Справа № 810/3663/13-а
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 року м. Київ К/800/21335/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шведа Е.Ю.,

суддів: Гончар Л.Я.,

Донця О.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за

касаційною скаргою Київської митниці Міндоходів

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2014 року

у справі № 810/3663/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові засоби індивідуального захисту»

до Київської митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області

про скасування рішення, картки відмови та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислові засоби індивідуального захисту» (далі - ТОВ «ПЗІЗ») звернулось до суду з адміністративним позовом до Київської митниці Міндоходів (далі - Митниця), Головного Управління Державної казначейської служби України у Київській області про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 14 червня 2013 року № 125130000/2013/110026/2 і картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 13 червня 2013 року № 125130000/2013/214431, зобов'язання ГУ ДКСУ у Київській області повернути з доходних рахунків Державного бюджету України на користь ТОВ «ПЗІЗ» надмірно сплачені до бюджету суми гарантійних зобов'язань у сумі 81745,17 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2013 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове - про часткове задоволення позову. Визнано протиправними та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів від 14 червня 2013 року № 125130000/2013/110026/2 і картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 13 червня 2013 року № 125130000/2013/214431. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, Митниця звернулась до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення цього суду у частині задоволеного позову та прийняти нове рішення у цій частині - про відмову у задоволенні позову. Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що заявлена позивачем митна вартість товару за одиницю товару відрізняється від ціни митного оформлення аналогічних товарів, ввезених іншими компаніями.

У своїх запереченнях на касаційну скаргу ТОВ «ПЗІЗ» просило залишити таку без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами установлено, що 09 січня 2013 року між ТОВ «ПЗІЗ» та SHANDONG XINGYU GLOVES CO., Ltd ( Шаньдунь, Китай) укладено контракт № 090113, згідно з умовами якого, постачальник (SHANDONG XINGYU GLOVES CO., Ltd) продає, а покупець (позивач) приймає та оплачує товар (рукавички трикотажні з латексним покриттям, рукавички трикотажні з покриттям нітрилу, рукавички нейлонові).

На виконання умов вказаного контракту згідно з вантажною митною декларацією від 13 червня 2013 року № 125130000/2013/214431 ТОВ «ПЗІЗ» заявило в режимі імпорту-40 товар (рукавички трикотажні з латексним покриттям, рукавички трикотажні з покриттям нітрилу, рукавички нейлонові). Перелік наданих для митного оформлення документів позивачем визначено у графі 44 вантажної митної декларації. Митну вартість товару позивач визначив у сумі 0,52 долара США за одиницю (дюжину пар рукавиць).

13 червня 2013 року під час дослідження поданих позивачем до митного оформлення документів, а саме: контракту від 09 січня 2013 року № 090113, додатку до контракту від 09 січня 2013 року № 090113, інвойсу від 24 квітня 2013 року № ХУQ13150 та його перекладу на українську мову, сертифіката про походження від 25 квітня 2013 року № G10016, пакувального листа без номера від 24 квітня 2013 року, коносамента від 30 квітня 2013 року NAB21318Н308, полісу страхування вантажу від 19 квітня 2013 року № 1904-056, міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) від 12 червня 2013 року № 130201, довідки про транспортні витрати без номера від 10 червня 2013 року, копії митної декларації країни відправлення від 25 квітня 2013 року № 60147876, калькуляції виробника, прайс-листа виробника, комерційної пропозиції ТОВ «ПЗІЗ», платіжних доручень про оплату товару постачальнику в іноземній валюті від 06 лютого 2013 року № 565 та від 17 квітня 2013 року № 606, посадова особа митного органу дійшла висновку про відсутність усіх необхідних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості товару. Зокрема, підставою для відмови у визнанні заявленої позивачем митної вартості товару стало те, що у наданих документах відсутня інформація, на яких комерційних умовах здійснено оцінку товару, а заявлена позивачем митна вартість товару за одиницю товару відрізняється від ціни митного оформлення аналогічних товарів, ввезених іншими компаніями.

Позивачу запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів: бухгалтерську документацію, висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Листом від 14 червня 2013 року № 140613, позивач повідомив про неможливість надання копій розрахункових та бухгалтерських документів у зв'язку з першим придбанням товару у SHANDONG XINGYU GLOVES CO., Ltd. Також позивач надав експертний висновок від 14 червня 2013 року № 565.

14 червня 2013 року Митниця на підставі ст. 264 Митного кодексу України прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № 125130000/2013/110026/2 за вантажною митною декларацією № 125130000/2013/214431, імпортованих ТОВ «ПЗІЗ», на підставі якого видала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України № 125130000/2013/214431.

Вважаючи вказані рішення та картку відмови незаконними, ТОВ «ПЗІЗ» звернулось до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не підтвердив у встановленому законодавством порядку заявлену ним митну вартість товару та не надав всі витребувані Митницею додаткові документи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про неправомірність оспорюваних рішення та картки відмови відповідача, оскільки ТОВ «ПЗІЗ» відповідно до вимог митного законодавства для підтвердження заявленої митної вартості товару подало до митного органу всі необхідні для цього документи. Разом з тим, надання додаткових документів є необхідним у разі потреби в підтвердженні задекларованої декларантом митної вартості товару за першим методом, викликаної обґрунтованими сумнівами митного органу в достовірності відомостей, які містяться в поданих до митного оформлення товару документах. Отже, за умови не наведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Ч.ч. 1, 2 ст. 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та главою 8 вказаного розділу.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з ч. 1 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

При цьому, законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмови у митному оформленні. Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

Відтак, приписи вказаних статей зобов'язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

При цьому, варто зазначити, що митний орган має право витребовувати у декларанта лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних додаткових документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, позивач подав всі необхідні документи для визначення митної вартості товару за першим методом, які передбачено ч. 2 ст. 53 МК України.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 червня 2015 року у справі № 21-498а15.

Як установлено судами, під час митного оформлення ввезеного позивачем товару Митниця дійшла висновку про те, що у наданих документах відсутня інформація, на яких комерційних умовах здійснено оцінку товару, а заявлена позивачем митна вартість товару за одиницю товару відрізняється від ціни митного оформлення аналогічних товарів, ввезених іншими компаніями.

Проте суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо необґрунтованості доводів Митниці, оскільки вказані підстави для витребовування додаткових документів за умов повноти, відсутності підробки, об'єктивної достатності і належності поданих позивачем обов'язкових документів, передбачених положеннями ч. 2 ст. 53 МК України, за якими математично можливо визначити митну вартість товару за першим методом, виключають обґрунтованість сумнівів митного органу щодо заявленої митної вартості товару.

Зважаючи на те, що судами попередніх інстанцій установлено відсутність у наданих позивачем обов'язкових документах розбіжностей, які б перешкоджали застосуванню основного методу визначення митної вартості товарів, а позивачем надано всі передбачені ч. 2 ст. 53 МК України необхідні документи, які не містять ознак їх підробки і в них наявні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, колегія суддів вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову та скасування оспорюваних рішення і картки відмови у цій справі.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Київської митниці Міндоходів відхилити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: