Справа № 468/1403/16-а
Суддя: Янчук С. В.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 468/1403/16-а
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2017 року Баштанський районний суд в складі головуючого по справі судді - Янчук С.В., при секретарі Медведєву Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Баштанка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у місті Херсоні Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому вказав, що постановою від 17.12.2016 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 255 гривень. Позивач вважає дану постанову необґрунтованою та незаконною з наступних підстав: 17.12.2016 року близько 11.00 год. на автодорозі М-14 рухався на автомобілі марки «Деу Лаос», д.н.НОМЕР_1, з м. Миколаєва до м. Херсона. На 167 км вказаної автодороги позивач був зупинений інспектором патрульної поліції, який повідомив, що позивач порушив вимоги правил дорожнього руху, оскільки здійснив маневр обгону та перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки. В подальшому працівник поліції, незважаючи на заперечення позивача про те, що він не здійснював маневру обгону, виніс постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень за вчинення адміністративного правопорушення за ст. 122 ч.1 КУпАП. Вважає вказану постанову незаконною, оскільки не вчиняв жодних порушень, відповідачем не було долучено жодних доказів вчинення позивачем інкримінованого порушення, а також інспектором патрульної поліції порушено вимоги КУпАП при притягненні позивача до адміністративної відповідальності. На підставі викладеного, позивач просив постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності визнати незаконною та скасувати останню.

В судове засіданні позивач не з'явився, до суду надійшла заява про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить суд задовольнити.

Відповідач надав письмові заперечення проти позову та пояснив суду, що позивачем було порушено вимоги правил дорожнього руху, оскільки під час здійснення обгону він перетнув вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки, з чим погоджувався позивач під час притягнення до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи (копію постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДР №153325 від 17.12.2016 року), суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, тобто ч. 2 ст. 71 КАС України встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, а повідомлені позивачем обставини справи відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує. Крім того, ч. 4 ст. 71 КАС України зобов'язує суб'єкта владних повноважень надати всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Отже, в адміністративних справах щодо оскарження рішень та дій суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Така презумпція вини покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що 17.12.2016 року інспектором патрульної поліції було винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 1 КУпАП з накладенням стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн., в тексті якої відповідач вказав, що ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки «Деу Ланос», д.н.НОМЕР_1, на 167 км автодороги М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» виконуючи маневр обгону, перетнув вузьку суцільну осьову горизонтальну лінію розмітки, чим порушив п 1.1 Д.2 ПДР України.

Згідно з розділом 34 ПДР України лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється. Якщо лінією 1.1 позначено місце стоянки, майданчик для паркування або край проїзної частини, суміжний з узбіччям, цю лінію перетинати дозволяється. Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об'їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об'їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.

При цьому, судом встановлено, що інспектором патрульної поліції при вирішенні питання про притягнення до адміністративної відповідальності позивача не були належним чином та вчасно залучені свідки інкримінованого порушення та зібрані інші належні та допустимі докази, які б могли підтвердити факт порушення позивачем правил дорожнього руху за вказаних в постанові обставин та невідповідність його пояснень обставинам справи. Тобто, на підтвердження дійсної наявності фактів, викладених в постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем на розгляд суду не було надано жодних доказів (пояснень свідків, зафіксованих показів спеціальних приладів), натомість, навпаки, при розгляді справи в суді встановлено, що позивач за обставин, викладених в постанові у справі про адміністративне правопорушення, не здійснював порушення правил дорожнього руху за вказаних вище обставин, оскільки не здійснював маневр обгону, що відповідачами не спростовано і, в такому випадку, дії позивача не утворюють складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.1 КУпАП.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки згідно зі ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який в даному випадку не надав до суду допустимих достатніх фактичних даних (фіксація технічними засобами та ін.) на підтвердження правомірності винесення постанови, яка оскаржується фізичною особою, сама постанова не є достатньою підставою для притягнення водія до адміністративної відповідальності і доказом вини позивача, оскільки цей висновок не підтверджується сукупністю достатніх та допустимих доказів, а навпаки спростовується поясненнями позивача, а, отже, не відповідає вимозі їхньої достатності, що свідчить про недоведеність складу адміністративного правопорушення, інкримінованого позивачеві.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №-14 "Про практику застосування судами України у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленими статтями 283, 284 КУпАП. В ній зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Відповідачем не було надано суду доказів на підтвердження обставин, викладених в постанові по справі про адміністративне правопорушення.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст.55 Конституції України).

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових чи службових осіб.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди України, при розгляді справ, застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї, а також практику Європейського суду - як джерело права.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Вказане відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП є безумовною підставою для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, винесена посадовою особою поліції, не відповідає вимогам законодавства щодо процедури притягнення до адміністративної відповідальності та обґрунтованості притягнення особи до відповідальності та доведеності суб'єктом владних повноважень правомірності вчинених дій, що є підставою для її скасування.

Судові витрати по справі слід віднести на рахунок держави, так як відповідно до вимог ст. 288 ч. 5 Кодексу України про адміністративні правопорушення - особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 70-73, 86, 159-161, 163, 167 КАС України суд-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Постанову серії ДР № 153325 від 17.12.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.1 КУпАП - визнати протиправною.

Постанову серії ДР № 153325 від 17.12.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.1 КУпАП - скасувати.

Згідно зі ст.171-2 КАС України, рішення місцевого загального суду, як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: