Справа № 814/1818/16
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/1818/16

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді - доповідача Косцової І.П.
суддів Cтас Л.В.
Турецької І.О.
за участю: секретаряХудика С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2016 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу -,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області від 22.06.16 №Ф-000021304 про сплату боргу (недоїмки), якою їй визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 76 108,52 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що недоїмка з єдиного внеску обрахована на помилковому висновку податкового органу про безпідставність віднесення нею до витрат, які враховуються під час визначення об'єкту оподаткування за 2015 рік 366 752,46 грн.

В Акті перевірки не визначено переліку витрат, які, на думку податкового органу, не пов'язані з господарською діяльністю фізичної особи-підприємця, що були включені позивачем до складу витрат платника податків. Також, не зазначено в чому саме полягало порушення ст.177 ПК України, та не вказано, який саме із чотирьох підпунктів п.177.4 ст.177 було порушено.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2016 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ДПІ, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив, що суд першої інстанції при вирішенні спору не дав належної правової оцінки доводам податкового органу щодо правомірності оскаржуваної вимоги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції у справі з'ясовано, що підставою для прийняття відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки), яка є предметом оскарження, став акт ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області від 22.06.16 року "Про результати документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.13 року по 31.12.15 року", за результатами якої складно Акт №272/14-02-13-04-НОМЕР_1.

Зазначеною перевіркою, зокрема, встановлено порушення:

п.177.2 п.177.4 ст.177 ПК України, що призвело до заниження оподатковуваного доходу на суму 366 752.46 грн. внаслідок не вірного визначення суми чистого оподатковуваного доходу у 2015 році та до заниження суми податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 68 043,38 грн.;

пп.1 п.2 ст.6, абз.2 п.8 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, внаслідок чого Підприємцем занижено суму єдиного внеску на 76 108,52 грн. за рахунок не вірного визначення суми чистого оподатковуваного доходу у 2015 році.

Суть порушень, на думку податкового органу, полягала в тому, що задекларовані підприємцем витрати на суму 366 752,46 грн. не пов'язані з її господарською діяльністю.

Такого висновку податковий орган дійшов внаслідок арифметичних співставлень та визначення різниці між сумою залишків товару станом на 01.01.15 року (693 070 грн.), вартістю закупленого протягом 2015 року товару (555 893,50 грн.) та залишком товару станом на 01.01.16 (813 811 грн.). За обрахунками ДПІ, з придбаного товару на загальну суму 1 248 963,5 грн. (693070,00+555893,50) протягом 2015 року ОСОБА_5 реалізовано товарів лише на суму 435 152,50 грн. (1248963,5-813811).

Лише цю суму придбаного та реалізованого протягом 2015 року товару, на думку податкового органу, можливо вважати витратами, пов'язаними з господарською діяльністю.

У зв'язку з цим перевіркою зменшено суми витрат позивачки за 2015 рік з 875 731 грн. до 508 978,54 грн., а на різницю - 366 752,46 грн., збільшено її дохід за 2015 рік та з нього обраховано недоїмку з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 76 108,52 грн.

За результатами перевірки уповноваженою особою ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва 22.06.16 року винесено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- на загальну суму 76 108,52 грн.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно положень Податкового кодексу України позивач має право на врахування всіх витрат під час визначення об'єкту оподаткування, тому оскаржувана вимога підлягає скасуванню.

Колегія судів висновки суду першої інстанції вважає правильними з огляду на наступне.

Відповідно до п.177.2. ПК України об'єктом оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, відповідно до п.177.4.1 ПК України, окрім іншого, належать витрати, до складу яких включається вартість товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у періоді, що перевірявся, основним видом діяльності ОСОБА_5 була оптова торгівля трикотажними виробами, отже, суми, витрачені нею на придбання такого товару з метою подальшого продажу, відповідно до положень п. 177.4.1 ПК України, відносяться до витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, під час перевірки податковий орган не піддав сумніву ту обставину, що придбані позивачкою товари на суму 366 752,46 грн. передбачені для подальшого продажу.

Заперечення податкового органу щодо можливості віднесення вартості цих товарів до валових витрат зводиться лише до того, що ці товари не були реалізовані позивачкою під час звітного періоду та фактично залишилися у залишках на початок 2016 року.

Між тим, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що Податковий кодекс України відокремлює витрати фізичної особи-підприємця, які можуть бути віднесенні до валових витрат, за їх метою - направленістю на отримання доходу, а не за ефективністю та результату цих дій. Немає ніякого значення, чи реалізувала позивачка придбаний товар протягом поточного періоду, чи він залишився на складі, як не реалізований. У будь-якому випадку, метою його придбання була подальша реалізація, тобто отримання доходу, а тому ОСОБА_5 має право на врахування цих витрат під час визнання об'єкту оподаткування.

Не може бути перешкодою і той факт, що частина товарів була придбана до 01.01.15 року, оскільки протягом 2013-2014 років позивачка перебувала на спрощеній системі оподаткування і ці суми у будь-якому випадку не враховувалися у попередніх звітних періодах та не вплинули на зменшення об'єкту оподаткування.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції належним чином з'ясовані обставини справи та надано їм правильну юридичну оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду не встановлено.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству та доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

За таких обставин підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2016 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Суддя-доповідач: І.П. Косцова

Судді: Л.В. Стас

І.О.Турецька