Справа № 461/4365/16-а
Суддя: Волоско І. Р.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 461/4365/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.04.2017 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Волоско І.Р.

секретар Мисько М.С., Підлужний Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради, з участю третьої особи: Обслуговуючий кооператив «Житлово - будівельний кооператив «ПАРУС» про визнання протиправним та скасування рішення , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради, третя особа Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «ПАРУС» про визнання протиправним та скасування рішення ОСОБА_2 архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради щодо видачі містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки на вул. Липинського, 26 у м.Львові від 03.11.2015 року, із змінами до них від 29.12.2015 року та визнання нечинними з моменту затвердження містобудівних умов та обмежень земельної ділянки на вул. Липинського, 26 у м. Львові від 03.11.2015 року, із змінами до них від 29.12.2015 року, виданих ОСОБА_2 архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що посадові особи ОСОБА_2 архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради, як спеціально уповноваженого органу містобудування та архітектури, який зобовязаний перевіряти відповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні, неналежно виконують свої службові обовязки. Зокрема, вони не перевірили, що земельна ділянка площею 0,4549 га на вул. Липинського, 26 у м. Львові згідно Генерального плану забудови міста, затвердженого Львівською міською радою 30.09.2010 року та плану зонування Шевченківського району м. Львова, затвердженого Львівською міською радою 21.05.2015 року, може бути використана тільки в межах переважних та супутніх допустимих видів використання для земель громадської забудови Г-2 та земель житлової забудови Ж-1, однак, технічко-економічні показники, гранично допустима висота та функціональне призначення обєкту незакінченого будівництва, що зазначені в спірних містобудівних умовах та обмеженнях від 03.11.2015 року, відповідають зоні використання земельної ділянки Ж-4. Позивач вважає, що мешканці індивідуальних житлових будинків, що розташовані в кварталі, обмеженому вулицями міського значення вул. Липинського, вул. Замарстинівська, вул. Городницька та вул. Весняна, що знаходяться в зоні впливу будівництва, стали заручниками ситуації та отримали неприпустиме сусідство з багатоповерховим будинком, якому не місце згідно плану зонування Шевченківського району м. Львова, затвердженого Львівською міською радою 21.05.2015 року. Розміщення в даному місці багатоквартирного житлового будинку порушує, на думку позивача, вимоги ДБН 360-92*, зокрема, п.3.7. (щодо максимально допустимої щільності забудови), таблиці 3.2. (невідповідність проектної документації нормативним вимогам по розміщенню майданчиків, їх розмірів та відстаней від них до житлового будинку), примітці п.3.13. (щодо недотримання відстані до сусіднього будинку).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, давши пояснення, аналогічні викладеним у фабулі позовної заяви. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 архітектури Департаменту містобудування ЛМР позов заперечила та пояснила, що позивач не є учасником вказаних правовідносин у публічно-правовій сфері, відповідач щодо позивача не здійснював жодних управлінських функцій. Натомість, публічно-правові відносини у зв'язку з виданням оскарженого наказу виникли між відповідачем як суб'єктом владних повноважень та Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКА ЗАХІД», Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «ПАРУС», яким видані спірні містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на вул. Липинського, 26 у м. Львові від 03.11.2015 року, із змінами до них від 29.12.2015 року. Просить відмовити в задоволені позову.

Представник третьої особи- Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «ПАРУС» в судовому засіданні позовні вимоги заперечив в повному обсязі та пояснив, що спірні містобудівні умови та обмеження не мають до позивача жодного відношення, оскільки останній не є учасником публічно-правових відносин, що виникли в зв'язку з видачею відповідачем цих містобудівних умов та обмежень, що відповідач навіть не проживає поруч із земельною ділянкою на вул. Липинського, 26 у м. Львові. Окрім того, вказує, що спірні містобудівні умови та обмеження від 03.11.2015 року, із змінами до них від 29.12.2015 року були видані без винесення рішення відповідача про надання таких містобудівних умов та обмежень, то фізично такого рішення не існує, а відтак його оскарження є неможливим. Також покликається на те, що будівництво на земельній ділянці на вул. Липинського, 26 у м. Львові багатоквартирного житлового будинку здійснено з дотриманням містобудівної документації та розробленого детального плану території, а також що при проектуванні та будівництві не було допущено порушень ДБН 360-92** чи інших будівельних нормі і правил. Просить відмовити в задоволені позову.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши подані сторонами та наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради листом 03.11.2015 року за №204 видано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки площею 0,4559 га на вул. Липинського, 26 у м. Львові щодо обєкта будівництва реконструкція обєкта незавершеного будівництва офісно-житлового центру «Європа» з підземними автостоянками на вул. Липинського, 26 під багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом та будівництво трансформаторної підстанції. Замовником будівництва зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКА ЗАХІД» та Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «ПАРУС», яким вищевказана земельна ділянка належить на праві власності. В п. 10 містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки містяться техніко-економічні показники обєкта будівництва, зокрема, передбачено будівництво будинку 11-13 поверхів + технічний поверх, який містить житлові квартири та приміщення громадського призначення.

Листом від 29 грудня 2015 року №259 ОСОБА_2 архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради було внесено зміни до наданих містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 03.11.2015 року №204, які стосуються зміни техніко-економічних показників обєкта будівництва щодо площі приміщень громадського призначення та додатково передбачено розміщення паркінгу.

Відповідно до пунктів 8, 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року №3038-VI (із змінами і доповненнями) містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією; містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» програми розвитку регіонів та населених пунктів, програми господарського, соціального та культурного розвитку повинні узгоджуватися з містобудівною документацією відповідного рівня. Вимоги містобудівної документації є обов'язковими для виконання всіма суб'єктами містобудування.

Згідно з частинами 1, 2 статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова територій здійснюється шляхом розміщення об'єктів будівництва. Суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів.

Частиною 4 статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Згідно частин 1, 2, 3 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» однією з основних складових вихідних даних є містобудівні умови та обмеження. Фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва. Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі.

Спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури визначає відповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні (частина 4 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Частиною 5 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що розгляд заяви і надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх наданні здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом семи робочих днів з дня реєстрації заяви. Рішення про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень приймається у разі невідповідності намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Згідно частин 6 - 8 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» до містобудівних умов та обмежень можуть включатися вимоги щодо архітектурних та інженерних рішень. Склад, зміст, порядок надання містобудівних умов та обмежень визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури. Містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об'єкта незалежно від зміни замовника. Зміни до містобудівних умов та обмежень можуть вноситися тільки за згодою замовника.

Відповідно до пункту 2.1. Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, який затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку; будівництва та житлово-комунального господарства України від 7 липня 2011 року № 109, містобудівні умови та обмеження є основною складовою вихідних даних. Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом семи робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви разом із документами, передбаченими пунктом 2.2 цього розділу, у порядку, встановленому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно з пунктом 2.4. цього Порядку підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень є невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №219 від 16.03.2015 року «Про внесення змін до рішень виконавчого комітету від 23.10.2009 року №880 і від 16.11.2012 року №880 та затвердження інформаційних і технологічних карток адміністративних послуг, які надає управління архітектури департаменту містобудування, примірних вимог до архітектурно-планувальної частини проекту, вимог до містобудівного розрахунку з техніко-економічними показниками запланованого обєкта будівництва, вимог до містобудівного розрахунку з техніко-економічними показниками запланованого обєкта будівництва для ділянок, передбачених для продажу на земельних торгах (аукціоні), та вимог до ескізу намірів забудови земельних ділянок» затверджено інформаційні та технологічні картки адміністративних послуг, які надає ОСОБА_2 архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради, зокрема, інформаційну та технологічну картки адміністративної послуги надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на проектування та будівництво обєктів архітектури і містобудування.

Згідно п.5 вказаної інформаційної картки, результатом надання адміністративної послуги, у разі позитивного вирішення питання, одержувач отримує містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки. Відмова у наданні адміністративної послуги доводиться до відома одержувача у письмовій формі з посиланням на законодавство України, з мотивацією відмови та розясненням відповідно до встановленого порядку.

Отже, з аналізу вищевказаних законодавчих норм та затвердженої інформаційної картки, які були чинні на дату видачі спірних містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 03.11.2015 року, із змінами до них від 29.12.2015 року, при позитивному розгляді заяви про надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, ОСОБА_2 архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради як спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури надавало містобудівні умови та обмеження без прийняття окремого рішення про їх надання, оскільки винесення окремого рішення щодо надання містобудівних умов та обмежень не є обовязковим.

В подальшому, з 03.06.2016 року було змінено процедуру видачу містобудівних умов та обмежень у м. Львові. Зокрема, Львівською міської радою ухвалою від 26.05.2016 року №507 було визначено виконавчий комітет Львівської міської ради спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури з питань видачі містобудівних умов та обмежень, а згідно рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №421 від 03.06.2016 року «Про порядок затвердження містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок на будівництво, реконструкцію та реставрацію обєктів архітектури і містобудування» ОСОБА_2 архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради у десятиденний термін з моменту надходження документів подає на розгляд виконавчого комітету проекти рішень виконавчого комітету про затвердження містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок. Отже, лише з 03.06.2016 року видача містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки у м. Львові підлягає затвердженню шляхом прийняття відповідного рішення виконавчим комітетом Львівської міської ради.

Як вбачається із поданого адміністративного позову позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_2 архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради щодо видачі містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки на вул. Липинського, 26 у м. Львові від 03.11.2015 року, із змінами до них від 29.12.2015 року, однак, таке рішення відповідачем не приймалося, а були видані лише містобудівні умови та обмеження забудови вищевказаної земельної ділянки.

Враховуючи наведене, суд вважає, що оскільки відповідачем не приймалося окреме рішення щодо видачі спірних містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 03.11.2015 року, із змінами до них від 29.12.2015 року, тобто фізично такого рішення не існує, тому його оскарження є неможливим, а тому позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення ОСОБА_2 архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради щодо видачі містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки на вул. Липинського, 26 у м. Львові від 03.11.2015 року, із змінами до них від 29.12.2015 року, не може бути задоволена.

Відповідно до частини 1 статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний нагляд - сукупність заходів, спрямованих на дотримання уповноваженими органами містобудування та архітектури, структурними підрозділами Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності (далі - об'єкти нагляду), вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час провадження ними містобудівної діяльності.

Згідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюють органи державного архітектурно-будівельного контролю, визначені статтею 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Державний архітектурно-будівельний нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі.

Згідно п. 3 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2015 р. № 698, основними завданнями нагляду є: 1) виявлення, припинення та запобігання порушенню уповноваженими органами містобудування та архітектури, визначеними відповідно до статті 13 Закону України «Про архітектурну діяльність», органами державного архітектурно-будівельного контролю, визначеними відповідно до статті 6 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності (далі - об'єкти нагляду), вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час провадження ними містобудівної діяльності; 2) скасування чи зупинення дії рішень, прийнятих з порушенням вимог містобудівного законодавства об'єктами нагляду, зокрема щодо документів, які дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування або анулювання зазначених документів.

Таким чином, правове регулювання відносин у сфері містобудівної та архітектурної діяльності вимагає неухильного дотримання усіма суб'єктами містобудування вимог законодавства та містобудівної документації, що своєю чергою зумовлює необхідність здійснення постійного державного архітектурно-будівельного контрою і нагляду з метою запобігання й усунення порушень у цій сфері правовідносин. Контрольно-наглядові функції є виключною компетенцією органів державного будівельного контролю та нагляду, які визначено спеціальним для цих відносин законом. Зокрема, функція перевірки відповідності прийнятих органами містобудування та архітектури рішень, в тому числі, рішень щодо затвердження містобудівних умов та обмежень, вимогам законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельним нормам, державним стандартам і правилам під час провадження ними містобудівної діяльності належить до компетенції Держархбудінспекції, яка реалізує ці повноваження через головних інспекторів будівельного нагляду в Автономній Республіці Крим, областях, м.м. Києві і Севастополі, зокрема, має право скасовувати прийняті рішення в сфері містобудування.

Водночас у контексті спірних правовідносин суд вважає, що відсутній публічно-правовий спір саме за участі сторін у цій справі з наступних підстав.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч.2 статті 2 КАС України можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Визначення поняття «справа адміністративної юрисдикції» наведене у ст.3 КАС України, під якою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 6 ст. 3 КАС України адміністративним позовом є звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах.

Тобто, вирішення до адміністративного суду може бути передано спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, які виникають між суб'єктом владних повноважень з приводу прийняття ним рішення, вчинення дії або допущення бездіяльності та саме в тих правовідносинах, учасником яких є фізична або юридична особа.

Відповідно до частини 1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Відтак, вирішуючи спір, суд адміністративної юрисдикції повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). А тому, встановлення факту наявності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковим під час судового розгляду.

Право на судовий захист, гарантоване статтею 55 Конституції України і конкретизоване в інших законах, передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

За змістом статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини другої статті 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Таким чином, в порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права та інтереси осіб, а задоволенню ті позовні вимоги, які відновлюють порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Виходячи з вищевикладеного, обов'язковою умовою для задоволення позовних вимог є участь позивача у правовідносинах, які визначені статтею 171 КАС України.

Суд звертає увагу, що головною рисою правових актів індивідуальної дії є їхня конкретність, а саме: розв'язання за їх допомогою конкретних та індивідуальних справ або питань, що виникають у сфері публічно-правових відносин; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних публічно-правових відносин, обумовлених цими актами. З'ясування цієї обставини має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки правовий акт індивідуальної дії породжує права й обов'язки тільки того суб'єкта (чи визначеного цим актом кола суб'єктів), якому його адресовано, а тому оскаржити такий правовий акт індивідуальної дії може лише особа, якої він стосується, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси якої таким актом порушені.

У разі ж відсутності у позивача прав чи обов'язків у зв'язку з прийняттям оскаржуваного акту, такий не породжує для нього і права на захист, тобто права на звернення із адміністративним позовом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 27 жовтня 2015 року (справа № 800/210/15), а також постановах Вищого адміністративного суду України від 07.12.2016р. по справі №750/9677/15 (К/800/12510/16), від 31.01.2017р. по справі №442/8309/13-а (К/800/714/15).

Так, Верховний Суд України у зазначеному судовому рішенні визнав, що правило, встановлене частиною другою статті 171 КАС України щодо оскарження нормативно-правового акту лише особами, щодо яких його застосовано, а також особами, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт, має застосовуватись і до правових актів індивідуальної дії. Відсутність у будь-кого, в тому числі і заявника, прав чи обов'язків у зв'язку з прийняттям оскаржуваного акту індивідуальної дії, не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Отже, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

У даній справі позивачем оскаржуються містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по вул. Липинського, 26 у м. Львові від 03.11.2015 року, із змінами до них від 29.12.2015 року, видані Товариству з обмеженою відповідальністю «НІКА ЗАХІД» та Обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «ПАРУС» .

Як випливає із положень пунктом 8 частини 1 ст.1, ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», звернутися із заявою про отримання містобудівних умов та обмежень може лише особа, яка є власником або користувачем земельної ділянки, та після їх отримання в такої особи виникає право на розроблення на підставі виданих містобудівних умов та обмежень проектної документації об'єкта будівництва та здійснення самого будівництва.

А тому, між Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКА ЗАХІД» та Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «ПАРУС» як особами, які звернулися із заявою про надання містобудівних умов та обмежень, та відповідним спеціально уповноваженим органом, до якого вони звернулися, виникають публічно-правові відносини у зв'язку з прийняттям містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки по вул. Липинського, 26 у м. Львові від 03.11.2015 року, які фактично є актом індивідуальної дії, який породжує певні права саме для вищевказаних власників цієї земельної ділянки та встановлює вимоги, які необхідно дотримуватись при здійсненні будівництва.

Отже, спірні містобудівні умови та обмеження за своєю юридичною суттю є актом індивідуальної дії та направлені на врегулювання правовідносин, у даному випадку, між Товариством з обмеженою відповідальністю «НІКА ЗАХІД», Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «ПАРУС» та відповідачем як спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури згідно з вимогами норм законодавства.

Позивач не є стороною таких правовідносин у публічно-правовій сфері, оскільки відповідач не здійснював щодо позивача жодних управлінських функцій, пов'язаних із видачею містобудівних умов та обмежень.

Позивач не є ні власником, ні користувачем земельної ділянки по вул. Липинського, 26 у м. Львові, щодо якої видавалися спірні містобудівні умови та обмеження, він навіть не проживає по сусідству з територією забудови.

Суд вважає, що позивач не має статусу учасника спірних правовідносин з огляду на те, що для нього спірні містобудівні умови та обмеження земельної ділянки не створили жодних юридичних наслідків. Відсутність у позивача прав та/або обов'язків у зв'язку з із видачею спірних містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки не надає йому і права на захист у спосіб, який він обрав. Відтак, суд вважає, що спірними містобудівними умовами та обмеженнями забудови земельної ділянки його права та інтереси у публічно-правовій сфері не порушені.

Враховуючи викладене, зокрема, те, що спірні містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки від 03.11.2015 року, із змінами до них від 29.12.2015 року, є актом індивідуальної дії та не створюють для позивача правових наслідків, не змінюють та не припиняють будь-яких його прав та інтересів в сфері публічно-правових відносин, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також суд дослідив питання відповідності будівництва багатоквартирного житлового будинку по вул. Липинського, 26 у м. Львові вимогам містобудівної документації та встановив наступне.

Ухвалою Львівської міської ради №4657 від 21.05.2015 року «Про затвердження містобудівної документації «План зонування території м. Львова (зонінг). Том 1. Частина 4,5. Залізничний та Шевченківський райони» затверджено містобудівну документацію «План зонування території м. Львова (зонінг). Том 1. Частина 4,5. Залізничний та Шевченківський райони».

Розділом 1 «Загальні принципи зонування міста Львова» вказаного Плану зонування визначено, що на основі генплану, з врахуванням уточнень до нього та за оцінкою планувальних обмежень для м. Львова приймаються регламенти серед яких, зокрема, регламент (обмеження) за вимогами охорони культурної спадщини, який визначається матеріалами історико-архітектурного опорного плану, проектами зон охорони та меж історичного ареалу, затвердженими в установленому порядку.

Розділом 2 Плану зонування «Перелік зон, встановлених на території міста Львова за переважними, супутніми і допустимими видами забудови та іншого використання земельних ділянок. Визначення переважних і допустимих видів забудови та іншого використання земельних ділянок в межах встановлених зон» визначено перелік зон за переважними, супутніми і допустимими видами забудови та іншого використання земельних ділянок.

Земельна ділянка по вул. Липинського, 26 на момент видачі спірних містобудівних умов та обмежень від 03.11.2015 року знаходилася в зоні за видами забудови Г-2.

В зоні Г-2 допускається здійснювати будівництво будівлі змішаного використання: з житловими одиницями у верхніх поверхах і розміщенням в нижніх поверхах обєктів ділового, культурного, обслуговуючого і комерційного призначення при умові поверхового розділення різноманітних видів використання.

В матеріалах справи є лист від 03.08.2016 року №397/12-1 Державного підприємства Державний інститут проектування міст «Містопроект», яке одночасно є розробником Плану зонування міста Львова, наданий на запит третьої особи щодо параметрів забудови земельної ділянки на вулиці Липинського, 26 у місті Львові. У цьому листі зазначено, що згідно схеми територіального зонування ділянка по вул. Липинського, 26 знаходиться в зоні Г-2 (зона центру ділової та громадської діяльності районного значення (підцентри), де допускаються будівлі змішаного використання: з житловими одиницями у верхніх поверхах і розміщенням в нижніх поверхах обєктів ділового, культурного, обслуговуючого і комерційного призначення за умови поверхового розділення різноманітних видів використання. Водночас, відповідно до Плану зонування, за історико-архітектурним регламентом вищезгадана земельна ділянка знаходиться в зоні ІА-5 (зона регулювання забудови), де регламентується висота забудови не вище 18 м. Перевищення можливе за умови отримання позитивного висновку архітектурно-містобудівної ради щодо матеріалів містобудівного розрахунку (ескізу намірів забудови), які подаються замовником. Містобудівний розрахунок даного обєкту був розглянутий архітектурно-містобудівною радою та отримав позитивний висновок.

Також суд зясував, що згідно рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №115 від 19.02.2016 року «Про розроблення детального плану території у районі вул. Замарстинівьскої, вул. В. Липинського, вул. ОСОБА_3, вул. Городницької» був розроблений детальний план території, який затверджений рішенням №598 виконавчого комітету Львівської міської ради від 26.07.2016 року та який вносить зміни до Плану зонування території м. Львова щодо забудови земельної ділянки по вул. Липинського, 26. Згідно вказаного детального плану території земельна ділянка по вул. Липинського, 26 відноситься до зони Ж-4 (зона багатоповерхової житлової забудови від 9 до 16 пов.), що відповідає проектним параметрам даного обєкту.

Отже, будівництво багатоквартирного житлового будинку по вул. Липинського, 26 у м. Львові вимогам містобудівної документації.

Також судом з пояснень представника третьої особи та з інформації, що міститься на офіційному сайті Державної архітектурно-будівельної інспекції України (http://www.dabi.gov.ua) встановлено, що Державною архітектурно-будівельною інспекцією України у вересні 2016 року видано Обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «ПАРУС» сертифікат №ІУ 39, яким підтверджується прийняття в експлуатацію обєкта будівництва «Реконструкція обєкта незавершеного будівництва офісно-житлового центру «Європа» з підземними автостоянками на вул. Липинського, 26 під багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом та будівництво трансформаторної підстанції».

Ураховуючи наведене, позов, предметом якого є містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по вул. Липинського, 26 у м. Львові, тобто акт індивідуальної дії, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, також не може бути задоволений і у звязку з тим, що такі містобудівні умови та обмеження згідно до ч.8 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» втратили свою чинність у звязку із завершенням будівництва та прийняття в експлуатацію обєкта будівництва на земельній ділянці по вул. Липинського, 26 у м. Львові, щодо забудови якої вони були видані.

Позивач у позовній заяві також зазначає про порушення ДБН 360-92** щодо максимально допустимої щільності населення, про невідповідність проектної документації нормативним вимогам по розміщенню майданчиків, їх розмірів та відстаней від них до житлових будинків (таблиця 3.2. ДБН 360-92**) та невідповідність нормативним вимогам, зазначеним в примітці 1 п.3.13 ДБН 360-92**, однак ним не надано жодних розрахунків та доказів порушення ДБН 360-92**, а факт прийняття обєкта будівництва в експлуатацію свідчить про відсутність порушених державних будівельних норм і правил.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст.7, 8, 9, 10, 11, 12, 86, 160, 161, 162, 167 КАС України, на підставі ст.ст. 19, 42 Конституції України, ст.ст. 19, 20 Земельного кодексу України, ст.ст. 18, 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», суд, -

П О С Т А Н О В И В :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 архітектури Департаменту містобудування Львівської міської ради, з участю третьої особи: Обслуговуючий кооператив «Житлово - будівельний кооператив «ПАРУС» про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення або з дня отримання копії постанови.

Суддя І.Р.Волоско.