Справа № 826/3337/16
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3337/16 Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В. Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

05 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кучми А.Ю.,

при секретарі: Кривді В.І,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2016 року у справі за його адміністративним позовом до Уповноваженої особи фонду на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом про: визнання протиправними дій Уповноваженої особи Фонду Кадирова В.В. щодо не включення позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів; зобов'язання Уповноваженої особи Фонду Кадирова В.В. включити позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2016 року у задоволенні вказаного адміністративного позову відмовлено. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу про скасування незаконної, на його думку, постанови суду першої інстанції та просить постановити нову, якою задовольнити позов в повному обсязі. При цьому апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ст. 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Суб'єктом владних повноважень, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України, є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Основним завданням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Таким чином, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, як особа, наділена спеціальними функціями щодо забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, є суб'єктом владних повноважень у розумінні п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України.

Судом встановлено, що 11.07.2014 року між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу (депозиту) № №002-28618-110714 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний», відповідно до якого позивач як вкладник розмістив депозит у розмірі 16 000 доларів США на строк в один місяць з 11.07.2014 року з виплатою на його користь відсотків на суму вкладу. Згідно п. 1.11 договору банківського вкладу дія цього договору автоматично була пролонгована на один місяць, тобто до 09.09.2014 року.

При зверненні позивача до відділення ПАТ «Дельта Банк» щодо повернення суми вкладу в останній день дії договору, йому було відмовлено у видачі коштів з посиланням на їх відсутність. В подальшому сума вкладу була перерахована банком на поточний рахунок позивача, операції за якими здійснюються з використанням електронних платіжних засобів. Станом на 01.12.2014 року кінцева заборгованість відповідача перед позивачем становила 16 806 доларів США (з урахуванням нарахованих відсотків за користування вкладом).

На підставі постанови правління НБ України від 02.03.2015 року №150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 року прийнято рішення за №51 про запровадження з 03.03.2015 по 02.06.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. 08.04.2015 року рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №71 тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено на шість місяців з 03.03.2015 по 02.09.2015 року включно.

За рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 147 від 03.08.2015 року строк здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» продовжено до 02.10.2015 року включно.

Постановою правління НБ України від 02.10.2015 року № 664 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк». Того ж дня виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Даним рішенням розпочато процедуру ліквідації Банку та призначено уповноважену особу Фонду гарантування з делегуванням їй всіх повноважень ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначених ст.ст. 37, 38, 51, ч. 1 та 2 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Кадирова В.В. на два роки з 05.10.2015 по 04.10.2017 року включно. Публікація відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи ФГВФО відбулася 08.10.2015 року в газеті «Голос Україна» № 187 (6191), про що також було зазначено на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (www.fg.gov.ua). 25.11.2015 року, тобто з пропуском строку 49 днів, позивач надіслав на адресу Уповноваженої особи Фонду кредиторську вимогу, в якій просив визнати його кредитором банку за заборгованістю, що виникла за договором строкового банківського вкладу (депозиту) №002-28618-110714 від 11.07.2014 року, укладеними між ним і банком.

Листом від 01.12.2015 року № 05-3191797 начальник Київського відділення № 5 ПАТ «Дельта Банк» повідомив позивача про те, що, у зв'язку з пропуском ОСОБА_2 передбаченого законом строку, заявлені кредиторські вимоги не можуть бути включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку.

08.02.2016 року позивач звернувся також до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із письмовою заявою щодо врегулювання в досудовому порядку питання про вжиття заходів щодо включення ОСОБА_2 до реєстру кредиторів банку, не отримавши бажаного результату позивач звернувся із даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем пропущено строк для пред'явлення кредиторських вимог, а звернення з вимогою про повернення банківського вкладу через районний суд не є підставою для визнання поважності причин невчасного звернення із кредиторською вимогою до банку. В апеляційній скарзі позивач не погоджуються з вказаним висновком суду першої інстанції, посилаючись на те, що норма ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не визначає форми та змісту кредиторської вимоги до банку, а тому та обставина, що позивач звертався до ПАТ «Дельта Банк» з вимогою про повернення банківського вкладу через районний суд, виключає факт пропуску ним строку на звернення із кредиторською вимогою до банку. Колегія суддів не пристає на таку позицію з огляду на наступне. Частиною 5 ст. 26 Закону №4452-VI передбачено, що відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону.

Нормами ч. 1 і 5 ст. 27 Закону №4452-VI визначено, що уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Впродовж трьох робочих днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

Одночасно нормами ч. 2, 3 і 5 ст. 45 цього Закону визначено, що Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур'єр» та «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відомості про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду повинні містити: 1) найменування та інші реквізити банку, що ліквідується; 2) дату та номер рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;3) дату та номер рішення виконавчої дирекції Фонду про призначення уповноваженої особи Фонду; 4) прізвище, ім'я та по батькові уповноваженої особи Фонду; 5) інформацію про місце та строк приймання вимог кредиторів. Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону №4452-VI протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. При цьому, вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Згідно з положеннями ст. 48 Закону №4452-VI Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює, зокрема, такі повноваження: складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

За приписами ч. 1 ст. 49 Закону №4452-VI Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Надалі протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. (ч. 2 ст. 49 зазначеного Закону).

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду (ч. 3 ст. 49 зазначеного Закону).

В силу приписів норми ч. 8 ст. 49 Закону №4452-VI вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Таким чином, нормами Закону №4452-VI регламентований чіткий порядок звернення кредиторів із вимогами про забезпечення відшкодування коштів за вкладами, зокрема, щодо включення їх до реєстру кредиторів на повернення банківських вкладів, та правові підстави задоволення Фондом таких вимог. Системний аналіз положень цього Закону дає підстави стверджувати про те, що порушення кредитором установленого законодавством тридцятиденного строку для звернення з вимогами про забезпечення відшкодування коштів (в тому числі за вкладами) виключає наявність правових підстав для їх прийняття уповноваженою особою Фонду за умови дотримання Фондом порядку оповіщення кредиторів про ліквідацію банку.

Аналогічна правова позиція наведена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 06.11.2014 №К/800/16114/14, від 27.05.2015 №К/800/252/15 і від 25.06.2015 №К/80065105/14.

Як вбачається з матеріалів справи, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у відповідності до ст. 26 Закону №4452-VI було відшкодовано позивачу гарантовану державою суму коштів за вкладом (тобто суму коштів в межах 200 тис. грн.).

Дані обставини були встановлені в ході розгляду Печерським районним судом міста Києва та Апеляційним судом міста Києва цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк» про повернення банківського вкладу за договором №002-28618-110714 строкового банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» від 11.07.2014 року в сумі 8 991,70 доларів США. До Печерського районного суду позивач звернувся в грудні 2014 року, тобто позивач знав про закінчення строку подачі кредиторських вимог до банку.

Копії зазначених рішень судів, а саме: рішення Печерського районного суду міста Києва від 22.07.2015 року по справі №757/36429/14-ц та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 22.10.2015 року №22-12506, що набрала законної сили з моменту проголошення, наявні у матеріалах даної справи.

Згідно цих судових рішень ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позовних вимог з тих мотивів, що задоволення кредиторських вимог вкладника понад гарантовану Фондом гарантування вкладів фізичних осіб суму коштів 200 тис. грн. здійснюється виключно в межах процедури ліквідації банку та в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». В силу приписів ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особим або, особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, враховуючи вищенаведене суд в межах даного спору встановив, що вкладником - позивачем, отримано компенсацію по вкладу, наявному в ПАТ «Дельта Банк» в межах гарантованої законом суми відшкодування у повному обсязі, що також не заперечувалося останнім.

Також судова колегія зазначає, що вимоги апелянта про стягнення решти коштів за №002-28618-110714 строкового банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» від 11.07.2014 року в сумі 8 991,70 доларів США знаходяться поза межами гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами, а тому позивач відповідно до чинного законодавства мав право заявляти уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку впродовж 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду. Як зазначає відповідач, відомості про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та строк встановлений для звернення кредиторів з вимогами до банку, були доведені до відома вкладників банку наступним чином:

- шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з 05.10.2015 року;

- шляхом опублікування відомостей у офіційній газеті «Голос Україна» (№187 від 08.10.2015 року);

- шляхом розміщення відповідних оголошень в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів.

З урахуванням положень ч. 5 ст. 45, ч. 1 ст. 49 Закону №4452-VI та факту опублікування 08.10.2015 року в газеті «Голос України» інформації про ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», суд зазначає, що граничною датою для звернення з заявою про визнання вимог кредитора ПАТ «Дельта Банк» є 09.11.2015 року (у зв'язку з тим, що 08.11.2015 - вихідний день - неділя). Натомість позивач звернувся безпосередньо до Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» із заявою про визнання кредиторських вимог лише 25.11.2015 року. При цьому позивачем було зазначено, що він дізнався про закінчення строку подачі кредиторських вимог до банку саме 23.11.2015 року. Зумовлено тим, що він проживає у важкодоступній гірській місцевості, де відсутні засобу інтернет-зв'язку, а такі офіційні друковані видання як газети «Голос України» та «Урядовий кур'єр» позивач не виписує. Крім того, позивач тривалий час хворів, зокрема, переніс операцію з видалення тромбів, а тому був обмежений у вільному фізичному пересуванні. Таким чином, позивач не мав можливості вчасно звернутися до банку з кредиторською вимогою в порядку ст. 45 Закону №4452-VI. З даного приводу колегія суддів зазначає, що будь-які документальні докази існування наведених обставин (в тому числі довідок лікувальних закладів, виписок з історії хвороби) в матеріалах справи відсутні. Крім того, факт звернення позивача до Печерського районного суду міста Києва у грудні 2014 року спростовує позицію ОСОБА_2, шо він не знав про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи ФГВФО і не міг звернутися з кредиторською вимогою до відповідача.

Позивач вважає, що факт звернення до суду, є рівнозначним поданню кредиторської вимоги до банку.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким твердженням позивача та з даного приводу колегія суддів додає наступне.

Частиною 5 статті 45 Закону № 4452-VI чітко передбачений досудовий порядок звернення із кредиторськими вимогами до банку до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Звернення позивача до суду та подання кредиторської вимоги не є тотожними поняттями. До того ж, встановлений в частині 1 статті 49 вказаного закону встановлений 30-денний строк на заявлення вимог кредитора є присічним та згідно чинного законодавства України не передбачено його поновлення чи продовження (в тому числі з підстав хвороби вкладника чи звернення до суду). Вказана норма є чинною, та Закон №4452-VI в цілому неконституційним визнано не було. З огляду на вищенаведене та з урахуванням наявних у справі матеріалів, колегія суддів дійшла до висновку, що позивач отримав гарантоване відшкодування суми банківського вкладу, був повідомлений у встановленому законом порядку та мав можливість звернутися з заявою про включення його до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Однак, в установлений Законом термін до банку чи уповноваженої особи Фонду позивач не звертався, а тому в уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. не було правових підстав для включення вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів банку в силу ч. 8 ст. 49 Закону №4452-VI . Таким чином, враховуючи відсутність підстав для включення майнових вимог позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк», ознаки протиправних дій та/або бездіяльності відповідача відсутні.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції зроблено правильний висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову, а тому постанову суду необхідно залишити без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205 та 207 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 05.04.2017 року.

Головуючий-суддя: І.В. Саприкіна

Судді: О.В. Карпушова

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Кучма А.Ю.

Карпушова О.В.