Справа № 802/4441/14-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 р. м. Вінниця Справа № 802/4441/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Фурмана В.В.

представника позивача: Люлика Р.І.

представника відповідача: Мельник А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика "Браїлівчанка"

до: Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області

про: визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика" Браїлівчанка" (ТОВ "Швейна фабрика" Браїлівчанка", товариство, позивач) з адміністративним позовом до Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області (Жмеринська ОДПІ, податковий орган, відповідач) про:

- визнання протиправними дій щодо відображення в інтегрованій картці платника податків - Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика" Браїлівчанка" суми податкового боргу з податку на додану вартість у розмірі 16 551, 81 грн. та нарахування пені на вказану суму;

- скасування податкової вимоги від 08.12.2014 р. №15-25 про визначення суми податкового боргу за узгодженими грошовими зобов'язаннями ТОВ "Швейна фабрика "Браїлівчанка" у загальному розмірі 18 564,18 грн.;

- зобов'язання внести зміни до інтегрованої картки платника податків - Товариства з обмеженою відповідальністю "Швейна фабрика" Браїлівчанка" шляхом відображення сплати податкових зобов'язань по податку на додану вартість відповідно до призначення платежу, вказаного у платіжному дорученні №142 за 31 травня 2001 року на суму 12000 грн., та скасування (включення) суми податкового боргу та пені нарахованих на вказану суму з дати нарахування цих сум.

На обґрунтування позову зазначено, що у травні 2001 року товариством перераховано кошти в сумі 12000 грн. для сплати заборгованості по податку на додану вартість через АКБ "Україна", які, в свою чергу, не були перераховані останнім до бюджету. Разом з тим, незважаючи на те, що кошти на погашення податкового боргу не перераховані з вини банку, податковий орган у серпні 2011 року звернувся до суду із позовом про стягнення з товариства даного боргу, за наслідком розгляду якого постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01.11.2011 р. в його задоволенні відмовлено.

При цьому, позивач вказує, що податковим органом не вчинено жодних дій спрямованих на врегулювання питання щодо перерахунку сплаченого ТОВ "Швейна фабрика "Браїлівчанка" податку на додану вартість до Державного бюджету, оскільки жодних дій які б підтверджували факт звернення посадових осіб відповідача до ліквідатора АКБ "Україна" не здійснювалось.

У подальшому позивачем постійно здійснювалось перерахування коштів на погашення заборгованості по податках, однак Жмеринська ОДПІ здійснювала зарахування наступних платежів ТОВ "Швейна фабрика "Браїлівчанка" в рахунок погашення вказаної суми.

У зв'язку із чим і виник податковий борг в розмірі 16 551, 81 грн. на який нарахувано пеню та сформовано нову податкову вимогу від 08.12.2014 р. №15-25.

Позивач не погоджується із нарахуванням податкового зобов'язання, вважаючи, що у нього відсутній податковий борг, оскільки вищевказаним рішенням суду ця обставина встановлена , а відтак, на його думку, податкова вимога підлягає скасуванню. Окрім того товариство вказує, що є необхідним внести зміни до інтегрованої картки щодо відображення у ній сплати податкових зобов'язань по податку на додану вартість відповідно до призначення платежу, вказаного у платіжному дорученні №142 за 31 травня 2001 року на суму 12 000 грн., у зв'язку із чим позивач звернувся із цим позовом до суду.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнала. В обґрунтування своєї позиції пояснила, що податковим органом правомірно включено до інтегрованої картки платника податків суму податкового боргу з податку на додану вартість позивача, оскільки не перерахування платежу з вини банку, не є підставою для невключення такого (боргу) до картки. Окрім того, представником зазначено, що податковий борг вказаний у спірній вимозі виник з 2013 року, внаслідок поданої платником податку ряду декларації, а борг, що виник з 2001 року погашений.

Окремо також вказала, що до інтегрованої картки можуть бути внесені зміни лише у разі надходження відомостей із казначейської служби щодо зарахування платежів до бюджету чи списання податкового боргу. Оскільки, таких відомостей від казначейської служби не надходило та списання податкового боргу також не здійснювалось не є можливим внести відповідні зміни до інтегрованої картки. За таких обставин вважає дії податкового органу правомірними та податкову вимогу такою, що не підлягає скасуванню, а доводи позивача безпідставними.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, суд встановив наступне.

Підставою для звернення до суду із даним позовом стало, як вказує позивач, невідображення відповідачем в інтегрованій картці платника податків сплати позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість в сумі 12000 грн. у 2001 р., що в подальшому потягло зарахування наступних платежів товариства в погашення вказаної суми.

При цьому, як вказує позивач, постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2011 року відмовлено в задоволенні позову Жмеринській об'єднаній державній податковій інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області про стягнення податкового боргу з ТОВ "Швейна фабрика "Браїлівчанка".

Зокрема, даною постановою встановлено, що товариством 31 травня 2001 року згідно платіжного доручення № 142 перераховано через АКБ "Україна" кошти в сумі 12 000 грн. (ПДВ) до державного бюджету, однак, останній кошти залишив на власних рахунках.

Тобто фактично кошти до бюджету не надійшли. У зв'язую із чим, податковий орган здійснював зарахування наступних платежів товариства в рахунок погашення вказаної суми податкового зобов'язання.

Разом з тим, позивач зазначає, що Жмеринська ОДПІ повинна була вчинити дії для сприяння врегулювання питання щодо перерахунку сплаченого ТОВ "Швейна фабрика "Браїлівчанка" податку на додану вартість до Державного бюджету шляхом звернення до ліквідатора АКБ "Україна" та враховуючи вищевказане рішення суду самостійно списати борг і відобразити платіж від 31.05.2001 року в інтегрованій картці.

Через не вчинення таких дій відповідачем, в подальшому вказана сума увійшла до інтегрованої картки платника податків ТОВ "Швейна фабрика "Браїлівчанка" як податковий борг з податку на додану вартість та була включена до податкової вимоги Жмеринської ОДПІ від 08.12.2014 р. № 15-25.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо включення податкового боргу в сумі 16551 грн. 81 коп. та нарахованої пені в інтегровану картку та вважаючи спірну податкову вимогу такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій щодо включення до інтегрованої картки платника податків податкового боргу 16 551 грн. 81 коп. і нарахованої пені та скасування податкової вимоги, суд керується та виходить з наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України (в редакції чинній на момент відображення суми податкового боргу в розмірі 16 551 грн. 81 коп. і нарахованої пені) (далі - ПК України).

Згідно визначення, наведеного у підпункті 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу;

В свою чергу, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання (підп. 14.1.175 п. 14.1 ст.14 ПК України).

Податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (пп. 14.1.156 п.14.1 ст. 14 ПК України).

Сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого п. 203.1 статті 203 для подання податкової декларації, про що зазначено в пункті 203.2. статті 203 ПК України.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Із системного аналізу наведених норм чинного законодавства видно, що у разі, якщо платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання у встановлені строки, податковим органом формується та надсилається податкова вимога.

Так, аналізуючи природу податкового боргу зазначеного в оскаржуваній податковій вимозі від 08.12.2014 року №15-25, суд зазначає про наступне.

Як видно із облікової картки платника податків станом на 25.01.2013 року у ТОВ "Швейна фабрика" Браїлівчанка" відсутня заборгованість по податкових зобов'язаннях та наявна переплата в сумі 9 292, 25 грн.

В подальшому, заборгованість виникала у зв'язку із подачею платником податку декларацій, зокрема № від 25.01.2013 р., № від 19.06.2013 р., № від 22.07.2013 р., № від 18.08.2013 р., № від 17.09.2013 р., № від 20.10.2013 р., № від 18.11.2013 р., № від 19.12.2013 р., № від 19.01.2014 р., № від 19.02.2014 р., № від 15.03.2014 р., № від 22.04.2014 р., № від 20.05.2014 р., № від 20.06.2014 р., № від 22.07.2014 р., № від 20.07.2014 р., № від 18.08.2014 р., № від 17.09.2014 р., № від 09.10.2014 р., №906711886 від 18.11.2014 р. з ПДВ по ним.

В свою чергу, наступні платежі товариства податковий зараховував в рахунок погашення зобов'язань, що виникли внаслідок подачі вищевказаних декларацій, що підтверджується інтегрованою карткою платника податків (а.с. 38 -44).

Дані дії відповідача узгоджуються із пунктом 87. 9 статті 87 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення податкового боргу та його зарахування), зокрема у разі наявності у платника податків податкового боргу органи державної податкової служби зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

За таких обставин, беручи до уваги, що податкові зобов'язання зазначені у спірній вимозі виникли саме з 30.01.2013 року, а не з 2001 р., як стверджує позивач, суд доходить висновку, що податкова вимога сформована з урахуванням вимог податкового законодавства, а відтак, не підлягає скасуванню.

З цих же підстав не підлягають задоволенню й позовні вимоги про визнання протиправними дій податкового органу щодо відображення в інтегрованій картці платника податків суми податкового боргу з податку на додану вартість у розмірі 16551,81 грн. та нарахування пені на вказану суму, адже наявність такого не спростована.

Визначаючись щодо позовних вимог в частині зобов'язання внести зміни до інтегрованої картки платника податків, суд виходить з наступного.

Механізм ведення територіальними органами Міністерства доходів і зборів України (далі - Міндоходів) оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, на час виникнення спірного податкового боргу та формування податкової вимоги визначався Порядком ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів затверджений наказом Міністерства доходів і зборів України від 05.12.2013 року №765, що зареєстрований Міністерством юстиції України 4.02.2014 року за № 217/24994 (далі - Порядок).

Пунктом 3 розділу І Порядку визначено, що інтегрована картка платника - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, передоплати та єдиного внеску, що включає комплекс облікових показників з інтегрованих підсистем, за повноту, достовірність і своєчасність відображення яких несуть відповідальність структурні підрозділи територіальних органів Міндоходів за функціональними напрямами роботи.

Відповідно до пункту 9 розділу ІІ Порядку, для зведеного оперативного обліку надходжень платежів, повернення коштів, помилково або надміру зарахованих сум територіальними органами Міндоходів в електронному вигляді ведуться реєстри надходжень та повернень платежів за відповідною формою.

Згідно пункту 2 розділу ІІІ Порядку, зобов'язання, штрафні санкції, пеня за податками, зборами, митними платежами, суми до сплати єдиного внеску, самостійно визначені платником у звітності, відображаються територіальним органом Міндоходів в інтегрованій картці платника.

Дані про надходження податків, зборів, митних платежів, передоплати та єдиного внеску відображаються територіальним органом Міндоходів, на який покладено функції з ведення обліку відповідного платежу, в інтегрованій картці платника і в реєстрі надходжень та повернень у день отримання від органів Державної казначейської служби України відомостей про зарахування та повернення надміру сплачених платежів у вигляді електронного реєстру розрахункових документів (пункт 5 розділу ІV Порядку).

Із аналізу вищенаведених норм, видно, що сума податку може бути відображена податковим органом в інтегрованій картці платника податку тільки у разі отримання відомостей від органів Державної казначейської служби України про зарахування вказаної суми до відповідного бюджету.

Аналогічна позиція висловлена в ухвалі ВАСУ від 23.06.2015 р. та постанові ВСУ від 15.06.2016 р. у справі №820/16067/14.

Окрім того, згідно пункту 5 розділу V Порядку, в інтегрованій картці також відображається списання безнадійного боргу, якому передує відповідне рішення.

За таких обставин, сума податку на додану вартість у розмірі 12 000 грн. може бути відображена відповідачем в інтегрованій картці позивача тільки у разі отримання Жмеринською об'єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Вінницькій області відомостей від органів Державної казначейської служби України про зарахування вказаної суми до відповідного бюджету чи списання податкового боргу.

Проте, як видно із матеріалів справи та не заперечується позивачем платіжне доручення №142 від 31.05.2001 року в сумі 12 000 грн. не було виконано банком та кошти не зараховано до бюджету, жодних повідомлень від казначейської служби щодо такого зарахування відповідачу не надходило.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази щодо списання податкового боргу, та, як зазначили представники сторін такого списання не було.

Отже, підсумовуючи викладене суд зазначає, що у зв'язку із відсутністю повідомлень казначейської служби щодо зарахування до бюджету коштів в сумі 16551,81 грн. або доказів списання даної заборгованості, відсутні підстави для відображення сплати податкових зобов'язань по податку на додану вартість відповідно до призначення платежу, вказаного у платіжному дорученні №142 за 31 травня 2001 року на суму 12 000 грн., та скасування (включення) суми податкового боргу та пені нарахованих на вказану суму з дати нарахування цих сум.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з приписів вказаної норми процесуального права, при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до статті 94 КАС України, особі, що не є суб'єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна