Справа № 199/9518/16-а
Суддя: Якименко Л. Г.
Дата ухвалення: 2017-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 199/9518/16-а
ПОСТАНОВА

іменем України

24.02.2017 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Борулько М.Ю.

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпро про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпро, про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що Управлінням Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська, правонаступником якого є Лівобережне об'єднане Управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, йому з 30.01.2002 року була призначена пенсія за вислугою років на підставі ч. 12, 17 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», в редакції від 12 липня 2001 року, в розмірі 90% від суми місячного заробітку.

Наказом прокурора Дніпропетровської області від 05.08.2011 року №1532 позивач був звільнений з посади начальника відділу участі прокурорів у розгляді справ Апеляційним судом Дніпропетровської області управління підтримання державного обвинувачення в судах прокуратури області з 08.08.2011 року за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 51-1 ЗУ «Про прокуратуру».

10.11.2016 року позивач звернувся до Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі із заявою про перерахунок розміру пенсії відповідно до стажу та заробітку у зв`язку зі звільненням, надавши довідку Прокуратури Дніпропетровської області від 05.09.2016 року №18-226 вих. №16 про підвищення заробітної плати на посаді начальника відділу відповідно до Постанов Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 року, №1013 від 09.12.2015 року.

Листом від 24.11.2016 року №988/03/15 Лівобережне об'єднане Управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі відмовило позивачу в перерахунку пенсії, посилаючись на те, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ, з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначаються пенсії відповідно до ЗУ «Про прокуратуру». Зазначено також те, що до статті 86 ЗУ «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ ЗУ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VІІІ, згідно із нормами якої перерахунок пенсії здійснюється, виходячи із розміру 60% від заробітної плати.

На думку позивача, відмова Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі у перерахунку пенсії є неправомірною, оскільки умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів та слідчих визначено ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» №1789-XII, тому просив суд визнати дії відповідача щодо відмови провести перерахунок його пенсії у розмірі 90% від суми місячного заробітку з урахуванням виплат за останні 24 календарні місяці роботи перед звільненням на підставі довідки Прокуратури Дніпропетровської області від 05.09.2016 року №18-226 вих. №16 без обмежень її граничного розміру, починаючи з 01.01.2016 року; зобов`язати відповідача здійснити йому перерахунок пенсії за вислугу років у відповідності до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, що діяла на час призначення пенсії) у розмірі 90% від місячного заробітку за останні 24 календарні місяці роботи підряд на прокурорсько-слідчих посадах перед звільненням без обмеження її граничного розміру, який становить 14788,92 грн. починаючи з 01.01.2016 року.

У судове засідання позивач не з'явився, надав суду письмову заяву, якою просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, справу просив розглядати в порядку письмового провадження.

Представник відповідача Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Дніпропетровську - Порохня Д.А. в судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення, посилаючись на те, що у зв'язку з внесенням змін у законодавство, що регулює питання пенсійного забезпечення, в тому числі працівників прокуратури, з 01.01.2015 раніше призначені пенсії в порядку та на умовах, визначених Законами України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ та від 14.10.2014 №1697-VІІ, не перераховуються. 15.07.2015 року набув чинності Закон України «Про прокуратуру» №1697-VІІ від 14.10.2014. Згідно п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» вказаного Закону визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом: Закон України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 року, крім п. 8 ч.1 ст.15, ч.4 ст. 16, абз.1 ч.2 ст. 46-2, ст. 47, ч.1 ст. 49, ч.5 ст.50, ч.ч. 3, 4, 6, 11 ст. 50-1, ч.3 ст. 51-2, ст. 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), ст. 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, ст. 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також ст. 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року. Також відповідно до п. 5 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначаються пенсії відповідно до ЗУ «Про прокуратуру». На підставі викладених заперечень представник відповідача просив суд у позові відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Управлінням Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська, правонаступником якого є Лівобережне об'єднане Управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, ОСОБА_1 з 30.01.2002 року була призначена пенсія за вислугою років на підставі ч. 12, 17 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», в редакції від 12 липня 2001 року, в розмірі 90% від суми місячного заробітку.

Наказом прокурора Дніпропетровської області від 05.08.2011 року №1532 позивач був звільнений з посади начальника відділу участі прокурорів у розгляді справ Апеляційним судом Дніпропетровської області управління підтримання державного обвинувачення в судах прокуратури області з 08.08.2011 року за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 51-1 ЗУ «Про прокуратуру».

З 1 квітня 2016 року УПФУ в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська було реорганізовано шляхом злиття в Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1055 від 16 грудня 2015 року.

10.11.2016 року позивач звернувся до Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі із заявою про перерахунок розміру пенсії відповідно до стажу та заробітку у зв`язку зі звільненням, надавши довідку Прокуратури Дніпропетровської області від 05.09.2016 року №18-226 вих. №16 про підвищення заробітної плати на посаді начальника відділу відповідно до Постанов Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 року, №1013 від 09.12.2015 року.

Листом від 24.11.2016 року №988/03/15 Лівобережне об'єднане Управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі відмовило позивачу в перерахунку пенсії, посилаючись на те, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ, з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначаються пенсії відповідно до ЗУ «Про прокуратуру». Зазначено також те, що до статті 86 ЗУ «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ ЗУ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VІІІ, згідно із нормами якої перерахунок пенсії здійснюється, виходячи із розміру 60% від заробітної плати.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії регулюються, в тому числі, Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Таким чином, питання перерахунку пенсії орган Пенсійного фонду зобов'язаний вирішувати на підставі правових норм, що діють на час звернення пенсіонера до відповідного територіального органу Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч.13 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991 в редакції, що діяла до 01.01.2015, обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Частиною 18 цієї ж статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII встановлено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» 28.12.2014 №76-VIII, який набув чинності з 01.01.2015, внесено зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991, частину 18 статті 50-1 викладено у новій редакції, а саме: «умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

Одночасно, пунктом 16 Прикінцевих положень Закону №76-VIII зобов'язано Кабінет Міністрів України у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону.

15.07.2015 року набув чинності Закон України «Про прокуратуру» №1697-VІІ від 14.10.2014. Згідно п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» вказаного Закону визнано таким, що втратив чинність із набранням чинності цим Законом: Закон України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 року, крім п. 8 ч.1 ст.15, ч.4 ст. 16, абз.1 ч.2 ст. 46-2, ст. 47, ч.1 ст. 49, ч.5 ст.50, ч.ч. 3, 4, 6, 11 ст. 50-1, ч.3 ст. 51-2, ст. 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), ст. 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, ст. 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також ст. 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Відповідно до ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

З огляду на наведені правові норми, з 01.01.2015 року на законодавчому рівні не передбачено в якості підстави для перерахунку пенсії за вислугу років колишнім працівникам прокуратури підвищення заробітної плати працюючих працівників прокуратури.

Також на момент звернення позивача до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську з відповідною заявою від 10.11.2016 року Кабінетом Міністрів України умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не визначені.

Отже на час виникнення спірних правовідносин у зв'язку з внесенням змін у спеціальному законодавчому акті, що регулює питання пенсійного забезпечення позивача, - Законі України «Про прокуратуру», відсутня така підстава для перерахунку раніше призначеної пенсії як підвищення заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Не містять такої підстави і інші норми пенсійного законодавства, зокрема, Закон України «Про пенсійне забезпечення», який, як зазначено в його преамбулі, гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв'язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, а згідно зі ст.11 цього Закону до відання Кабінету Міністрів України належать питання, пов'язані з реалізацією і додержанням гарантій, передбачених цим Законом.

Також не встановлено такої підстави і в Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

За правилами ст.5 вказаного Закону цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються, зокрема, принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Отже, в даному випадку не визначення Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991, ст.86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 року не може бути підставою для перерахунку призначеної пенсії позивачу у зв'язку із збільшенням заробітної плати на посаді, на якій працював позивач до виходу на пенсію, оскільки на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії жодною правовою нормою наведена позивачем обставина не визначена в якості законодавчо встановленої підстави для перерахунку призначеної ОСОБА_1 пенсії.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії у відповідача не було законних підстав для здійснення перерахунку пенсії з 01.01.2016 року на підставі довідки прокуратури Дніпропетровської області від 05.09.2016 року №18-226 вих. №16.

Стосовно посилання позивача на положення Конституції України, зокрема, ч.3 ст.22 Конституції України, згідно якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За змістом ст.22 Конституції України звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

В даному випадку наділення в установленому порядку Кабінету Міністрів України повноваженнями щодо встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не є свідченням звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод вказаних осіб.

Крім того, у рішенні від 26.12.2011 року №20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що із закріпленим в ст.46 Конституції України правом громадян кореспондується обов'язок держави щодо його забезпечення.

У Конституції України передбачено гарантії прав громадян на соціальний захист, зокрема такі, як законодавче закріплення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92), визначення джерел державного соціального забезпечення (частина друга статті 46), контроль за використанням коштів Державного бюджету України (стаття 98) .

Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, враховує також положення актів міжнародного права. Так, згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Таким чином, Конституційний Суд України встановив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Стосовно дії закону в часі суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Ця норма є загальновизнаним принципом права, який знайшов своє відображення в Конституції України як гарантія прав і свобод людини і громадянина, який треба розуміти так, що дія нормативно-правового акта починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99).

Як встановлено вище, відповідно за правилами ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» до 01.01.2015 року перерахунок раніше призначених пенсій здійснювався у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

З прийняттям Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» 28.12.2014 №76-VIII встановлена ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 року умова перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури виключена. Також не міститься така умова і в Законі України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 року.

При цьому відповідні положення вказаних законів неконституційними не визнано, є чинними, а відтак обов'язковими до виконання, в тому числі, відповідачем.

Приймаючи до уваги, що суб'єктивне право пенсіонера на перерахунок пенсії виникає в момент звернення із заявою про перерахунок на підставі нормативно-правового акту, який є чинним на час подачі відповідної заяви, пенсія не може бути перерахована на підставі норми права, яка втратила свою чинність.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже з огляду на відсутність правової норми, яка б передбачала перерахунок призначеної позивачеві пенсії за наведених позивачем обставин, суд вважає, що відповідачем не вчинено будь-яких протиправних дій щодо звуження змісту та обсягу прав позивача.

З огляду на зазначенні та встановленні обставини справи, суд вважає у задоволенні позову ОСОБА_1 до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Враховуючи відмову позивачу у позові, суд вважає витрати по справі відшкодування з відповідача на користь позивача не підлягають, та відносяться на рахунок сторони, що їх понесла.

Керуючись статтями ст.ст. 2, 3, 94, 158-163, 186 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня отримання копії постанови, в порядку встановленому статтею 186 КАС України.

Суддя