Справа № 500/6276/15-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

23 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідачаГриціва М.І.,
суддів:Кривенди О.В., Прокопенка О.Б.,
розглянувши заяву Дунайської гідрометеорологічної обсерваторії (далі - Обсерваторія ) про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 15 грудня 2016 року у справі за позовом Обсерваторії до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області, фонду комунального майна Ізмаїльської міської ради Одеської області, комунального підприємства «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації», треті особи: Державна служба України з надзвичайних ситуацій, Український гідрометеорологічний центр, державна установа «Держгідрографія», про визнання незаконними скасування рішень та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно,

встановила:

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 15 грудня 2016 року залишив без змін ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 грудня 2015 року та Одеського апеляційного адміністративного суду від 3 лютого 2016 року про залишення позову без розгляду.

Не погодившись з рішенням Вищого адміністративного суду України,

позивач подав заяву про його перегляд Верховним Судом України з установленої пунктами 1, 2 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції статті 99 КАС, що, на думку заявника, підтверджується рішеннями суду касаційної інстанції від 21 червня 2012 року та 16 червня 2016 року (справи №№ К/9991/28236/11 та К/800/49540/15 відповідно).

Також додано копію постанови Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року, яка, на думку заявника, підтверджує невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України перевірила наведені у заяві доводи і дійшла висновку про її необґрунтованість з огляду на таке.

За правилами пункту 2 частини першої статті 237 КАС одним із мотивів перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності справ або встановленої законом юрисдикції адміністративних судів.

Як убачається зі змісту заяви і тексту судового рішення, яке оспорюється, суд касаційної інстанції проаналізував положення правила статей 99 і 100 КАС в поєднанні із нормами іншого закону, які встановлюють строк звернення до суду за захистом порушеного права, і в контексті конкретних спірних правовідносин дійшов висновку про недотримання заявником шестимісячного строку оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, та зазначив, що листування з виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради, Фондом комунального майна Ізмаїльської міської ради Одеської області та прокуратурами різних рівнів не є достатніми підставами для поновлення строку звернення до суду після спливу значного проміжку часу.

У наданому для порівняння рішенні від 21 червня 2012 року висновок суду також певним чином ґрунтувався на положеннях статей 99 і 100 КАС. Однак у цій справі відносини стосувалися вимоги власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, на які позовна давність не поширюється.

У рішенні від 16 червня 2016 року суд касаційної інстанції інакше не застосував положення статей 99, 100 КАС, оскільки через не з'ясування судом апеляційної інстанції дійсного (наявного) порушення прав, свобод та інтересів позивача, рішення скасував і направив справу для продовження розгляду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 237 КАС заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 239 КАС у заяві про перегляд судових рішень зазначається обґрунтування підстав для перегляду судових рішень, передбачених статтею 237 КАС.

Зі змісту поданої заяви убачається, що у ній порушується питання про перегляд рішення суду касаційної інстанції, в якому предметом судового контролю стало питання поважності пропуску строку звернення до суду з позовом. Таким чином, наведеним судовим рішенням не розв'язано спір по суті і воно не містить остаточних висновків щодо правильного застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 237 КАС одним із мотивів перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Посилання на постанову Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року є безпідставними, оскільки вона не містять правового висновку щодо застосування норм матеріального права. В аспекті встановлених фактичних обставин справи Верховний Суд України проаналізувавши положення правила статей 99 і 100 КАС дійшов висновку про те, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що рішеннями і діями (бездіяльністю) відповідачів права, свободи та інтереси позивача не порушено.

Зазначені обставини в розумінні положень пунктів 1, 2 частини першої статті 237, пункту 3 частини другої статті 239 КАС дають підстави вважати заяву необґрунтованою і такою, що унеможливлює допуск справи до провадження Верховного Суду України.

З огляду на викладене, керуючись пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» статтею 240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України,

ухвалила:

Відмовити у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Дунайської гідрометеорологічної обсерваторії до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області, фонду комунального майна Ізмаїльської міської ради Одеської області, комунального підприємства «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації», треті особи: Державна служба України з надзвичайних ситуацій, Український гідрометеорологічний центр, державна установа «Держгідрографія», про визнання незаконними скасування рішень та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 15 грудня 2016 року.

Суддя-доповідач М.І. Гриців

Судді: О.В. Кривенда

О.Б. Прокопенко