Справа № 673/1033/16-а
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 673/1033/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Ягодіна Т.В.

Суддя-доповідач: Сушко О.О.

05 квітня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Смілянця Е. С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Томашук А.В.,

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Деражнянського районного суду Хмельницької області від 26 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Деражнянської міської ради Деражнянського району Хмельницької області про визнання рішення протиправним і зобов'язання до вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив просить скасувати рішення Деражнянської міської ради від 06 липня 2016 року №7 та зобов'язати відповідача повторно розглянути питання про надання дозволу на виготовлення проектної документації щодо передачі йому у власність земельної ділянки площею 0,7500 га для ведення особистого селянського господарства із земель промисловості із зміною цільового призначення по вул. Промисловій, 18Б/2 в м. Деражня.

Відповідно до постанови Деражнянського районного суду Хмельницької області від 26 грудня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 03.06.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на виготовлення проектної документації щодо надання у власність земельної ділянки площею 0,7500 га для ведення особистого селянського господарства із земель промисловості зі зміною цільового призначення.

Згідно п.2 рішення сесії Деражнянської міської ради №7 від 06.07.2016 року позивачу відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,7500 га для зміни цільового призначення із земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення в землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства по вул. Промисловій, 18Б/2 в м. Деражня у зв'язку з тим, що ця земельна ділянка розташована на землях промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, а зміну цільового призначення цієї земельної ділянки генеральним планом міста не передбачено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки у відповідача були наявні встановлені законом підстави для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки, відтак спірне рішення відповідача прийняте в межах його компетенції та у відповідності до норм законодавства.

Такі висновки суду, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи.

Так, ст. 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі безкоштовної передачі із земель державної і комунальної власності.

У відповідності до ст. 12 ЗК України, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, у власність та передача земельних ділянок в оренду передбачено Земельним кодексом України.

Згідно п. "в" ч. 3 ст. 116 ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Положеннями ч.ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До кло лотмя додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надь тня земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні дцяйки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За змістом ч.5 ст. 20 ЗК України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

В силу ч.1 ст. 17 вказаного Закону генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування, довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

При цьому, абз. 4 зазначеного положення Закону передбачено можливість розробки у складі генерального плану населеного пункту плану зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Водночас, ч.1 ст. 18 даного Закону передбачено, що план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Вимогами ч. 5 вказаного положення Закону внесення змін до плану зонування території допускається за умови їх відповідності генеральному плану населеного пункту.

В свою чергу, згідно генерального плану міста Деражня, зі змінами внесеними відповідне до рішення сесії Деражнянської міської ради №2 від 03.08.2015 року, земельна ділянка, яку має намір отримати у власність позивач належить до земель промисловості.

Разом з тим, дослідженням плану зонування території міста Деражня, який затверджений рішенням сесії Деражнянської міської ради №1 від 22.04.2016 року встановлено обмеження щодо зміни цільового призначення спірної земельної ділянки, яка належить до земель промисловості.

У відповідності до ч.9 ст. 17 Закону зміни до генерального плану населеного пункту можуть вноситися не частіше, ніж один раз на п'ять років.

Такі зміни вносяться органом місцевого самоврядування, який затверджував генеральний план населеного пункту. Питання про дострокове внесення змін до генерального плану населеного пункту може порушуватися за результатами містобудівного моніторингу перед відповідною сільською, селищною, міською радою відповідною місцевою державною адміністрацією.

Так, судом було встановлено, що зміни до генерального плану міста востаннє вносилися відповідачем 03.08.2015 року. Згідно містобудівної документації земельна ділянка, на яку претендує позивач дійсно належить до земель промисловості та крім того наявними є обмеження щодо зміни цільового призначення землі.

За таких обставин оскаржена постанова є законною та обґрунтованою, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Деражнянського районного суду Хмельницької області від 26 грудня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 07 квітня 2017 року.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Залімський І. Г. Смілянець Е. С.