Справа № 816/269/17
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2017-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

10 квітня 2017 рокум. ПолтаваСправа №816/269/17

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Бойко С.С., ознайомившись з матеріалами адміністративного позову ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області про визнання дій неправомірними та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

20 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області про визнання дій неправомірними та скасування рішення від 17 січня 2017 року.

Ухвалою суду від 22 лютого 2017 року позовну заяву залишено без руху у зв'язку з невідповідністю вимогам статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов'язано надати до Полтавського окружного адміністративного суду позовну заяву, яка містить уточнені позовні вимоги, оформлені відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України та її копій відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалою суду від 20 березня 2017 року клопотання ОСОБА_1 про продовження строку на усунення недоліків та надання судом дозволу не перекладати позовну заяву українською мовою - задоволено частково. Продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області про визнання дій неправомірними та скасування рішення до 05 квітня 2017 року. В задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

06 квітня 2017 року до суду надійшло клопотання позивача про продовження строку на усунення недоліків позовної заяви, в обґрунтування якого зазначено, що ОСОБА_1 не може виконати вимоги ухвал суду щодо уточнення позовних вимог, оскільки в останньої не має скарги на голову Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Полтавської області ОСОБА_2

Суд розглянувши вказане клопотання позивача приходить наступних висновків.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог згідно з частинами четвертою і п'ятою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Частиною другою статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.

Отже, під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, згідно з частиною четвертою статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло. При цьому, не допустимо обмежувати право позивача на самостійний вибір визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу.

В даному випадку необхідно при вирішенні спору застосовувати положення статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини третьою цієї статті, кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Положеннями частини четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребує необхідні докази.

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребує названі документи та матеріали.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Крім того, частиною першою статті 137 КАС України встановлено, що позивач може протягом всього часу судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи. До початку судового розгляду справи по суті позивач може змінити підставу або предмет адміністративного позову, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи.

Тобто, відсутність у позивача можливості чітко сформулювати позовні вимоги у зв'язку з відсутністю у нього необхідних документів не може бути підставою для позбавлення його гарантованого Конституцією України права на судовий захист, а незрозумілість позовних вимог усувається в судовому засіданні шляхом подачі відповідної заяви.

Таким чином, суд приходить висновку, що недоліки позовної заяви, в частині уточнення позовних вимог, вважати такими, що усунуті, а зміст позовних вимог може бути приведений у відповідність до частин четвертої та п'ятої статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України в ході судового розгляду справи.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про продовження строку на усунення недоліків позовної заяви.

Крім того, відповідно до частини першої статті 10 Конституції України визначено, що державною мовою в Україні є українська мова.

Конституційний Суд України надав цьому положенню Основного Закону офіційне тлумачення. Рішенням від 14 грудня 1999 року № 10-рп/99. Як зазначено в пункті 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України, "під державною (офіційною) мовою розуміється мова, якій державою надано правовий статус обов'язкового засобу спілкування у публічних сферах суспільного життя".

Стаття 15 Кодексу адміністративного судочинства України зазначає, що мова адміністративного судочинства визначається статтею 14 Закону України "Про засади державної мовної політики".

Згідно частини першої статті 6 Закону України "Про засади державної мовної політики" державною мовою України є українська мова.

Відповідно до частини третьої статті 14 Закону України "Про засади державної мовної політики" сторони, які беруть участь у справі, подають письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою.

Оскільки подана позовна заява викладена не українською мовою, вона не відповідає вимогам статті 15 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач у визначений судом строк не надав до суду позовну заяву викладену українською мовою, а отже вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху не виконав, недоліки позову не усунув.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

За таких обставин, позовну заяву необхідно повернути ініціатору звернення.

Керуючись статтями 107, 108, 165 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 в продовженні строку для усунення недоліків відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області про визнання дій неправомірними та скасування рішення повернути позивачу.

Роз'яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати ініціатору звернення разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку особою, яка подала позовну заяву, до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.С. Бойко