Справа № 428/2490/17
Суддя: Баронін Д. Б.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 428/2490/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі головуючого судді Бароніна Д.Б., за участю секретаря Бондаренко І.С., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду у м. Сєвєродонецьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов'язання призначити пенсію, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов'язання призначити пенсію.

В обґрунтування позову позивач вказує, що 22 листопада 2016 року вона звернулася до Управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області із заявою про призначення пенсії за вислугу 20 років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» 789-ХІІ (в редакції Закону №2663-111 (2663-14) від 12.07.2001 року) у розмірі 90 % від суми заробітної плати, з розрахунку за останні 24 місяці роботи. Рішенням Управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області від 12.12.2016 № 5673/2016 їй було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» мотивуючи тим, що положення ст. 50-1 Закон України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, які визначали право на призначення пенсії працівникам прокуратури, втратили чинність з дня набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014. Також у рішенні зазначено, що її стаж роботи на спеціальних посадах, який дає право на зазначений вид пенсії становить 04 роки 04 місяців 25 днів, а необхідно 23 роки. Таке обґрунтування відповідача щодо відмови призначити їй пенсію вона вважає протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки на час її призначення на роботу в органи прокуратури України (21.05.1999) діяв Закон України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, тому вона набула права виходу на пенсію за вислугу років зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі на посадах прокурорів і слідчих прокуратури - не менше 10 років. У зв'язку з цим у вказаному позові ОСОБА_1 просить про наступне:

- визнати протиправними дії та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області № 5673/2016 від 12.12.2016 року про відмову у призначенні їй пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (в редакції Закону № 2663-111 від 12.07.2001);

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області призначити їй пенсію за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ (в редакції Закону № 2663-111 від 12.07.2001 року) з 22.11.2016 року в розмірі 90 % від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарних місяці роботи відповідно до довідки прокуратури Луганської області від 18.11.2016 року № 11/197 вих -16.

Представник відповідача надала до суду письмові заперечення проти адміністративного позову в яких вказала, що позивач дійсно 22.11.2016 року звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії разом з необхідними для цього документами. Управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку за наслідками розгляду даної заяви було прийнято рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії № 5673/2016 від 12.12.2016 року, тому що на час звернення позивача набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 02.03.2015 року. Пунктом 5 Прикінцевих положень до цього Закону передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру» тощо. Передбачена у законі вимога виконана не була, тобто до 01 червня 2015 року закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах прийнято не було. За таких обставин з 01 червня 2015 року набирають чинності обмеження, передбачені вищезазначеною нормою законодавства та з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищевказаними законами, не призначаються. Враховуючи, що позивач реалізував своє право на звернення за призначенням пенсії 22.11.2016 року, питання щодо наявності у нього права на пенсійне забезпечення як працівника прокуратури має вирішуватись у відповідності до приписів чинної на цей час ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року. Згідно ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» (№ 1697-VII), прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років. Згідно наданих ОСОБА_1 документів вислуга років складала 17 років 05 місяців 11 днів (у довідці прокуратури Луганської області від 18.11.2016 року № 11/197 вих -16 вислуга років складає 22 роки 06 місяців 22 дні), що недостатньо для призначення пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII, норми якого передбачають наявність вислуги років - 23 роки; стаж роботи на посаді прокурора складає 4 роки 4 місяці 25 днів, якого, згідно вимог ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII також недостатньо. За таких обставин рішення УПФУ в м. Сєвєродонецьку про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 № 5673/2016 від 12.12.2016 року прийнято з дотриманням положень діючого законодавства, правові підстави для скасування рішення відсутні, тому представник відповідача просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні позивач присутня не була, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Також позивач надала до суду клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Верховним Судом України заяви Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 10.10.2016 року у справі № К/800/23293/16. У задоволенні вказаного клопотання судом було вирішено відмовити, адже в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 10.10.2016 року у справі № К/800/23293/16 предмет спору є повністю відмінним від предмету спору в цій справі, а саме предметом спору у вказаній ухвалі Вищого адміністративного суду України є перерахунок вже призначеної пенсії, яка була призначено до набрання чинності Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 року.

В судовому засіданні представник відповідача присутня не була, надала до суду письмові заперечення проти позову.

На підставі п. 10 ч. 1 ст. 3, ч. 4, 6 ст. 128 КАС України судом було вирішено розглянути справу в письмовому провадженні без проведення судового засідання та, відповідно, без складання журналу судового засідання.

Дослідивши та оцінивши надані позивачем та відповідачем письмові докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 та згідно із довідкою Прокуратури Луганської області від 18.11.2016 № 11/197вих16 ОСОБА_1 займала наступні прокурорські посади в певний період часу:

- з 17.02.1997 року по 20.05.1999 року - стажист помічника Лисичансько-Рубіжанського природоохоронного міжрайонного прокурора Луганської області;

- з 21.05.1999 року по 06.06.2016 року - старший помічник Лисичансько-Рубіжанського міжрайонного прокурора Луганської області;

- з 07.06.2012 року по 29.07.2012 року - старший прокурор Лисичансько-Рубіжанської міжрайонної природоохоронної прокуратури Луганської області;

- з 30.07.2012 року по 01.12.2014 року - старший прокурор Лисичансько-Рубіжанської міжрайонної прокуратури з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері Луганської області;

- з 02.12.2014 року по 13.01.2015 року - старший прокурор відділу представництва інтересів громадян та держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Луганської області;

- з 14.01.2015 року по 15.07.2015 року - старший прокурор відділу представництва інтересів громадян та держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Луганської області;

- з 16.07.2015 року по 12.04.2016 року - прокурор відділу представництва органів прокуратури в суді управління представництва інтересів громадян і держави в суді прокуратури Луганської області;

- з 13.04.2016 року по цей час - прокурор відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів громадянина або держави в суді прокуратури Луганської області;

Станом на 18.11.2016 стаж роботи ОСОБА_1 на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури становив 19 років 09 місяців 02 дні. До вислуги років, що дає ОСОБА_1 право на пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру» згядноз вищевказаною довідкою підлягають зарахуванню також: з 01.09.1993 по 10.04.1999 - половина строку навчання в Університеті внутрішніх справ.

22 листопада 2016 року позивач подав до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області заяву про отримання пенсії за вислугу років за нормами Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ в редакції від 2001 року.

На підтвердження свого права на пенсію за вислугою років позивач, крім копії трудової книжки НОМЕР_1 від 29 серпня 1983 року, також надала довідку Прокуратури Луганської області від 18.11.2016 року № 11/197 вих -16, згідно якої ОСОБА_1 станом на 18.11.2016 має вислугу 22 роки 06 місяців 22 дні, що дає їй право на пенсію за вислугу років згідно із статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991.

Рішенням УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області № 5673/2016 від 12.12.2016 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років згідно із Законом України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ на підставі того, що на дату звернення ОСОБА_1 почав діяти Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 року, а тому положення ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 втратили чинність з дня набрання чинності Законом № 1697- VII, а саме з 15 липня 2015 року. Згідно із ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII право на пенсійне забезпечення за вислугу років мають прокурори в період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року при наявності стажу роботи за вислугу років 23 роки, в тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років, а згідно трудової книжки позивача та довідки № 11/197 такого стажу роботи їй не вистачає.

Однак позивач вважає, що вона набула право на пенсію за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991, оскільки він діяв на час прийняття її на роботу в органи прокуратури.

Аналізуючи викладене суд зазначає, що на момент звернення позивача до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років, Закон України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року на підставі підпункту 1 пункту 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 року визнано таким, що втратив чинність, тому до спірних правовідносин має застосовуватися ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII.

При цьому Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1697-VII від 14.10.2014 року не містять положення стосовно збереження за прокурорами, які були призначені на відповідну прокурорську посаду до набрання чинності цим Законом, права на отримання пенсії за вислугу років відповідно до законодавства, що діяло до дня набрання чинності Законом № 1697-VII від 14.10.2014 року.

Згідно зі статтею 147 Конституції України єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України, який вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції та законів України.

На сьогодні положення Закону № 1697-VII від 14.10.2014 року щодо визначення права прокурора на отримання пенсії з вислугу років не визнані неконституційними, також відносно них відсутнє офіційне тлумачення Конституційного Суду України.

У пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказано, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави (пункт).

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012).

Аналогічний підхід до зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги було застосовано Верховним Судом України у постанові від 01 листопада 2016 року по справі № 21-1425а16.

Суд також звертає окрему увагу на те, що позивач не набув права на пенсію за вислугу років в період чинності статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991, а отже його прохання призначити їй пенсію за Законом, який втратив чинність, є повністю необґрунтованим.

Отже, висновок позивача про те, що порядок її пенсійного забезпечення визначається у відповідності до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. є необґрунтованим, в той час як оскаржуване рішення є правомірним та скасуванню не підлягає.

Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими і у їх задоволенні належить відмовити.

Оскільки в позовних вимогах позивачу було відмовлено, то сплачений судовий збір не підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 8, 11, 17, 86, 94, 118, 158-163, 183-2, 186, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов'язання призначити пенсію.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня отримання копії постанови шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Д.Б. Баронін