Справа № 683/233/17
Суддя: Завадська О. П.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 683/233/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2017 року Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючої - судді Завадської О.П.

при секретарі Повзун С.В.

з участю

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про зобов'язання дії,

встановив:

В лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про зобов'язання провести перерахунок призначеного йому основного щомісячного грошового утримання з врахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, з розрахунку 90 відсотків від грошового утримання працюючого судді та виплатити різницю між виплаченим та перерахованим розміром щомісячного довічного грошового утримання.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що Постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року № 1515-VIII його звільнено з посади судді Хмельницького окружного адміністративного суду в зв'язку з поданням заяви про відставку. З 17 вересня 2016 року він отримує щомісячне грошове утримання як суддя у відставці в розмірі 23069,5 грн. - 86 відсотків від грошового забезпечення. Вважає визначення такого відсотку від грошового забезпечення не правомірним, оскільки його стаж роботи на посаді судді становить 23 роки 8 місяців та 15 днів, також в стаж має бути включено строкову службу в армії за період з 11 листопада 1980 року по 10 листопада 1982 року, тому до зарахування стажу є повних 25 років і він має право на 90 відсотків щомісячного грошового утримання від суддівської винагороди судді. Крім того, відповідачем при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання не враховано розміру матеріальної допомоги на оздоровлення, який становив 14500 грн.

Позивач подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 11 листопада 1980 року по 10 листопада 1982 року проходив військову службу, з 30 грудня 1992 року по 20 липня 2001 року працював народним суддею Старокостянтинівського районного народного суду, з 23 липня 2001 року по 10 липня 2007 року - суддя Хмельницького обласного суду, з 11 липня 2007 року по 11 квітня 2014 року - голова Хмельницького окружного адміністративного суду, з 11 квітня 2014 року по 16 вересня 2016 року - суддя Хмельницького окружного адміністративного суду.

Згідно розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, підготовленого Хмельницьким окружним адміністративним судом 19 вересня 2016 року, стаж роботи ОСОБА_2 станом на 16 вересня 2016 року становить 23 років 8 місяців 15 днів.

19 вересня 2016 року Хмельницьким окружним адміністративним судом до Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області було направлено документи ОСОБА_2 для призначення йому довічного грошового утримання.

Як вбачається з повідомлення Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області від 04 січня 2017 року за № 58/Н-4, ОСОБА_2 встановлено щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 23069,50 грн. - 86 відсотків від грошового забезпечення, відповідно до ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Статтею 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-XII (чинного на момент призначення позивача на посаду судді) було передбачено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 43 Закону № 2862-XII, в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус суддів"» від 24 лютого 1994 року № 4015-XII, чинної до 31 липня 2010 року, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

30 липня 2010 року набув чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI, відповідно до частини 1 статті 131 якого було передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

При цьому, пунктом 11 Перехідних положень вищевказаного Закону було передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Крім того пунктом 3.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 685 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судді» передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Таким чином, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_2 також зараховується календарний період проходження строкової військової служби, а саме з 11 листопада 1980 року по 10 листопада 1982 року.

Крім того, в статті 141 Закону № 2453 до внесення змін Законом № 213, тобто у редакції Закону № 192, закріплювалося, що «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання» (абзац перший частини третьої), та встановлювалося, що «у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання» (абзац другий частини третьої).

Рішенням Конституційного суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII;

- пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

При цьому, керуючись частиною другою статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення:

- частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Таким чином, оскільки стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання, з урахуванням календарного періоду проходження строкової військової служби складає 25 років 8 місяців 15 днів, то враховуючи положення частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, щомісячне довічне утримання позивача має становити 90 відсотків заробітної плати судді.

Крім того частиною першою статті 1 Закону № 108/95-ВР «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Згідно зі статтею 41 Закону України № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування. За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

За таких обставин суд вважає, що не включення відповідачем суми матеріальної допомоги на оздоровлення для розрахунку довічного грошового утримання є неправомірним.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 11, 71, 86, 161-163 Кодексу адміністративного судочинства України, п. п. 5, 7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Позов задовольнити.

Зобов'язати Старокостянтинівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_2 основного щомісячного довічного грошового утримання з врахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, з розрахунку 90 відсотків від грошового утримання працюючого судді та виплатити ОСОБА_2 різницю між виплаченим та перерахованим розміром щомісячного грошового утримання.

Зобов'язати Старокостянтинівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області подати звіт про виконання судового рішення.

Стягнути з Старокостянтинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 640 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Старокостянтинівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ______________