Справа № 732/260/17
Суддя: Лиманська М. В.
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 732/260/17
провадження № 2-а/732/26/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2017 р. м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі :

головуючого судді Лиманської М.В.,

секретаря Шевеленко К.В.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городня адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ріпкинського обєднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Ріпкинського обєднаного управління Пенсійного фонду України та просив визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в здійсненні перерахунку пенсії у звязку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям та зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплату йому пенсії у звязку із підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям у розмірі 89 % від місячного ( чинного ) заробітку, починаючи з 01 листопада 2016 року, з урахуванням раніше проведених виплат.

З позовної заяви виходить, що позивач з 23.05.2009 року перебуває на обліку в Ріпкинському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», яка обчислена в розмірі 89 % від суми заробітної плати, з якої було нараховано страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до нормативно-правових актів» з 01.12.2015 року встановлені нові розміри посадових окладів (тарифних ставок) працівникам установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери. 24.10.2016 року ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою до Ріпкинського обєднаного управління Пенсійного фонду України про перерахунок пенсії згідно постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 у звязку з підвищенням заробітної плати та розміру посадового окладу державним службовцям. При цьому позивачем було надано довідку про заробітну плату на посаді головного спеціаліста, з якої він був звільнений у звязку з виходом на пенсію. З листа № 3139/05 від 31.11.2016 року Ріпкинського обєднаного управління Пенсійного фонду позивач дізнався, що йому було відмовлено в перерахунку пенсії. З рішенням відповідача позивач не згоден, вважає його неправомірним та, посилаючись на положення Конституції України, судову практику Європейського Суду з прав людини, просить задовольнити заявлені ним позовні вимоги.

Ухвалою Городнянського районного суду Чернігівської області від 22.02.2017 року відкрито скорочене провадження у даній адміністративній справі.

10.03.2017 року ухвалою суду дану справу призначено до судового розгляду, у звязку з неможливістю ухвалення законного судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

У судовому засіданні позивач заявлені ним позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач по справі Ріпкинське обєднане управління Пенсійного фонду України про дату, час та місце судового розгляду справи було повідомлене належними чином, представник відповідача в судове засідання не зявився, надав до суду письмове клопотання від 23.03.2017 року з проханням розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в матеріалах справи документами, позовні вимоги відповідач не визнає з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов, в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі ( а.с. 42 ).

Відповідно до положень ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

З письмових заперечень відповідача від 06.03.2017 року вбачається, що відповідач вважає позов необґрунтованим. Просить суд врахувати, що до 01.05.2016 року пенсійне забезпечення державних службовців було врегульоване ст. 37, 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ. З 01.05.2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІ. У звязку з набуттям чинності цього Закону положення Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ втратили чинність, в тому числі втратили чинність норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців. Відповідно до ст. 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889- VІІ, яка набрала чинності з 01.05.2016 року, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Таким чином, з 01.05.2016 року Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року в інший спосіб врегульовані правовідносини, повязані із пенсійним забезпеченням державних службовців. Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців. Отже, враховуючи приписи ст. 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року та Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, з 01.05.2016 року відсутні підстави для перерахунку пенсії державним службовцям у звязку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців. Оскільки заяву про перерахунок пенсії подано позивачем після 01.05.2016 року, управлінням обґрунтовано відмовлено в проведенні такого перерахунку. ( а.с. 30-31).

Зясувавши позицію сторін по суті заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Ріпкинському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України і отримує з 23.05.2009 року пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Пенсія позивачу обчислена в розмірі 89 % від суми заробітної плати ( а.с. 18-19, пенсійна справа №123241).

З матеріалів справи вбачається, що позивач безпосередньо перед виходом на пенсію працював на посаді головного спеціаліста відділу екологічного контролю та радіаційної безпеки на державному кордоні Державної екологічної інспекції в Чернігівській області ( а.с. 14-15,18-19 ).

Постановами Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» та від 06 квітня 2016 року № 292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році» підвищено розміри посадових окладів державних службовців.

У звязку з підвищенням посадових окладів державним службовцям ОСОБА_1 видано довідку від 20.10.2016 року № 18 з розрахунком встановленої з 01.05.2016 року заробітної плати на посаді головного спеціаліста Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Чернігівській області ( а.с. 18 ).

24.10.2016 року позивач звернувся з заявою до Ріпкинського обєднаного управління Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсії в звязку з підвищенням посадового окладу працюючого державного службовця за останнім місцем роботи.

Розпорядженням начальника Ріпкинського обєднаного управління Пенсійного фонду України від 02.11.2016 року ОСОБА_1 було відмовлено в перерахунку пенсії, оскільки підстави для проведення перерахунку пенсії відсутні ( а.с. 19).

Відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ ( далі - Закон України № 3723-ХІІ ) ( в редакції на час призначення позивачу пенсії ) пенсія державним службовцям призначалася в розмірі 80 відсотків суми їх посадового окладу з урахуванням надбавок, передбачених Законом України «Про державну службу», без обмеження граничного розміру пенсії. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшувалася на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків посадового окладу.

Статтею 37-1 Закону України № 3723-ХІІ було передбачено, що в разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у звязку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснювався перерахунок раніше призначених пенсій.

Порядок обчислення заробітної плати для перерахунку пенсії державного службовця визначався постановою Кабінету Міністрів України «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» від 31 травня 2000 року № 865 ( далі Постанова КМУ № 865 ).

Зокрема, згідно з пунктом 4 Постанови КМУ № 865 ( у редакції від 25 грудня 2014 року ) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України, заробітна плата для перерахунку пенсії визначалась виходячи із заробітної плати працюючих державних службовців за тими ж посадами.

Пунктом 5 Постанови КМУ № 865 було встановлено, що перерахунок пенсій провадився з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи.

Таким чином, позивач мав за Законом України № 3723-ХІІ право на перерахунок пенсії в разі підвищення розміру заробітної плати державним службовцям.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII статтю 37-1 Закону України № 3723-ХІІ було викладено в іншій редакції, встановлено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

При цьому Кабінетом Міністрів України не було визначено умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09 грудня 2015 року № 1013 ( далі Постанова КМУ № 1013 ) до Постанови КМУ № 865 були внесені зміни, які застосовувалися з 01 грудня 2015 року, а саме : виключено пункт 4.

01 травня 2016 року набув чинності Закон України «Про державну службу» № 889-VIII від 10 грудня 2015 року ( далі Закон України № 889-VIII ).

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 889-VIII Закон України «Про державну службу» № 3723-ХІІ визнаний таким, що втратив чинність, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10 і 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, а також особи, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, зберігають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».

Отже, з 01 травня 2016 року Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ втратив чинність, зокрема й положення даного закону, закріплені в статті 37-1 щодо порядку і умов перерахунку пенсій державним службовцям.

Чинним на час звернення позивача з приводу перерахунку пенсії Законом України «Про державну службу» № 889-VIII, а також Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV не визначено порядку та умов перерахунку і виплати пенсій, призначених державним службовцям.

Викладене свідчить про відсутність у відповідача законних підстав для здійснення позивачу на час його звернення 24 жовтня 2016 року перерахунку призначеної пенсії державного службовця.

Крім того, суд бере до уваги, що в рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» Європейський Суд з прав людини ( далі ЄСПЛ ) констатував, що здійснення соціально-економічних прав значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат ( рішення Європейського суду з прав людини від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйартан Асмудсон проти Ісландії» ).

На залежність розмірів соціальних виплат і соціальних послуг від фінансових можливостей держави Конституційний Суд України вказував і у своїх рішеннях від 19 червня 2001 року № 9-рп/2001 та від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У п. 2.2. вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту ( пункти 2, 3 статті 116 ). У Рішенні від 2 березня 1999 року N 2-рп/99 у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

В ухвалі ЄСПЛ від 03 червня 2014 року у справі «Великода проти України» надано аналіз сумісності зменшення розміру пенсії з вимогами статті 1 Першого протоколу. Так, ЄСПЛ у пункті 23 даної ухвали визначив, що жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення, або обирати тип чи розмір пільг для забезпечення у рамках будь-якої такої системи. Проте, якщо Договірна держава має чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати ( обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків ), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам, доки існує законодавче право.

Оскільки право на перерахунок пенсії державним службовцям на час виникнення спірних правовідносин законодавством не передбачалося, відмова в здійсненні такого перерахунку не протирічить положенням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і рішенням Європейського суду з прав людини.

Крім того, відмова відповідача у перерахунку пенсії позивача не призвела до зменшення розміру пенсії останнього, яку він отримував до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За таких обставин, суд приходить до висновку про правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу в здійсненні перерахунку призначеної йому пенсії державного службовця у звязку з підвищенням посадових окладів державним службовцям, оскільки дане рішення прийняте відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Отже, в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 37, 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІІ, Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV, ст. 2, 6-12, 18, 69-72, 122, 158-163, 167, 1832, 185-186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Ріпкинського обєднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмову провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Городнянський районний суд Чернігівської області, з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя Лиманська М.В.