Справа № 185/7550/16-а
Суддя: Перекопський М. М.
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 185/7550/16-а
Провадження № 2-а/185/32/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Перекопського М.М.,

за участю секретаря судового засідання Волошиної К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства 'Українська залізниця' в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" до Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року позивач ПАТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" (надалі за текстом - позивач) звернулося до суду з позовом, у якому просив стягнути з Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради збитки за пільгове перевезення пасажирів у розмірі 325769,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11 квітня 2013 року між сторонами було укладено договір №120ПР/Дн-1-13671/Ню про відшкодування компенсаційних виплат за наданий пільговий проїзд у приміському сполученні окремих категорій громадян. За період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року позивач перевіз пільговиків на суму 674389,80 грн. В порушення умов вказаного договору та вимог законодавства, яким врегульовано питання компенсації підприємствам транспорту за надання послуг з пільгового перевезення окремих категорій громадян відповідач, як розпорядник бюджетних коштів провів відшкодування збитків позивачу від перевезення пільгових категорій громадян не в повному обсязі, а саме - у розмірі 348620 грн., решта витрат залишились на сплаченими. Відповідач не проводив реєстрації додаткових зобов'язань та щомісячних надсилань уточненої інформації про фактично нараховані у поточному місяці суми до фінансового органу, чим порушив право позивача на отримання компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян залізницею в повному розмірі та внаслідок чого позивач недоотримав компенсацію витрат у розмірі 325769,80 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в обґрунтування своїх доводів зазначив, що розрахунки з позивачем було проведено в межах затверджених субвенцій. Крім того, відповідач вважає, що позивач повинен довести, що позивачем здійснено перевезення пільговиків м.Павлограда та Павлоградського району.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 11 квітня 2013 року між Державним підприємством "Придніпровська залізниця" (перевізник) та Управлінням соціального захисту населення Павлоградської міської ради Дніпропетровської бласті (платник) укладено Договір №120ПР/Дн-1-13671/Ню про відшкодування компенсаційних виплат за наданих пільговий проїзд у приміському сполученні окремих категорій громадян (далі - Договір) Додатковими угодами від 04 лютого 2015 року та від 28 грудня 2015 року до зазначеного договору сторонами вносилися зміни. /а.с. 7-10/.

Відповідно до п.1.1. договору, предметом договору є відносини сторін щодо компенсації пільгового проїзду окремих категорій громадян, які мають відповідні пільги, встановлені законодавством України.

Пунктом 1.2 Договору встановлено, що перевізник за власний рахунок здійснює перевезення окремих категорій громадян, які мають відповідні пільги у залізничному транспорті, а платник здійснює компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян в межах норм чинного законодавства.

Права і обов'язки сторін викладені у розділі 2 Договору, в якому, зокрема, зазначено обов'язок перевізника надавати безкоштовний проїзд у залізничному транспорті населенню, яке має пільги, передбачені діючими Законами України. Також, перевізник зобов'язаний щомісяця, не пізніше ніж 15 числа місяця наступного звітного періоду подавати відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, облікові форми (п.2.1.1, 2.1.2 договору). Натомість перевізник взяв на себе зобов'язання передбачити у своєму бюджеті в необхідних обсягах кошти, які будуть спрямовані на компенсаційні виплати за пільгових проїзд окремих категорій громадян; здійснювати перерахування коштів, передбачених на проведення компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій населення згідно кошторису доходів та видатків в межах кошторисних призначень на підставі розрахунку в термін до 5-ти робочих днів з моменті отримання субвенцій на свій розрахунковий рахунок (п.2.3.1, 2.3.3 договору).

У 2015 році оформлено безкоштовний проїзд пасажирам пільгових категорій громадян на загальну суму 674389,80 грн., проте відповідачем компенсовано, тобто проведено розрахунків з залізницею на суму 348620 грн. , що менше на 325769,80 грн.

Позивачем направлені на адресу відповідача облікові форми про надані послуги за перевезення залізничним транспортом в приміському сполученні окремих категорій громадян, акти звіряння розрахунків, /а.с. 19-66/.

Вирішуючи адміністративно-правовий спір по суті суд виходить з наступного.

Договір про відшкодування компенсаційних виплат за наданий пільговий проїзд у приміському сполученні окремих категорій громадян від 11 квітня 2013 року є адміністративним договором, а спір що виник між сторонами пов'язаний з виконанням цього договору відповідачем як органом наділеним державою на виконання функцій держави.

Відповідно до ч.6 ст.9 Закону України "Про залізничний транспорт" для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Пільгове перевезення пасажирів залізничним транспортом передбачено законодавчими актами України.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (надалі - Порядок №256).

Порядок розрахунку обсягів компенсаційних виплат залізницям за пільгові перевезення окремих категорій громадян, яким таке право надано законом, що здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, а також субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на зазначені цілі, встановлено Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2009 № 1359 «Про затвердження порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян" (надалі - Порядок №1359).

Відповідно до п.3 Порядку №1359 облік пільгових перевезень та визначення суми недоотриманих коштів від таких перевезень проводиться залізницями на підставі інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформлені та видані пасажирам безоплатні або пільгові проїзні документи (квитки).

Інформація про оформлені та видані пасажирам безоплатні та пільгові проїзні документи (квитки) включається до місячної станційної звітності (п.5 Порядку №1359).

Як передбачено п.9 Порядку №1359, на підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком. Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом.

Залізниці не пізніше ніж 15 числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми (п.10 Порядку №1359).

Головні розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п'ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці (п.11 Порядку №1359).

У відповідності до ч.6 ст.102 Бюджетного кодексу України, Кабінет Міністрів України може здійснювати перерозподіл обсягів субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту між їх видами та між місцевими бюджетами, виходячи з фактично нарахованих обсягів відповідних пільг, субсидій і допомоги населенню в межах загального обсягу таких субвенцій.

Як зазначено у п.2 Порядку №256, фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідно до п.3 Порядку №256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Як зазначено у п.6 Порядку №256, фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі до 25 числа місяця, що настає за звітним, зокрема, щодо компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

У разі виникнення додаткових зобов'язань головні розпорядники коштів місцевих бюджетів надсилають щомісяця до 18 числа фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) уточнену інформацію про фактично нараховані у поточному місяці суми. Зазначені фінансові органи готують уточнені реєстри нарахованих у поточному місяці сум та подають їх до 20 числа Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі. Державна казначейська служба перераховує щомісяця до 25 числа субвенцію на виплату допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам, тимчасової державної допомоги дітям та допомоги по догляду за інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу згідно з уточненою інформацією про фактично нараховані у поточному місяці суми допомоги.

Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача, Управлінням не подавалася щомісяця уточнена інформація про фактично нараховані у поточному місяці суми.

Відповідно до абз.5 пп."б" п.4 ч.1 ст.89 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належать видатки на: соціальний захист та соціальне забезпечення: державні програми соціального захисту: компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Згідно з абз.1 ч.1 ст.48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, довгострокових зобов'язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 Цивільного кодексу України).

Таким чином, відповідач повинен був за Договором №120ПР/Дн-1-13671/Ню від 11 квітня 2013 провести компенсацію ПАТ "Українська залізниця" заборгованості за перевезення пільгових категорій населення з додержанням вимог ст.9 Закону України "Про залізничний транспорт", ст.102 Бюджетного кодексу України, Порядку №256 та Порядку №1359.

Чинним законодавством України не врегульовано порядку проведення погашення заборгованості бюджетних установ у випадках, коли поточні бюджетні асигнування не покривають всі зобов'язання за укладеними договорами.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 13.10.2009 року у справі № 21-384во09, постанові Вищого адміністративного суду України від 21.01.2016 року у справі № К/800/53210/14.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, п. 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" від 30.06.2006 визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Суд вважає, що відмова відповідача повністю виконати договір позбавила позивача права на мирне володіння своїм майном, порушуючи статтю 1 Першого протоколу Конвенції з огляду на наступне.

Позивач уклав договір з відповідачем, виконав свої зобов'язання за договором та мав законні сподівання на отримання компенсації. Як зазначає Європейській суд з прав людини, такі сподівання на дохід відповідно до пункту договору можуть вважатися майном у розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 01 червня 2006 року у справі «Федоренко проти України» (п. 24);

При цьому суд вважає за необхідне зауважити, що відсутність бюджетного асигнування не є підставою для звільнення від виконання грошового зобов'язання, взятого на себе державою. Реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

За змістом ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд не приймає доводи представника відповідача про те, що позивачем не доведено пільгове перевезення пасажирів - мешканців м.Павлограда та Павлоградського району, оскільки саме на відповідача покладається обов'язок доведення обставин, на які він посилається.

З урахуванням зазначеного, позовні вимоги підлягають задоволенню, а 325769,80 грн. компенсаційних виплат за пільгове перевезення пасажирів підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 6-14, 71, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» витрати на перевезення залізницею пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у поїздах, за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року в сумі 325769 (триста двадцять п'ять тисяч сімсот шістдесят дев'ять) грн. 80 коп.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» судові витрати у сумі 4886 (чотири тисячі вісімсот вісімдесят шість) грн. 56 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки .

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Суддя М. М. Перекопський