Справа № 2-а-298/10,2-а/448/39/15
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року Справа № 876/10516/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Мостиському районі Львівської області на постанову Мостиського районного суду Львівської області від 29 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Мостиському районі Львівської області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Мостиському районі Львівської області, яким просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні їй пенсії по інвалідності та зобовязати відповідача призначити їй пенсію по інвалідності та проводити її виплату з дня встановлення інвалідності, тобто з 03.03.2010 року.

Постановою Мостиського районного суду Львівської області від 29 вересня 2015 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії по інвалідності з тих підстав, що вона на момент звернення з відповідною заявою не була зареєстрована та фактично не проживала на території Мостиського району Львівської області, на думку суду, є протиправною, оскільки відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» право громадянина на одержання пенсії не може повязуватися з такою умовою, як місце проживання (реєстрації), а також держава відповідно до конституційних принципів зобовязана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа. В свою чергу, відповідач, заперечуючи проти позову, не підтвердив належними та допустимими доказами правомірності своїх дій.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає її незаконною та необґрунтованою, оскільки суд неповно з'ясував обставини справи, а також суд порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідно до п. 37 порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії при зверненні особи з відповідною заявою, в якій серед інших є графа «зареєстрований (а) за паспортом та фактично проживає». Також цим Порядком визначено, що заява про призначення пенсії подається заявником особисто або через представника безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації) заявника і до неї додається документ, що підтверджує таке місце. Однак, як вбачається з паспорта ОСОБА_1, вона знята з реєстрації 12.05.2010 року і на території Мостиського району Львівської області не проживає. В звязку з цим, на думку відповідача, у нього були відсутні підстави та повноваження призначати позивачу пенсію.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

31.05.2010 року ОСОБА_1 звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Мостиському районі Львівської області із заявою про призначення їй пенсії по інвалідності.

Однак листом від 14.06.2010 року № 9/К-11 Управління Пенсійного фонду України в Мостиському районі Львівської області повідомило позивача про відмову в призначенні їй пенсії, мотивуючи відмову тим, що, як встановлено з поданої нею копії паспорта, з 12.05.2010 року вона була знята з реєстрації за місцем проживання в Мостиському районі Львівської області і на даний час на території району не проживає, відсутні підстави для призначення пенсії, оскільки відповідно до законодавства заява про призначення пенсії подається заявником особисто або через представника безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність даної відмови відповідача, виходячи з наступного.

Як встановив суд, ОСОБА_1 06.05.2010 року пройшла огляд у Міжрайонній медико-соціальній експертній комісії (МСЕК) № 1 м. Маріуполя, за результатами якого була визнана інвалідом ІІІ групи з 03.03.2010 року в звязку із загальним захворюванням, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією довідки до акту огляду МСЕК від 06.05.2010 року № 376152.

Виписку із зазначеного акту огляду МСЕК було направлено до Управління Пенсійного фонду України в Мостиському районі Львівської області і відповідач отримав цю виписку 19.05.2010 року, про що сам зазначає.

Також, як зазначено вище, 31.05.2010 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності, до якої додала копію паспорта та просила розглянути заяву за її відсутності в звязку з перебуванням на лікуванні за межами України.

Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 01.01.2004 року, (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 9 цього Закону одним з видів пенсії є пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства).

Відповідно до абз. 6, 11 ч. 1 ст. 7 цього Закону загальнообовязкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципом рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених Законом.

Також ст. 44 цього Закону передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» регулюються відповідним Порядком, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Так, п. 1 цього Порядку встановлено, що заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Відповідно до п. п. 7, 16, 29 цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про місце проживання (реєстрації) заявника. Особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсі), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу), місце її проживання (реєстрації) та вік. За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.

При цьому, слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Також відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишити будь-яку країну, включаючи свою власну.

Проаналізувавши наведені вище норми Конвенції, Конституції та законодавства України, колегія суддів дійшла висновку, що особа має право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» незалежно від місця її проживання чи перебування та реєстрації цього місця.

При цьому, колегія суддів зазначає, що, як вбачається з пояснень відповідача, підставою для такого його висновку була лише відмітка в паспорті ОСОБА_1 про зняття з реєстрації за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, однак відповідач не надав жодних доказів вжиття заходів для зясування місця проживання позивача, враховуючи, що на час подання заяви про призначення пенсії в паспорті позивача не було жодної відмітки про діюче зареєстроване місце проживання, в звязку з чим твердження відповідача про те, що на час розгляду заяви про призначення пенсії позивач не проживала на території Мостиського району, на думку колегії суддів, є абсолютно необґрунтованим.

Водночас, як вбачається із наявних в матеріалах справи копій заяви ОСОБА_1 від 31.05.2010 року про призначення пенсії по інвалідності і листа Управління Пенсійного фонду України в Мостиському районі Львівської області від 14.06.2010 року № 9/К-11 про відмову в призначенні такої пенсії, позивач вказувала місцем свого проживання адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 і відповідач надіслав зазначеного листа на цю адресу, однак жодним чином не врахував дану обставину.

Таким чином, відмова Управління Пенсійного фонду України в Мостиському районі Львівської області у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності на підставі її заяви від 31.05.2010 року лише з тієї підстави, що позивач не зареєстрована і не проживає на території Мостиського району Львівської області, на думку колегії суддів, є безпідставною і протиправною.

Разом з тим, колегія суддів враховує наступне.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом. Страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 30 цього Закону пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Частинами 1, 2 ст. 31 цього Закону визначено, що залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності. Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 цього Закону особи, визнані інвалідами, мають право на пенсію по інвалідності за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: до досягнення особою 23 років включно 2 роки; від 24 років до досягнення особою 26 років включно 3 роки; від 27 років до досягнення особою 31 року включно 4 роки; для осіб 32 років і старших 5 років.

Статтею 33 цього Закону передбачено, що пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: інвалідам I групи 100 відсотків пенсії за віком; інвалідам II групи 90 відсотків пенсії за віком; інвалідам III групи 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону. За наявності у непрацюючих інвалідів II і III груп у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу за їх вибором пенсія по інвалідності призначається в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Відповідно до п. 37 зазначеного вище Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, відстрочку часу її призначення, перерахунок та відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 4).

Пунктом 43 цього Порядку передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Таким чином, відповідно до змісту наведених норм Закону та Порядку орган Пенсійного фонду України, який розглядає заяву про призначення пенсії, повинен встановити на підставі наявних у нього та наданих заявником документів і відомостей певні обставини, які мають значення для вирішення цього питання, зокрема, досягнення особою відповідного віку, наявність та тривалість страхового стажу, заробіток, з якого призначається пенсія тощо та прийняти за результатами розгляду цих документів рішення про призначення пенсії чи про відмову в її призначенні.

Однак, як встановив суд і про що зазначено вище, Управління Пенсійного фонду України в Мостиському районі Львівської області відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії лише з тих підстав, що вона не зареєстрована і не проживає на території Мостиського району Львівської області, однак фактично не розглянуло по суті заяву позивача від 31.05.2010 року про призначення пенсії по інвалідності з встановленням і дослідженням всіх передбачених законодавством документів і обставин, які мають значення для вирішення питання про призначення такої пенсії чи відмови у її призначенні з прийняттям відповідного рішення.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині зобовязання Управління Пенсійного фонду України в Мостиському районі Львівської області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності та проводити її виплату з дня встановлення інвалідності, тобто з 03.03.2010 року, є передчасним.

Водночас, на думку колегії суддів, з врахуванням встановлених обставин справи та норм законодавства, яке регулює спірні правовідносини, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання відповідача розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 31.05.2010 року про призначення пенсії по інвалідності.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, і оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Одночасно колегія суддів зазначає, що оскільки апеляційну скаргу подано на постанову суду першої інстанції, яка прийнята в порядку скороченого провадження за результатами розгляду справи, передбаченої п. 4 ч. 1 ст. 183-2Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до ч. 10 цієї статті рішення апеляційного суду є остаточним і оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 160, 183-2, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Мостиському районі Львівської області задовольнити частково.

Постанову Мостиського районного суду Львівської області від 29 вересня 2015 року у справі 2а-298/10 скасувати і прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Мостиському районі Львівської області щодо нерозгляду по суті заяви ОСОБА_1 від 31 травня 2010 року про призначення пенсії по інвалідності.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Мостиському районі Львівської області розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 31 травня 2010 року про призначення пенсії по інвалідності.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_2

Постанова складена в повному обсязі 05.04.2017 року