Справа № 817/2292/16
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 березня 2017 р.Р і в н е 817/2292/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. за участю секретаря судового засідання Мідлік А.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представники ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача: представник ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Дочірнього підприємства «Укрбурштин» Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Українські поліметали»

до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області
про зобов'язання вчинення певних дій , -
В С Т А Н О В И В:

Позивач, Дочірнє підприємство «Укрбурштин» Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Українські поліметали», звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області, про зобов'язання відповідача визнати безнадійним та списати податковий борг у сумі 2075000,95 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у звязку із провадженням процедури банкрутства у відношенні позивача, ухвалою господарського суду Рівненської області від 20.09.2007 було затверджено мирову угоду, за умовами якої інвестор погашав заборгованість позивача у обмін на певне майно, в результаті чого у позивача виникли податкові зобовязання по податку на додану вартість у сумі 1264960,27 грн. та податку на прибуток у сумі 184524,00 грн. відповідно до діючого на той час закону з питань оподаткування. Постановою Вищого господарського суду України від 11.06.2008 було скасовано ухвалу місцевого господарського суду, якою затверджену вказану мирову угоду, однак сума податкового боргу, що виникла в результаті здійснення операцій з передачі інвестору майна, стягнута з позивача не була. Наголошуючи, що податковий борг по податку на прибуток виник з 19.11.2007 та з 04.01.2008, а по податку на додану вартість з 30.11.2007 та з 04.01.2008, та враховуючи безрезультатність виконавчих дій з примусового виконання судових рішень щодо стягнення з позивача суми податкового боргу, позивач стверджував про набуття зазначеним податковим боргом статусу безнадійного, який підлягає списанню. Оскільки, як вважає позивач, відповідачем безпідставно залишено без задоволення заяву позивача про списання безнадійного боргу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

У судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач позову не визнав, представник відповідача подала суду письмові заперечення (а.с.64-66), зазначивши при цьому, що відповідач відмовив позивачу у проведенні такого списання, у звязку з тим, що податковий борг в сумі 1850072,04 грн., який позивач просить списати як безнадійний, стягується з позивача в примусовому порядку за рішеннями суду і виконавчі документи можуть бути предявлені до виконання у строк до 31.10.2019, у звязку з чим розгляд питання про визнання податкового боргу позивача безнадійним є передчасним.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала із викладених підстав та просила суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд зазначає про таке.

Судом встановлено, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 13.08.2008 у справі №2-а-2575/08 стягнуто з позивача на користь ДПІ у м.Рівне податкову заборгованість у розмірі: 184665,00 грн. по податку на прибуток, 724379,71 грн. з податку на додану вартість, 54833,01 грн. з земельного податку, 53,50 грн. з комунального податку, 374,23 грн. зі збору за забруднення навколишнього середовища, всього на загальну суму 964305,45 грн., про що видано виконавчий лист 22.09.2008;

- постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 27.02.2012 у справі №2а/1770/495/2012 стягнуто з позивача податкову заборгованість по орендній платі за землю в сумі 9035,46 грн. та земельному податку в сумі 7475,58 грн., на загальну суму 16511,04 грн., про що 20.04.2012 видано виконавчий лист;

- постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 03.02.2011 у справі №2а-6264/10/1770 стягнуто з позивача податкову заборгованість у розмірі: 57114,37 грн. по податку на прибуток, 553702,31 грн. з податку на додану вартість, 52,39 грн. з комунального податку, 13051,59 грн. з податку з власників транспортних засобів, 58891,15 грн. з земельного податку, 34058,89 грн. по орендній платі, 629,44 грн. зі збору за забруднення навколишнього середовища, всього на загальну суму 717500,14 грн., про що видано виконавчий лист 21.11.2011;

- постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 04.10.2011 у справі № 2а/1770/2929/2011 стягнуто з позивача податкову заборгованість в сумі 50186,00 грн. з податку на додану вартість, в сумі 86214,73 грн. по податку з доходів фізичних осіб, в сумі 944,00 грн. по податку з власників транспортних засобів, в сумі 6 407,68 грн. по земельному податку, в сумі 7744,70 грн. по орендній платі за землю, в сумі 258,30 грн. по надходженням від розміщення відходів, всього на загальну суму 15175,41 грн., про що 30.03.2012 видано виконавчий лист.

16.11.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою за №113, в якій просив відповідача списати безнадійний податковий борг в сумі 1850072,04 грн., з них: 50839,05 грн. орендна плата за землю, 127697,42 грн. земельний податок, 1328268,02 грн. податок на додану вартість, 86214,73 грн. податок на доходи фізичних осіб, 13995,59 грн.- податок з власників транспортних засобів, 258,30 грн. надходження за розміщення відходів, 241779,37 грн. податок на прибуток, 105,89 грн. комунальний податок, 1003,67 грн. збір за забруднення навколишнього середовища (а.с.12-13).

Однак, відповідач листом від 23.11.2016 №14866/17-16-17-10 відмовив позивачу у проведенні такого списання, вказавши, що податковий борг, який позивач просить списати як безнадійний, стягується з позивача в примусовому порядку за рішенням суду, а виконавчі документи можуть бути предявлені до виконання у строк до 31.10.2019 (а.с.14).

Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.

Відповідно до підпункту 19-1.1.24 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи здійснюю такі функції, зокрема: здійснюють відстрочення, розстрочення та реструктуризацію грошових зобов'язань та/або податкового боргу, недоїмки із сплати єдиного внеску, а також списання безнадійного податкового боргу.

Контролюючі органи мають право приймати рішення про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу, а також про списання безнадійного податкового боргу у порядку, передбаченому законодавством (підпункт 20.1.29 пункту 20.1 статті 20 ПК України).

Згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до положень пункту 101.1 статті 101 ПК України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Під терміном «безнадійний» згідно з пунктом 101.2. статті 101 ПК України розуміється, зокрема: податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом (п/п. 101.2.3.).

Строки давності та їх застосування визначені статтею 102 ПК України.

Відповідно до пункту 102.1. статті 102 ПК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У свою чергу, пунктом 102.4. ПК України передбачено, що у разі якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків, затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 №577.

Цей Порядок, розроблений відповідно до статті 101 глави 9 розділу II Податкового кодексу України, визначає механізм списання безнадійного податкового боргу.

Відповідно до підпункту 3 пункту 2.1. цього Порядку під терміном «безнадійний податковий борг» слід розуміти, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений статтею 102 глави 9 розділу II Кодексу.

Відповідно до пункту 3.1. Порядку визначення сум безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню органами доходів і зборів, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів (далі - ІС) станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

Згідно із пунктом 3.2. Порядку днем виникнення безнадійного податкового боргу вважається: у випадку, визначеному в підпункті 3 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, - дата прийняття рішення керівника органу доходів і зборів.

Згідно з пунктом 4.3. Порядку, у випадку, передбаченому п. 3. пункту 2.1 розділу II цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу.

Пунктом 4.2. Порядку передбачено, що за результатами розгляду документів, наданих платником податків, керівник (його заступник) органу доходів і зборів за наявності підстав приймає рішення про списання безнадійного податкового боргу, яке оформляється на бланку за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

З наведеного вбачається, що днем виникнення безнадійного податкового боргу є дата прийняття рішення керівником органу доходів і зборів, що належить до дискреційних повноважень органу доходів і зборів.

В даному випадку, як встановлено судом, позивач просить суд зобов'язати відповідача визнати безнадійним та списати податковий борг у сумі 2075000,95 грн., в той час як позивач звернувся із відповідною заявою до відповідача на суму податкового боргу у розмірі 1850072,04 грн.

Крім того, судом встановлено, що постановою державного виконавця від 31.10.2016 ВП №52088340 виконавчий лист №2а-6264/10/1770 від 24.11.2011 повернуто стягувачеві (а.с.81); постановою державного виконавця від 31.10.2016 ВП №52087746 виконавчий лист №2а/1770/2929/2011 від 30.03.2012 повернуто стягувачеві (а.с.84); постановою державного виконавця від 31.10.2016 ВП №52087175 виконавчий лист №2-а-2575/08 від 22.09.2008 повернуто стягувачеві (а.с.87); постановою державного виконавця від 31.10.2016 ВП №52087368 виконавчий лист №2а/1770/495/2012 від 20.04.2012 повернуто стягувачеві (а.с.90).

При цьому, вказані виконавчі листи можуть бути повторно предявлені до виконання в строк до 31.10.2019.

Між тим, відповідно до ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на момент повернення виконавчих листів стягувачеві) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:

1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення;

4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа;

5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі;

7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;

9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;

10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»;

11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

Частиною 5 цієї ж статті Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

За таких обставин, у суду відсутні підстави для висновку, що станом на час звернення позивача до суду наявні обставини, які б свідчили про набуття сумою в розмірі 2075000,95 грн. статусу безнадійного податкового боргу та, відповідно, відсутні підстави для висновку про виникнення у податкового органу обов'язку щодо списання зазначеної суми.

З огляду на наведене, суд не вбачає з боку відповідача вчинення протиправних дій або допущення протиправної бездіяльності в контексті заявлених позовних вимог та поданої позивачем заяви від 16.11.2016 №113 про списання суми безнадійної заборгованості.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку судом не встановлено порушення з боку відповідача прав та інтересів позивача, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.