Справа № 428/916/17
Суддя: Баронін Д. Б.
Дата ухвалення: 2017-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 428/916/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Бондаренко І.С.,

позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про зобовязання провести перерахунок страхових виплат, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про зобовязання провести перерахунок страхових виплат.

В обґрунтування позову позивач вказує, що він в 1980 році отримав травму на шахті «Криничанська» п/о «Стахановугілля». Висновком ВТЕК м. Стаханова від 17.11.1994 йому була встановлена втрата працездатності на 10%. 29 березня 2002 року позивачу було проведено медичний переогляд за новим місцем проживання в м. Сєвєродонецьку та висновком МСЕК була встановлена довічна втрата працездатності в розмірі 30%, а такожвстановлена інвалідність 3 групи. До 2001 року ОСОБА_1 отримував регрес в сумі 42,18 грн. згідно перерахунку, проведенного Кіровською дирекцією по ліквідації шахт від 20.08.2001. В 2002 році він дізнався про існування коефіцієнту зростання тарифів та окладів працівникам вугільної промисловості згідно наказу Міністра вугілньої промисловості № 72 від 04.03.1996. Так згідно абз. 5, п. 28 Правил (в редакції 1994) розмір втраченого заробітку потерпілим, слід перерахувати в разі зростання тарифних ставок і окладів працівникам підприємств без всяких обмежень. Обмеження, які пов'язані із середньою заробітною платою встановлювались після 1 квітня 2001 дати прийняття нового Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та Постанови Кабінету міністрів України від 03.10.1997 № 1100. Як зазначено в розясненнях Міністерства праці та соціальної політики України № 13-Ш21654/3-32 від 14.10.2003, № 013-4585-55 від 19.11.2009, № 013-Ш1681/12-63 від 02.11.2010 обовязковий перерахунок необхідно проводити шляхом множення розміру регресу, що склався на час підвищеня тарифних ставок на коефіцієнт їх фактичного підвищення. У звязку з викладеним позивач в своїх позовних вимогах просить про наступне:

- зобов'язати Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області здійснити перерахунок страхових виплат ОСОБА_1 відповідно до Правил по відшкодуванню збитків, завданих здоров'ю в редакції 1994 року, абз. 5 п. 28 Наказу МВП України № 72 від 04.03.1996 про підвищення тарифних ставок та окладів працівникам вугільної промисловості України на коефіцієнт 2,38.

Представником відповідача були надані до суду письмові заперечення проти адміністративного позову, в яких він зазначив, що особову справу ОСОБА_1 передано до відділення ВД Фонду СНВ України в м. Кіровську у серпні 2001 року за актом приймання-передачі № 84 від 29.08.2001, яку у листопаді 2001 року передано за місцем проживання потерпілого до м. Сєвєродонецька згідно акту приймання-передачі № 39 від 19.11.2001. Разом з особовою справою Кіровською дирекцією по ліквідації шахт (шахта Бажановська) передано довідку про розмір втраченого заробітку від 20.08.2001 із зазначенням суми відшкодування 42,18 грн., яка підписана директором та головним бухгалтером підприємства і завірена печаткою підприємства. Заборгованості станом на 01.04.2001 в довідці не зазначено. Таким чином, потерпілому ОСОБА_1 виплачені усі належні суми. Відділення Фонду прийняло вищевказану довідку і відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 р. № 1105 та постанови правління Фонду СНВ від 31.01.2002 р. № 7 потерпілому щорічно проводилось перерахування суми щомісячної страхової виплати на коефіцієнт зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки, що підтверджується довідкою, наданою відділенням Фонду. Крім того ОСОБА_1 особисто написав заяву від 20.08.2001 про продовження йому страхових виплат, які проводилися Кіровською ДЛШ, тобто йому було достовірно відомо про суми відшкодування, призначені Кіровською ДЛШ і продовжені Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і не заперечував проти них. У своєму позові ОСОБА_1С просить зобов'язати відділення Фонду провести перерахунок страхових виплат на коефіцієнт 2.38, відповідно до Наказу Міністерства вугільної промисловості від 04.03.1996 року № 72, однак Відділення Фонду не може з цим погодитись, оскільки виконуючий обов'язки Голови Верховного Суду України ОСОБА_4,за дорученням Кабінету Міністрів України надав роз'яснення № 1-3/89 від 01.04.2002 р. про те, що вимоги потерпілих про збільшення відшкодування шкоди на коефіцієнт 2,38 не можуть бути задоволені через відсутність підстав, оскільки середня заробітна плата працівників не збільшилася, так як згідно п. 1.6. наказу № 72 зміна структури заробітної плати проводилася без її підвищення, а тому і зміни розміру відшкодування шкоди в даному випадку не могло бути. Відповідно Верховний Суд вважає, що при перерахунку розміру відшкодування шкоди потерпілим на виробництві необхідно враховувати коефіцієнт фактичного підвищення середньої заробітної плати. Крім того, згідно наказу Міністерства палива та енергетики від 18.04.2001 р. № 168 наказ Мінвуглепрому № 72 визнано таким, що втратив чинність, що в свою чергу ще раз підтверджує необґрунтованість та безпідставність здійснення перерахунку ОСОБА_1, оскільки відділення Фонду в м. Сєвєродонецьку у відповідності до ст. 19 Конституції України, діє на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому не має правових підстав для здійснення перерахунку регресних виплат на підставі не чинного наказу. Відповідно до листа Міністерства палива та енергетики України від 29.08.2000 р. № 9-1042/9Д, граничний розмір суми відшкодування шкоди в перерахунку на 100 відсотків втрати професійної працездатності для працівників шахти «Бажановська, яка раніше входила в ВО «Стахановуголь» за професією начальника дільниці по добичі вугілля, ким і працював потерпший на момент отримання травми, складала 430,10 грн. Тобто дирекцією по ліквідації шахт здійснено перерахунок ОСОБА_1 з урахуванням усіх підвищень тарифних ставок та коефіцієнтів підвищення середньої заробітної плати, що підтверджується додатком до наказу № 190 від 27.11.2000. Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 р. № 1105 та постанови правління Фонду СНВ від 31.01.2002 р. № 7 ОСОБА_1 щорічно проводились перерахування розміру страхових сум на коефіцієнт зростання у попередньому календарному році середньої зарооїтної плата галузях національної економіки. У звязку з цим Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництв: тз професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку вважає позовні вимоги позивача необгунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, які викладені у позові, просив позов задовольнити. Додатково на запитання суду пояснив, що його вимоги про перерахунок страхових виплат на коефіцієнт 2,38 стосуються перерахунку таких виплат за період з 2001 року до 2017 року, тобто за період функціонування та виплати йому відповідних виплат з боку відповідача.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані учасниками розгляду справи докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Постановою № 1211/235/235/13 Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області «Про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати з 01 березня 2014 року» від 26.01.2015 ОСОБА_1 було перераховано щомісячну грошову суму в розмірі 1099,88 грн. Виплата проводиться з 01 березня 2014 року безстроково. Також було проведене донарахування щомісячних виплат.

Позивач звернувся до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області з приводу перерахунку сум відшкодування шкоди на коефіцієнт 2,38.

Згідно із копією листа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області від 20.01.2017 за № 06/132, вимоги потерпілих про збільшення відшкодування шкоди на коефіцієнт 2,38 не можуть бути задоволені через відсутність підстав, оскільки середня заробітна плата працівників не збільшилася в 2,38 рази. Згідно п. 1.6. наказу Міністра вугільної промисловості від 04.03.1996 № 72 зміна структури заробітної плати проводилася без її підвищення, а тому і зміни розміру відшкодування шкоди на коефіцієнт 2,38 в даному випадку не могло бути. Відповідно Верховний Суд вважає, що при перерахунку розміру відшкодування шкоди потерпілим на виробництві необхідно враховувати коефіцієнт фактичного підвищення тарифних ставок або середньої заробітної плати. Згідно наказу Міністерства палива та енергетики від 18.04.2001 № 168 наказ Мігівуглепрому № 72 визнано таким, що втратив чинність, що в свою чергу ще раз підтверджує необґрунтованість та безпідставність здійснення ОСОБА_1 перерахунку, оскільки відділення виконавчої дирекції Фонду в м.Сєвєродонецьку Луганської області, діє на підставі Конституції та законів України, тому не має правових підстав для здійснення перерахунку виплат на підставі нечинного наказу.

В судовому засіданні позивач пояснив, що його вимоги про перерахунок страхових виплат на коефіцієнт 2,38 відповідно до Правил по відшкодуванню збитків, завданих здоров'ю в редакції 1994 року, абз. 5 п. 28 Наказу МВП України № 72 від 04.03.1996 про підвищення тарифних ставок та окладів працівникам вугільної промисловості України стосуються перерахунку таких виплат за період з 2001 року до 2017 року, тобто за період функціонування та виплати йому відповідних виплат з боку відповідача.

Ухвалою суду від 10.04.2017 позовні вимоги поза межами строку звернення до суду були залишені без розгляду.

Згідно із ст. 37 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» перерахування сум щомісячних страхових виплат і витрат на медичну та соціальну допомогу провадиться в разі:

1) зміни ступеня втрати професійної працездатності;

2) зміни складу сімї померлого.

Перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться також у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати. Таке перерахування провадиться з 1 березня наступного року відповідно до коефіцієнта, затвердженого Кабінетом Міністрів України на підставі даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики.

Позивачем не надано жодних доказів того, що ступінь втрати його професійної працездатності змінився, або змінився склад його сімї, або відбулося зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати і відповідачм не було проведено перерахування страхових виплат з 1 березня наступного року відповідно до коефіцієнта, затвердженого Кабінетом Міністрів України на підставі даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики.

Суд також звертає увагу, що станом на 2017 рік Наказ Мінвуглепрому України № 72 від 04.03.1996 є таким, що втратив чинність, у відповідності із наказом Міністерства палива та енергетики від 18.04.2001 року № 168, а отже підстави для перерахунку страхових виплат позивачу в 2017 році згідно із нормативно-правовим актом, що втратив чинність відсутні.

Згідно письмових заперечень відповідача та пояснень представників відповідача, потерпілому щорічно проводилось перерахування суми щомісячної страхової виплати на коефіцієнт зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки згідно із нормами того законодавства, яке діяло станом на час виплати відповідних виплат.

Додатково суд зазначає, що вимоги потерпілих про збільшення відшкодування шкоди на коефіцієнт 2,38 не можуть бути задоволені через відсутність підстав, оскільки середня заробітна плата працівників не збільшилася, так як згідно п. 1.6. наказу № 72 зміна структури заробітної плати проводилася без її підвищення, а тому і зміни розміру відшкодування шкоди в даному випадку не могло бути. Відповідно суд вважає, що при перерахунку розміру відшкодування шкоди потерпілим на виробництві необхідно враховувати коефіцієнт фактичного підвищення середньої заробітної плати. Крім того, згідно наказу Міністерства палива та енергетики від 18.04.2001 р. № 168 наказ Мінвуглепрому № 72 визнано таким, що втратив чинність, що в свою чергу ще раз підтверджує необґрунтованість та безпідставність здійснення перерахунку ОСОБА_1

Отже, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

<

Суд вважає за необхідне окремо зауважити, що розгляд цієї справи про перерахунок страхових виплат проводився за правилами КАС України з огляду на те, що Фонд соціального страхування України та його робочі органи наділені контролюючими функціями та правом видання обов'язкових для страхувальників актів. Аналогічна позиція викладена в п. 14 постанови Пленуму ВАСУ від 20.05.2013 № 8 із змінами та доповненнями. Також аналогічна позиція підтверджена усталеною судовою практикою судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій, зокрема у справах із предметом щодо правильності нарахування та перерахунку страхових виплат № 428/13228/15-а, № 428/10143/16-а, тощо.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, в той час як відповідач не заявляв про наявність у нього будь-яких судових витрат, у звязку із чим судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 158, 159, 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про зобовязання провести перерахунок страхових виплат.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її проголошення, або протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, якщо судом було застосовано ч. 3 ст. 160 КАС України або якщо особа не була присутня в судовому засіданні, шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова у повному обсязі складена та підписана 10 квітня 2017 року.

Суддя Д.Б. Баронін