп/2001 від 5 квітня 2001 року, в яких встановлено, що нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Необхідно також зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратурі, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо. Це зазначено в рішеннях Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002.

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях врегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, які перебувають на такій службі, додаткові обов'язки і відповідальність. Зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що період навчання позивача у Національній академії внутрішніх справ підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає йому право на пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Так, загальний трудовий стаж ОСОБА_2 складає 22 роки 5 місяців та 9 днів, що свідчить про наявність у неї права на пенсію, а відмова ЦО УПФУ є неправомірною.

З урахуванням зазначеного вище, суд приходить до висновку, що позов ґрунтується на чинному законодавстві, знайшов свого доведення, а тому і про необхідність його задоволення.

На підставі ст.ст. 22, 58, 64 Конституції України, ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», 50-1 Закону України «Про прокуратуру», ст. 18 Закону Україну «Про міліцію», ст.ст. 2, 17, 69, 71, 99, 158, 159, 160, 162, 163, 165, 167, 183-2 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задоволити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 16.12.2016 щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 05.10.1995 № 358/95-ВР, у редакції Закону України від 12.07.2001 № 2663-ІІІ).

Зобов'язати Центральне об'єднане Управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 05.10.1995 № 358/95-ВР, у редакції Закону України від 12.07.2001 № 2663-ІІІ) на підставі довідки прокуратури міста Києва про заробітну плату з розрахунку 90 % із середнього заробітку без обмеження граничного розміру пенсії.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня отримання її копії до Київського апеляційного адміністративного суду через Подільський районний суд м. Києва.

Суддя Ю. Л. Зарицька