Справа № 815/1423/17
Суддя: Іванов Е. А.
Дата ухвалення: 2017-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року 11год.25хв. м. Одеса Справа № 815/1423/17

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Іванова Е.А.

за участі: секретаря Сакара М.М., представників: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області (далі ДПІ у Київському районі, відповідач), в якому просить визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення рішення ДПІ у Київському районі м. Одеси №36878-1303 від 08.06.2016 року.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що як вбачається з матеріалів справи №815/210/17, зокрема, позовної заяви ДПІ у Київському районі м. Одеси, заборгованість у розмірі 25770,85 грн. виникла у ОСОБА_3, так як на думку податкового органу вона є орендарем земельної ділянки, а тому повинна сплачувати оренду плату у розмірі від 3 до 12 відсотків від нормативної грошової оцінки землі. Податковий орган вважає, що у ОСОБА_3 виникла заборгованість з орендної плати за землю, яка має бути стягнута в порядку, передбаченому ПК України. Однак позивач зазначає, що податкове повідомлення-рішення №36878-1303 від 08.06.2016 є протиправним та має бути скасоване, у зв'язку з тим, що прийняте податковим органом з порушенням вимог чинного законодавства України. Так, ОСОБА_3 не є орендарем жодної земельної ділянки. З позовної заяви ДПІ у Київському районі м. Одеси та оскаржуваного податкового повідомлення-рішення взагалі не зрозуміло, за оренду якої земельної ділянки у ОСОБА_3 виникла заборгованість у розмірі 25770,85 грн. З корінця оскаржуваного податкового повідомлення-рішення взагалі вбачається, що ОСОБА_3 нараховано земельний податок з фізичних осіб, а не орендну плату. Однак, знову ж таки не зрозуміло, за яку земельну ділянку нараховано такий земельний податок та з яких підстав цей земельний податок складає 25770,85 грн. Таким чином, позивач заявляє, що податкове повідомлення-рішення №36878-1303 від 08.06.2016 є протиправним та має бути скасоване, так як прийняте з порушенням чинного законодавства України.

Предствник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях на позов, які, зокрема, обґрунтовані тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 16.12.2002 року, укладеного між ОСОБА_4 (продавцем) та ОСОБА_5 Віталієвною (покупцем) було здійснено передачу права власності на двоповерхову нежилу, будівлю S=442,6 кв. м, під номером «дев'яносто», що розташована в місті Одесі по вулиці Люстдорфська дорога, загальною площею - 442,6 кв.м, корисною площею - 442,6 кв.м, основною площею - 242,7 кв.м та у цілому складається з основних -15. В свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 415 ЦК України, особа, до якої перейшло право власності на будівлі (споруди), набуває право користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередній власник будівлі (споруди). Ч. 1 ст. 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Таким чином ОСОБА_3, відповідно до п.п. 14.1.73 п. 14.1 ст. ПК України є землекористувачем, в зв'язку із переходом права власності на будівлю, яка в свою чергу розташована на земельній ділянці. Пунктом 4 статті 415 ЦК України встановлено, що землекористувач зобов'язаний вносити плату, за користування земельною ділянкою, наданою йому для забудови, а також інші платежі, встановлені законом. Згідно із. ст. 270 ПК України, об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні. Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, (п. 274.1 ст. 274 ПК України). Відповідно до п. 287.1 ст. 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Таким чином, з моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку, права власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу або іншого права користування нежилими приміщеннями, суб'єкт господарювання повинен сплачувати земельний податок.

Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, зясувавши обставини справи та дослідивши наявні у справі докази, суд доходить наступних висновків.

Судом встановлено, що ДПІ у Київському районі м. Одеси 08.06.2016 року винесено податкове повідомлення рішення №36878-1303 яким позивачу визначено заборгованість за платежем земельний податок з фізичних осіб у загальному розмірі 25770,85 грн. податковий період 2016 рік.

12.10.2016 року ДПІ у Київському районі м. Одеси позивачу виставлена податкова вимога №1764-17 на загальну уму 25775,30 грн.

Згідно з п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку й орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідно до п.п. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПК України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок і земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

У відповідності з п. 269.1 ст. 269 ПК України, платниками податку за землю є: власники земельних ділянок, земельних; часток (паїв) та землекористувачі, і власники земельних ділянок - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти) які відповідно до закону набули права власності на землю в Україні, а також територіальні громади та держава щодо земель комунальної та державної власності відповідно (пп. 14.1.34 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (пп. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Тобто, суб'єктом сплати земельного податку є або власник земельної ділянки, або землекористувач (постійний землекористувач), який відповідно до закону оформлює право користування земельною ділянкою.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 16.12.2002 року, укладеного між ОСОБА_4 (продавцем) та ОСОБА_5 Віталієвною (покупцем) було здійснено передачу права власності на двоповерхову нежилу, будівлю S=442,6 кв.м, під номером «дев'яносто», що розташована в місті Одесі по вулиці Люстдорфська дорога, загальною площею - 442,6 кв.м, корисною площею - 442,6 кв.м, основною площею - 242,7 кв.м та у цілому складається з основних -15.

Проте в даному договорі відсутні дані щодо розміру земельної ділянки на якій вона розташована чи займає.

Згідно із. ст. 270 ПК України, об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, (п. 274.1 ст. 274 ПК України).

Відповідно до п. 287.1 ст. 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно з пукнтом 286.1 ст. 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Відповідно до п. 271.1 ст. 271 ПК України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, або площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку не проведено.

Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповдіно до ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають:

а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності;

б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації;

в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності;

г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до

ґ) вищі навчальні заклади незалежно від форми власності;

д) співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Тобто законодавством України не передбачено передача у постійне користування земельної ділянки фізичним особам, що спростовує позицію відповідача, що в звязку з укладанням договору купівлі - продажу будівлі, до позивача перейшло право постійного користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 120 ЗК України (в редакції станом на 2002 рік) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.

У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.

Таким чином факт того, що позивачем на підставі договору купівлі - продажу була придбана будівля, не є фактом того, що вона є власником чи постійним землекористувачем земельної ділянки.

Представник відповідача не надав на пропозицію суду жодного розрахунку та вихідних даних з яких була розрахована сума податку зазначена в оскаржуваному податковому повідомленні - рішенні, розмір нормативно грошової оцінки, докази взагалі наявності в 2016 році у користуванні позивача земельної ділянки чи будинку розташованого на ній за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 90.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області від 08.06.2016 року №36878-1303 підлягає скасуванню, як таке, що винесено протиправно, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області №36878-1303 від 08.06.2016 року.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області (місцезнаходження: 65104, м. Одеса, пр.-т Академіка Глушко, 17/2, код ЄДРПОУ - 39549642 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 (місцепроживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн. згідно квитанції №65927від 09.03.2017 року (оригінал квитанції №65927від 09.03.2017 року знаходиться в матеріалах справи).

Постанова набирає законної сили відповідно до ст..254КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів після отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови виготовлений 07.04.2017 року.

Суддя Е.А.Іванов

.