Справа № 573/101/17
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 р. Справа № 573/101/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Григорова А.М. , Старостіна В.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області на постанову Білопільського районного суду Сумської області від 22.02.2017р. по справі № 573/101/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області

про визнання дій незаконними, зобов'язання перерахувати пенсію,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Білопільського районного суду Сумської області із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області, у якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив: визначити його статус як військовослужбовця на час проходження військових зборів при ліквідації аварії на ЧАЕС 1986 року; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області обчислити та виплачувати йому пенсію по інвалідності з урахуванням того, що на час ліквідації на ЧАЕС аварії позивач був у статусі військовослужбовця і його робочий час не може обраховуватись 6-ти годинним робочим днем, а також збільшенням збереженої заробітної плати на 100 %.

Постановою Білопільського районного суду Сумської області від 22.02.2017р. по справі № 573/101/17 позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 як військовослужбовцю, відповідно до вимог ст. 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із заробітку за період роботи в зоні відчуження у 1986 році. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 як військовослужбовця, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 та вимог ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із заробітку за період роботи в зоні відчуження з 01 грудня 2016 року та провести відповідні виплати з урахуванням виплачених сум. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись із постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Позивач в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції, пояснив, що не згоден із розміром заробітної плати, з якої йому здійснюється нарахування пенсії.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про жату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач, ОСОБА_1, є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС що підтверджується посвідченням першої категорії (а.с.4). Також позивачу встановлена друга група інвалідності безстроково у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з наслідками аварії на ЧАЕС.

На даний час позивач отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та щомісячну додаткову пенсію на підставі ст.ст. 50, 54 Закону № 796-ХІІ як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 1 категорії III групи інвалідності - до 15 листопада 2010 року та з 15 листопада 2010 року - II групи інвалідності, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області.

З 01.12.2016 позивачу проведено перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік».

Після проведення перерахунку, розмір пенсії позивача склав 8300,77 грн. з яких: 7372,37 грн. - основний розмір пенсії (9215,46 грн. - середній заробіток х 80% - ступінь втрати працездатності); 379,60 грн. - щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю особі, віднесеної категорії учасників ліквідації на ЧАЕС інваліду II групи; 498,80 грн. - підвищення згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту» як особі, прирівняній до інвалідів війни; 50,00 грн. - цільова грошова допомога на прожиття інвалідам відповідно до Закону України «Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та інвалідів війни».

Вважаючи неправильним розрахунок розміру пенсії, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Тут і надалі до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов'язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

З довідки Білопільського районного військового комісаріату від 05 квітня 2011 року судом встановлено, що ОСОБА_1 був призваний Білопільським РВК на спеціальні збори по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 26 липня 1986 року. Приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі в/ч 53898 з 27 липня по 28 вересня 1986 року (а. с. 32).

З огляду на викладене, ОСОБА_1, як військовозобов'язаний, в порядку мобілізації, приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а отже мав статус військовослужбовця.

Проте, та обставина, що позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС як військовозобов'язаний, в даному випадку, не впливає на правильність розрахунку йому пенсії, виходячи з наступного.

Статтею 54 Закону № 796-ХІІ визначено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Згідно абзацу 2 пункту 1 постанови Центрального комітету КПРС, Президії Верховної СРСР, Ради міністрів СРСР та Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 07.05.1986р. №524-156, органи постановили виплачувати військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ, які виконують службові обов'язки у зоні Чорнобильської АЕС, посадові оклади і оклади по військовому чи спеціальному званню в подвійному розмірі.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 № 1031 було поширено на військовозобов'язаних запасу, які в період призову на військові збори виконували роботи у зонах відчуження, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, порядок оплати праці передбачений для робітників і службовців.

Оплата праці робітників і службовців, працівників підприємств, розташованих у зоні відчуження, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією аварії на ЧАЕС, провадилась у розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964 у II, II, І зонах небезпеки у 5-ти кратному розмірах у порівнянні з нормами, встановленими діючим законодавством.

Оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори), за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 р. № 207-7 (абзац четвертий пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 р. № 665-195) провадилась у III, II, І зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100% тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Окрім того, після прийняття розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 робота працівників оплачувалась у кратному розмірі, виходячи з тарифної ставки за місцем роботи, без застосування підвищених тарифів та подвійного посадового окладу та окладу за спеціальними званнями згідно постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 07 травня 1986 року №524-156.

Отже, вказані нормативно-правові акти не застосовуються одночасно, оскільки розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 для визначення зон небезпеки на території зони відчуження вводить нові умови оплати праці, замість попередніх, встановлених Постановою від 07 травня 1986 року № 524-156.

Аналогічний висновок, викладений у постанові Вищого адміністративного суду України, від 22.12.2016 у справі К/800/49262/15.

Таким чином, доводи позивача про те, що його годинна (денна) заробітна плата має бути збільшена удвічі, відповідно до п. 1 спільної постанови Центрального комітету КПРС, Президії Верховної ради СРСР, Ради міністра СРСР та Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 07.05.1986 за № 524-156 є безпідставними, оскільки після прийняття розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964, постанова від 07 травня 1986 року № 524-156 щодо визначення порядку оплати праці осіб, які виконували роботи, пов'язані з ліквідацією аварії на ЧАЕС не застосовується, і на дану обставину не впливає та обставина, що позивач відноситься до військовозобов'язаних осіб.

Позивач фактично не погоджується із застосуванням відповідачем при розрахунку його заробітної плати для обчислення пенсії 6-годинного робочого дня, оскільки вважає, що облік робочого часу не вівся і тому, нарахування заробітної плати проводилось виходячи з середньоденної заробітної плати за день, збереженої за основним місцем роботи.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 постанови Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань та Секретаріату Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 07.05.1986 № 153/10-43 для працівників, безпосередньо зайнятих на роботах з ліквідації наслідків аварії, в зоні іонізуючого випромінювання, крім іншого, встановлюється 6-ти годинний робочий день.

У своєму листі від 27.02.1996 № 01-3/244-013-2 Міністерство соціального захисту населення України звернуло увагу на те, зокрема, що оплата праці громадянам, які тимчасово переведені і відряджені на роботу по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження, провадиться в розрахунку встановленого 6-ти годинного робочого дня (36-ти годинного робочого тижня) з урахуванням кратності. Для оплати в зоні відчуження береться годинна тарифна ставка (оклад), яка розраховується шляхом поділу місячної тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем роботи (без доплати і надбавок) на місячну норму робочого часу за відповідний місяць роботи в зоні відчуження.

Форма довідки про заробітну плату, одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження встановлена наказом Міністерства соціальної політики України від 03.09.2012 № 536 «Про затвердження форми Довідки про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках».

У довідці має бути вказана дата перебування у зоні небезпеки; зона небезпеки; кількість днів/годин; денна (годинна) тарифна ставка; кратність; доплата за роботу у надурочний час; доплата за роботу у вихідні та святкові дні тощо.

З матеріалів справи судом встановлено, що у листопаді 2013 року позивач звертався до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою про зобов'язання видати довідку про заробіток.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.09.2014 у справі № 761/32 позов задоволено, зобов'язано Відокремлений підрозділ локомотивного депо Конотоп Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» видати позивачу довідку для нарахування пенсії по інвалідності, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у серпні 1986 року, яка складає: обчислення заробітку по перерахованій та підвищеній в 1,5рази (на 50%) годинній тарифній ставці у зв'язку з проведенням робіт у зоні № 3 в умовах радіаційної безпеки (1,574 руб.) та нарахуванні премії за фактично відпрацьований час у розмірі 1776,19 руб. (60%) на підставі експертного висновку за Варіантом 1 проведеного Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса (а.с. 33-39).

Відокремленим підрозділом локомотивного депо Конотоп Державного територіального галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25.09.2014 у справі № 761/32093/13-ц виконано, позивачу видано довідку про заробітну плату від 20.10.2014 № 464 (а.с. 40).

Враховуючи те, що Шевченківський районний судом м. Києва у рішенні від 25.09.2014 р. у справі № 761/32093/13-ц встановив, що оплату праці для визначення розміру пенсії позивачу проводити за Варіантом 1 експертизи по підвищеній в 1,5 рази (на 50%) годинній тарифній ставці у зв'язку з проведенням робіт у зоні № 3 в умовах радіаційної безпеки (1,574 руб.) та нарахування премії за фактично відпрацьований час у розмірі 1776,19 руб. (60%), зазначені обставини не підлягають доказуванню та перевірці при розгляді даної справи.

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, Управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області, та просив, з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати дії відповідача незаконними щодо відмови в перерахунку пенсії за довідкою, виданою Локомотивним депо Конотоп від 20.10.2014 року та зобов'язати відповідача провести починаючи з 01.11.2014 року перерахунок і проводити надалі виплати пенсії у відповідності до вказаної довідки та перерахувати і виплатити заборгованість, яка виникла за рахунок цих незаконних дій відповідача.

Постановою Білопільського районного суду Сумської області від 24.12.2014 року по справі № 573/2580/14-а, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2015 року, вимоги позивача були задоволені.

При цьому, судом встановлено, що відповідачем здійснено перерахунок пенсії із урахуванням всіх даних, що містяться у довідці від 20.10.2014 року та на виконання постанови Білопільського районного суду Сумської області від 24.12.2014 року по справі № 573/2580/14-а, яка набула законної сили.

Інших даних для здійснення перерахунку пенсії позивач до Управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області не надавав, а отже у відповідача відсутні підстави для здійснення перерахунку пенсії позивача, а наявність у нього статусу військовослужбовця жодним чином не впливає на розмір заробітної плати для обчислення пенсії позивача.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач надав довідку від 10.06.1998 року, відповідно до якої його середня заробітна плата за період травень-липень 1986 року складає сім гривень 48 копійок, проте, відомості даної довідки свідчать про те, що, виходячи із вказаного у ній розміру середнього заробітку, у разі застосування його для перерахунку пенсії, вона буде у меншому розмірі, ніж розраховано відповідачем, що погіршить становище позивача.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить о висновку про те, що, вимоги позивача про визнання незаконним розрахунку умовного заробітку обрахування пенсії по інвалідності є безпідставними, оскільки правомірність такого розрахунку підтверджена рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.09.2014 у справі 761/32093/13-ц, яке набрало законної сили, а інших даних для перерахунку розміру пенсії позивачем не надавалось.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду та повністю спростовують висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

За таких обставин, з урахуванням положення ст.202 КАС України, з огляду на помилковість висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, надання невірної правової оцінки таким обставинам справи та правозастосування, привело суд першої інстанції до безпідставної відмови у задоволенні позовних вимог. Внаслідок чого, постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Білопільському районі Сумської області задовольнити.

Постанову Білопільського районного суду Сумської області від 22.02.2017р. по справі № 573/101/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Григоров А.М. Старостін В.В.
Повний текст постанови виготовлений 07.04.2017 р.