Справа № 817/107/17
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2017-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 березня 2017 р.Р і в н е 817/107/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Млинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області
доФермерського господарства "Кареформ"
про стягнення витрат,

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернулось Млинівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області з позовом до Фермерського господарства "Кареформ" про стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за період вересень 2015 року - грудень 2016 року у загальній сумі 37562,05 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за особовим рахунком відповідача утворився борг з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення". Посилаючись на частину другу Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та пункт 6 "Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України", затвердженої постановою Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за №64/8663, позивач просить суд стягнути суму заборгованості з відповідача.

При цьому позивач, покликаючись до Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про збір на обов'язкове пенсійне страхування" зазначив, що фактичні витрати на виплату та доставку пільгових пенсій не є об'єктом оподаткування для платників, віднесених до 4 групи платників єдиного податку, що визначені у підпункті 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, яким відповідач наразі не є, а відтак несе обов'язок з відшкодування органу Пенсійного фонду фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій на загальних підставах.

Відповідач позову не визнав, представники відповідача подали суду письмові заперечення, у яких зазначили, що відповідач, будучи платником фіксованого сільськогосподарського податку, а в 2016 році з набранням чинності Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII автоматично набув статусу платника єдиного податку 4 групи як сільськогосподарський товаровиробник, звільнений від обов'язку відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій в силу положень пункту першого статті 2 Закону України "Про збір на обов'язкове пенсійне страхування".

З таких підстав вважають позов безпідставним та просили суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою судді від 31 січня 2017 року відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено судовий розгляд на 10.03.2017.

Про дату, час та місце судового розгляду сторони були повідомлені належним чином.

До початку судового розгляду представник позивача подав через відділ документального забезпечення Рівненського окружного адміністративного суду (канцелярію) клопотання про розгляд справи без участі представника позивача у письмовому провадженні (вх.№3154/17 від 10.03.2017).

Представник відповідача також подав до початку судового розгляду через відділ документального забезпечення Рівненського окружного адміністративного суду (канцелярію) заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги не визнає, просив розглянути справу без його участі у письмовому провадженні (вх.№3156/17 від 10.03.2017).

Відповідно до ч.4 ст.122 КАС України, якщо всі особи, які беруть участь у справі, заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких обставин суд ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Фермерське господарство "Кареформ" як платник внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування перебуває на обліку в Млинівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області, що підтверджується відомостями, наведеними в картці особового рахунку відповідача.

Позивачем відповідно до розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено розмір витрат, які підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача у зв'язку з виплатою та доставкою пенсій пенсіонеркам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за періоди: вересень - грудень 2015 року в сумі 7593,32 грн. та за січень - грудень 2016 року в сумі 29968,73 грн.

При цьому, в матеріалах справи наявні докази направлення на адресу відповідача вказаних розрахунків (а.с.4-7).

На день судового розгляду відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості з відшкодування місячної суми фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за період вересень 2015 року - грудень 2016 року у загальній сумі 37562,05 грн., що слугувало приводом для звернення до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між позивачем та відповідачем, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту дев'ятого пункту 4 "Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління", що затверджене постановою Правління Пенсійного фонду України №28-2 від 22.12.2014, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №41/26486, Управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об'єднані управління відповідно до покладених завдань, зокрема, здійснюють стягнення у передбаченому законодавством порядку своєчасно не нарахованих та/або не сплачених сум страхових внесків та інших платежів.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 1 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є: суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників; філії, відділення та інші відокремлені підрозділи платників податку, що не мають статусу юридичної особи, розташовані на території іншої, ніж платник збору, територіальної громади.

Згідно з абз. 4 п. 1 ст. 2 зазначеного Закону для платників збору об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Так, відповідно до пункту "ж" статті 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають жінки, які працюють у сільськогосподарському виробництві та виховали п'ятеро і більше дітей, незалежно від віку і трудового стажу в порядку, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

В матеріалах справи міститься довідка відповідача про те, що ОСОБА_2 дійсно постійно працює у Фермерському господарстві "Кареформ" працівником по перебиранню і вирощуванню овочів (а.с.8). А згідно з довідкою виконкому Підлозцівської сільської ради Млинівського району Рівненської області від 16.04.2009 ОСОБА_2 народила та виховала до 14-річного віку п'ятеро дітей (а.с.11).

Також, згідно довідки Фермерського господарства "Кареформ" від 27.11.208 (а.с.9) ОСОБА_1 прийнята на постійну роботу різноробочою на повний робочий тиждень по вирощуванню і зберіганню овочів з 01.09.2008, а довідкою від 25.11.2008, виданою виконкомом Підлозцівської сільської ради Млинівського району Рівненської області, підтверджується те, що ОСОБА_1 народила та виховала до 14-річного віку п'ятеро дітей (а.с.10).

Таким чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 працювали у відповідача у сільському виробництві, народили та виховали п'ятеро дітей, відтак мають право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до пункту "ж" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про призначення пенсії на пільгових умовах жінкам, які працюють в сільськогосподарському виробництві та виховали п'ятеро і більше дітей" від 16.05.1992 №244, жінки, які працюють в сільськогосподарському виробництві та виховали п'ятеро і більше дітей до 14-річного віку, в тому числі усиновлених, пенсії на пільгових умовах призначаються незалежно від віку та наявного трудового стажу.

Право на пенсію на вказаних пільгових умовах мають жінки, які зайняті на постійній роботі у сільськогосподарському виробництві у колгоспах, державних господарствах, міжгосподарських підприємствах, кооперативах, орендних колективах, а також в фермерських та інших господарствах незалежно від форм власності та господарювання.

Обчислення заробітку, призначення та виплата таких пенсій провадяться відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058 пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. При цьому до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди зберігається порядок покриття витрат на виплату та доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Порядок відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, встановлено розділом шостим Інструкції "Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України" (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 6.1 Інструкції, витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до абзацу першого частини 2 Прикінцевих положень Закону застрахованим особам, які працювали або працюють на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах підлягають повному (100%) відшкодуванню.

Згідно з п. 6.4 Інструкції, розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Згідно п. 6.8. Інструкції, підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Як було встановлено судом, позивачем виставлялись відповідачу розрахунки фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів "б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за періоди: з квітня 2015 року, з січня 2016 року, з травня 2016 року та з грудня 2016 року (а.с.4-7).

Відповідно до вказаних розрахунків, заборгованість відповідача по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій становить за період вересень - грудень 2015 року в сумі 7593,32 грн. та за січень - грудень 2016 року в сумі 29968,73 грн.

Враховуючи, що з матеріалів справи вбачається, що пенсіонерки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 працювали постійно в сільськогосподарському виробництві, народили та виховали до 14-річного віку п'ятеро дітей, та мають право на призначення дострокової пенсії за віком в силу пункту 2 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", отже витрати на виплату виплаченої їм пенсії повинні відшкодовуватися роботодавцем.

Разом з тим, з 01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII, яким внесено зміни до ст. 9 Податкового кодексу України. Так, із переліку загальнодержавних податків і зборів виключено фіксований сільськогосподарський податок. Фактично його було замінено на єдиний податок четвертої групи. Проте, для платників єдиного податку виключень щодо відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, чинним законодавством не було передбачено.

Отже, з 01.01.2015 у сільськогосподарських підприємств виник обов'язок щодо відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. Відшкодуванню підлягають лише витрати, фактично понесені Пенсійним фондом України починаючи з 01.01.2015.

Поряд з тим, 12.11.2015 Верховною Радою України прийнято Закон України №802-VIII "Про внесення змін до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" щодо уточнення об'єкта оподаткування для платників, що обрали спрощену систему оподаткування", який набрав чинності 01 січня 2016 року.

Вказаним Законом абзац четвертий п. 1 ст. 2 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" викладено у наступній редакції - " Для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, крім платників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені у підпункті 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Отже, з наведеної норми слідує, що з 01 січня 2016 року платники єдиного податку, які віднесені до четвертої групи (сільськогосподарські підприємства), не відшкодовують витрати на виплату і доставку пільгових пенсій працівникам, оскільки для вказаної категорії платників відповідний об'єкт оподаткування вилучений із Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування".

Як вбачається з довідки позивача від 29.02.2016 №317/9/17-10-15-20, доданої до позовної заяви (а.с.14), відповідач - Фермерське господарство "Кареформ" не було у 2016 році платником єдиного податку четвертої групи, однак, як встановлено судом, набуло статусу платника єдиного податку четвертої групи у 2017 році.

Водночас, Прикінцевими положеннями Закону від 12.11.2015 №802-VIII передбачено, що сума заборгованості фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що утворилася в період з 01 січня 2015 року до дати набрання чинності цим законом у платників єдиного податку четвертої групи, що визначені у підпункті 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, підлягає списанню у порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Отже, враховуючи вказані норми Закону від 12.11.2015 №802-VIII, суд приходить до висновку, що у позивача відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період вересень - грудень 2015 року в сумі 7593,32 грн., тобто за період з 01.01.2015 до 01.01.2016 (дата набрання чинності Законом від 12.11.2015 №802-VIII), оскільки така заборгованість відповідача підлягає списанню в силу норм Прикінцевих положень Закону від 12.11.2015 №802-VII.

Відтак, позовні вимоги у цій частині суд визнає необгрунтованими, а тому у задоволенні позову у цій частині слід відмовити.

Проте, відповідачем не доведено перед судом набуття у встановленому порядку статусу платника єдиного податку четвертої групи, що визначено у підпункті 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України у 2016 році, натомість позивачем надано суду довідку, згідно якої такого статусу у 2016 році відповідач не набув (а.с.14).

Згідно з частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини другої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На день судового розгляду відповідач суму заборгованості за період січень - грудень 2016 року в розмірі 29968,73 грн. не сплатив, відповідних доказів суду не представив.

Таким чином, відповідач належними та допустимими доказами довів правомірність позовних вимог в частині стягнення заборгованості відповідача з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, за період січень - грудень 2016 року в сумі 29968,73 грн., які суд визнає правомірними і обґрунтованими, а тому позов підлягає до задоволення частково.

Відповідно до частини третьої статі 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно з частиною четвертою цієї ж статті Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Разом з тим, згідно частини третьої статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

Розміри ставок судового збору визначені статтею 4 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір». Згідно статті 4 вказаного Закону за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру розмір судового збору для суб'єкта владних повноважень зокрема становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, за подання адміністративного позову наразі позивач зобов'язаний був сплатити 1600 грн. (розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2017 року згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 №1801-VIII).

Згідно з частиною 1 статті 98 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

Враховуючи положення частини третьої статі 94 Кодексу адміністративного судочинства України стягненню з позивача підлягає 323,36 грн. судового збору.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства "Кареформ" (ідентифікаційний код 34133512; місцезнаходження: 35132, Рівненська обл., Млинівський район, село Підлозці) на користь Млинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області заборгованість з відшкодування фактичних витрат на виплату пільгових пенсій за період січень - грудень 2016 року в сумі 29968,73 грн. (двадцять дев'ять тисяч дев'ятсот шістдесят вісім гривень 73 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з позивача - Млинівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 323,36 грн. (триста двадцять три гривні 36 коп.).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.