Справа № 295/8881/16-а
Суддя: Стрілецька О. В.
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №295/8881/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого-судді Стрілецької О.В.

За участі секретаря Зубрицької Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними, зобов"язання вчинити певні дії, стягнення невиплаченої пенсії та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 154), просить визнати неправомірними дії відповідача щодо призначення та нарахування пенсії, зобов'язати Управління пенсійного фонду України в м. Житомирі виконати ст.ст. 50,54,67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» шляхом призначення пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, що разом становить 10911,25 грн., стягнути з відповідача різницю за невиплачену пенсію, передбачену ч.1 ст. 50, ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у тому розмірі, що виплачується за період з 03.02.2006 року по 01.03.2017 року, що складає 856068,00 грн. без врахування втрат, пов'язаних з інфляцією і знеціненнем гривні, стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 200000,00 грн. за понесені страждання.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що має статус потерпілої внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, визнана інвалідом ІІ групи, перебуває на обліку у відповідача, отримує пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю на підставі статті 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вважає, що відповідач неправомірно призначив їй пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» замість належної їй пенсії, як інваліду ІІ групи, передбаченої Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що призвело до виплати їй пенсії у розмірі меншому, ніж це передбачено законодавством.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позові. Зазначив, що його довірителю ОСОБА_1 неправомірно виплачується пенсія за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також у розмірах менших, ніж встановлено Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком. Вказав, що неправомірними діями відповідача позивачу завдано матеріальну та моральну шкоду, яка підлягає стягненню на її користь. В обгрунтування вимог про стягнення моральної шкоди в судовому засіданні посилався на ст. 1167 ЦК України. Вважає, що строк звернення до суду не пропущений згідно ст. 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 р. №1055 "Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України" внаслідок реорганізації з 12 лютого 2016 року управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області реорганізоване у Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України.

Суд відповідно до ст. 55 КАС України замінює відповідача по справі з управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області на Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за безпідставністю. Вказала, що дії відповідача щодо призначення та виплати пенсії позивачу є правомірними та вмотивованими. Позивач отримує пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також додаткову пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Починаючи з 2007 року позивачу достовірно відомо, що вона отримує пенсію за віком, оскільки особисто подавала заяву про переведення її на інший вид пенсії - за віком, неодноразово у період з 2009 по 2015 роки зверталась до Пенсійного фонду з заявами про проведення перерахунку пенсії на підставах, передбачених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». До Пенсійного фонду позивач не зверталась із заявою про переведення її на інший вид пенсії на підставі Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Письмові заперечення приєднані до матеріалів справи (а.с. 145-148).

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, оглянувши пенсійну справу ОСОБА_1, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

При зверненні до суду з адміністративним позовом про зобов'язання здійснити нарахування та виплату пенсії відповідно до вимог статей 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 03.02.2006 року позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, передбачений частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до положень частини 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно положень частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду, що пов'язане зі специфікою правовідносин, а також має сприяти наданню доказів, підвищує їхню достовірність і тим самим сприяє встановлено істини у конкретній адміністративній справі. Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Слід зауважити, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Спірні виплати є постійними, виплачуються щомісячно і правовідносини закінчуються на день проведення таких виплат, тобто про своє порушене право позивач дізналась після одержання неповних сум виплат, які виплачувались згідно діючих постанов Кабінету Міністрів України у менших розмірах ніж визначено Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач в 2011 році зверталась до суду за захистом порушених прав з аналогічним позовом з вимогою нарахувати та виплачувати пенсію на підставі статей 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.04.2011 року по 30.09.2011 року (а.с. 16-18).

Відповідно до вимог ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Враховуючи зазначене вище, беручи до уваги, що позивач звернулась до суду за захистом порушеного, на її думку, права 29.06.2016 року, відсутність поважних причин для поновлення строку, суд вважає, що позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача здійснити нарахування та виплату пенсії, відповідно до вимог статей 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 03.02.2006 року 01.04.2011 року, з 01.10.2011 року по 28.12.2015 року необхідно залишити без розгляду.

Суд відхиляє доводи представника позивача, що строк звернення до суду не пропущено на підставі ст. 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Згідно з частинами 1, 2 даної норми Закону передбачено можливість виплати пенсій за минулий час, а саме - нараховані суми пенсії, не затребувані пенсіонером своєчасно, виплачуються за минулий час не більш як за 3 роки перед зверненням за одержанням пенсії; суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Таким чином, вказана норма закону стосується виплати за минулий час тих пенсій, які нараховані, але не виплачені або з вини безпосередньо пенсіонера або органу, який призначає та виплачує пенсії. Ця норма не підлягає застосування до спору, що є предметом даного судового розгляду, оскільки спір стосується неправомірності дій щодо призначення пенсії, а не виплати вже нарахованої пенсії.

Щодо періоду з 01.04.2011 року по 30.09.2011 року, то відповідно до ухвали суду від 01.07.2016 року позивачу відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі в цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 109 КАС України, оскільки згідно постанови Богунського районного суду м. Житомира від 12.12.2011 року між позивачем та відповідачем про той самий предмет і з тих самих підстав постановлено рішення, яке набрало законної сили (а.с. 19, 21). Ухвала суду про відмову у відкритті провадження від 01.07.2016 року була оскаржена позивачем, але відповідно до ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду залишена без змін (а.с. 77-78).

З приводу позовних вимог за період, починаючи з 29.12.2015 року судом встановлено наступне.

Позивач з 22.04.2002 року отримувала пенсію за віком в Богунському РУПСЗН м. Житомира, а з 03.03.2004 року отримувала пенсію по інвалідності в Управлінні Пенсійного фонду в Богунському районі м. Житомира.

Зі змісту копії посвідчення серії НОМЕР_2 від 27.07.2006 року вбачається, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії (а.с.10).

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії ЖИА № 035627 від 03.02.2006 року ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності , пов'язаної з наслідками аварії на ЧАЕС (а.с. 4).

03.02.2006 року позивач звернулась до управління з заявою про переведення її на пенсію по інвалідності згідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв'язку з присвоєнням ІІ групи інвалідності.

В подальшому 16.04.2007 року ОСОБА_1 звернулась з заявою про перехід на інший вид пенсії - за віком (а.с. 153).

Згідно розпорядження № 154406 від 19.04.2007 року позивачу проведено перерахунок пенсії у зв'язку з переходом на пенсію за віком. Одночасно позивач щомісячно отримує додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю внаслідок ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС як інвалід 2 групи (а.с. 152).

Як вбачається з матеріалів дослідженої в судовому засіданні пенсійної справи у період з 2009 по 2015 роки позивач неодноразово зверталась до Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України з заявами про перерахунок пенсії за віком. В пенсійній справі ОСОБА_1 відсутні будь-які заяви про переведення її на інший вид пенсії - згідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 серії НОМЕР_3 від 01.11.2012 року ОСОБА_1 отримує пенсію за віком (а.с. 10).

Згідно статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством.

Статею 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до пункту 4 статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції від 09 липня 2007 року, відповідно Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008), на яку посилається позивач як на підставу позову, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: II група інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до частини 1 статті 50 Закону України Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції від 09 липня 2007 року, відповідно Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008), особам, віднесеним до І категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірах: ІІ група інвалідності - 75% мінімальної пенсії за віком.

Вихідним критерієм розрахунку додаткової пенсії виступала мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з частиною 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом про Державний бюджет України.

14 червня 2011 року Верховною Радою України прийнято Закон України №3491-VI "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", який набрав чинності 19.06.2011 року.

Пунктом 7 частини 1 зазначеного Закону Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" доповнено пунктом 4, яким встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", статей 14, 22, 37 та частини 3 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року норми пункту 4 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" визнано такими, що відповідають Конституції України, тобто є конституційними.

Аналогічні положення містились в Законах України "Про Державний бюджет України на 2012 рік", "Про Державний бюджет України на 2013 рік", "Про Державний бюджет України на 2014 рік" (в редакції, чинній з 03.08.2014 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з пунктом 3 статті 116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує проведення політики у сфері соціального захисту.

На час розгляду справи мінімальні розміри основної пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В рішеннях Конституційного Суду України неодноразово надавалась оцінка можливості визначення умов та порядку надання громадянам певних соціальних пільг та гарантій Кабінетом Міністрів України.

Конституційний Суд України у п. 2.1 Рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 року зазначив, що згідно з частиною першою статті 46 Основного Закону України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення, в тому числі, у старості та в інших випадках, передбачених законом. Із цим конституційним правом громадян кореспондується обов'язок держави щодо його забезпечення. У Конституції України передбачено гарантії прав громадян на соціальний захист, зокрема такі, як законодавче закріплення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92), визначення джерел державного соціального забезпечення (частина друга статті 46), контроль за використанням коштів Державного бюджету України (стаття 98).

Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України. Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, враховує також положення актів міжнародного права. Так, згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року. Конституційний Суд України виходить із того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права (стаття 1, частина перша статті 8 Основного Закону України) обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов'язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У 2.2. вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року визначено, що в аспекті конституційного подання положення частини 2 статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України потрідно розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

У Рішенні від 2 березня 1999 року N 2-рп/99 у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України.

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

28 грудня 2014 року прийнято Закон України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", пунктом 9 Прикінцевих положень якого встановлено, що норми і положення статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Разом з тим, Законом України від 28.12.2014 року № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01.01.2015 року, внесено зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до внесених змін текст статті 50 викладено в наступній редакції - "Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

В статті 54 цього ж Закону (в редакції від 28.12.2014 року № 76-VIII ) зазначено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань

Статею 60 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції від 28.12.2014 року № 76-VIII ) передбачено, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які мають одночасно право на інші пільги та компенсації, передбачені законодавством України, надаються за їх вибором пільги та компенсації відповідно до одного із законів України.

Згідно статті 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

Вказані вище положення Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на час винесення рішення у справі є чинними, неконституційними не визнавались, а відтак підлягають обов'язковому застосуванню.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та щомісячну додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, розмір якої обчислений відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210, якою визначені мінімальні розміри основної пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 у період після 19.04.2007 року, коли її за заявою було переведено на пенсію за віком, в подальшому не зверталась до органів Пенсійного фонду України з заявою про перехід на пенсію згідно умов Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Доводи представника позивача, що пенсія відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" повинна була виплачуватись на підставі документів, які знаходились в пенсійній справі, є безпідставними та не грунтуються на нормах закону, оскільки згідно ч. 2 ст. 83 Закону України "Про пенсійне забезпечення" переведення з одного виду пенсії на інший провадиться з дня подання відповідної заяви з усіма необхідними документами, а право на вибір пенсії належить виключно пенсіонеру.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області при нарахуванні та виплаті позивачу пенсії діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому в задоволені позову ОСОБА_1 про визнання дій відповідача протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячну додаткову пенсію за шкоду здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, що разом становить 10911,25 грн., стягненні з відповідача різниці за невиплачену пенсію в розмірі, що складає 856068,00 грн, починаючи з 29.12.2015 року, слід відмовити.

Позивач також просила стягнути індексацію за невиплачені суми пенсії на підставі статті 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та моральну шкоду на підставі ст. 1167 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Згідно статті 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Крім індексації пенсії, яка здійснюється відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення, у разі, якщо величина середньої заробітної плати в Україні за даними центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, за минулий рік зросла, то з 1 березня поточного року розмір пенсії підвищується в порядку, встановленому частиною другою статті 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"

За загальним правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З огляду на те, що суд дійшов висновку, що Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області діяло правомірно, суд відмовляє в задоволенні позову в частині нарахування пенсії пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, що разом становить 10911,25 грн., стягненні з відповідача різниці за невиплачену пенсію в розмірі, що складає 856068,00 грн., а тому в задоволенні решти вимог також слід відмовити за безпідставністю, оскільки вони є похідними від первісних.

Керуючись ст. ст. 11, 17, 160-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адмінстративний позов ОСОБА_1 до Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в частині позовних вимог за період з 03.06.2006 року по 31.03.2011 року, 01.10.2011 року по 28.12.2015 року залишити без розгляду.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення невиплаченої пенсії та моральної шкоди, починаючи з 29.12.2015 року - відмовити за безпідставністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.

У разі застосування судом ч.3 ст. 160 КАС Україниапеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Стрілецька