Справа № 367/6638/16-а
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 367/6638/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Саранюк Л.П.
Суддя-доповідач: Ключкович В.Ю.
ПОСТАНОВА
Іменем України

05 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ключковича В.Ю.,

суддів Грибан І.О.,

Губської О.А.,

за участю секретаря Маменко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 01 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ірпінського міського центру зайнятості про визнання неправомірним рішення Ірпінського міського центру зайнятості, його скасування та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Ірпінського міського суду Київської області з адміністративним позовом до Ірпінського міського центру зайнятості та просила суд:

- визнати неправомірним та скасувати рішення наказ Ірпінського міського центру зайнятості від 31.12.2015 про призначення допомоги по безробіттю ОСОБА_1 в розмірі 544 грн. на місяць;

- зобов`язати Ірпінський міський центр зайнятості призначити ОСОБА_1 допомогу по безробіттю у розмірі згідно діючого законодавства;

- зобов`язати Ірпінський міський центр зайнятості здійснити з 31 грудня 2015 року перерахунок, з урахуванням виплачених сум, та доплатити несплачену різницю в сумі 3776 грн. 62 коп. на користь ОСОБА_1 ;

- стягнути з Ірпінського міського центру зайнятості на користь ОСОБА_1 індексацію доходів в розмірі 473,67 грн.;

- стягнути з Ірпінського міського центру зайнятості на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 359,93 грн.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 01 грудня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати постанову та постановити нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.198, п.п.1, 4 ч. 1 ст.202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано судом обставин, що мають значення для справи, допущено порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено , що згідно запису в трудовій книжці ОСОБА_1 08.07.2014 Богодухівським районним центром зайнятості Харківської області розпочато їй виплату допомоги по безробіттю.

16.02.2015 припинено виплату допомоги по безробіттю.

З 17.02.2015 позивач ОСОБА_1 працювала у Дочірньому підприємстві «Санаторій «Україна» приватного акціонерного товариства «Укрпрофоздоровниця».

Відповідно до наказу (розпорядження) №338-к від 03.12.2015 ДП «Санаторій «Україна» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» позивача звільнено за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП України у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення нею 14-річного віку.

Також позивач є інвалідом 3 групи загального захворювання з 2006 року та перебуває на обліку у Пенсійному фонді України. Страховий стаж складає понад 10 років.

З 24 грудня 2015 року позивач зареєстрована у Ірпінському міському центрі зайнятості як безробітна.

31 грудня 2015 року ОСОБА_1 розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.п.2,4 ст.22 та п.2 ст.23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

09 червня 2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про здійснення перерахунку розміру допомоги по безробіттю.

В листі №559/02/01-13 від 20.07.2016 Ірпінським міським центром зайнятості вказано, що допомога по безробіттю призначена ОСОБА_1 в мінімальному розмірі 544 грн., оскільки розмір допомоги по безробіттю визначається на підставі відомостей Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) залежно від страхового стажу. Зазначено, що після надходження уточнюючих даних про застраховану особу до Державного реєстру, буде здійснено перерахунок виплати допомоги по безробіттю з дня її призначення, а у разі припинення реєстрації за заявою або за рішенням суду.

Не погоджуючись з призначенням відповідачем виплати допомоги по безробіттю в мінімальному розмірі та з відмовою у здійсненні перерахунку допомоги по безробіттю, позивач звернулася до суду.

Даючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначені Законом України від 02 березня 2000 року №1533-ІІІ "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (далі - Закон №1533-ІІІ), за умовами пункту 1 статті 1 якого загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Частиною 1 статті 4 цього закону встановлено, що страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, а також тих, які працюють неповний робочий день або неповний робочий тиждень, та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи - підприємці.

Право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги мають застраховані особи - це, зокрема, наймані працівники та особи, які виконують роботи (надають послуги) згідно з цивільно-правовими договорами тощо (пункт 1 статті 6 Закону №1533-ІІІ).

Відповідно до ст. 21 Закону України № 1533 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем страхові внески в сумі не менш як мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини. Страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Отже, страховий стаж обчислюється як сума періодів, протягом яких особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та сплачувала страхові внески особисто або через рахунки роботодавця та роботодавцем.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, особи, зазначені в абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.

Згідно ч.1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду для цієї категорії осіб: до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10 років - 70 відсотків. Допомога по безробіттю виплачується залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: перші 90 календарних днів - 100 відсотків; протягом наступних 90 календарних днів - 80 відсотків; у подальшому - 70 відсотків.

Відповідно до ч.3 ст.23 вказаного Закону допомога по безробіттю особам, зазначеним у частині другій статті 22 цього Закону, виплачується у мінімальному розмірі, який встановлюється правлінням Фонду.

Відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону у середньомісячну заробітну плату (дохід) для обчислення допомоги по безробіттю включаються всі види виплат, на які нараховувалися страхові внески, які підтверджуються даними Єдиного державного реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону страхові внески - кошти відрахувань на страхування на випадок безробіття, сплачені згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", кошти єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, спрямовані на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття відповідно до пропорцій, визначених законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до розділу 2 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженому наказом Міністерства соціальної політики України 15.06.2015№ 613, допомога по безробіттю призначається центрами зайнятості з восьмого дня після реєстрації безробітного за його особистою заявою за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку. Розмір допомоги по безробіттю визначається на підставі відомостей Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) залежно від страхового стажу, заробітної плати (доходу), а також довідок про грошове забезпечення, виданих особі військовими комісаріатами, де така особа перебувала на обліку, військовими частинами, органами, де особа проходила службу.

Загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю застрахованим особам не може перевищувати 360 календарних днів (особам передпенсійного віку - не більше 720 календарних днів) протягом двох років з дня її призначення.

Якщо страховий стаж протягом 12 місяців, що передують реєстрації особи як безробітної, становить шість або більше місяців, допомога по безробіттю визначається у відсотках до її середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), визначеної відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266, залежно від страхового стажу:до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10 років - 70 відсотків. Залежно від тривалості безробіття допомога по безробіттю зменшується і виплачується у відсотках до визначеного розміру: перші 90 календарних днів - 100 відсотків; протягом наступних 90 календарних днів - 80 відсотків; надалі - 70 відсотків.

Якщо страховий стаж протягом 12 місяців, які передують реєстрації особи як безробітної, менший шести місяців або особа була звільнена з останнього місця роботи на підставах, передбачених пунктами 3, 4, 7 і 8 частини першої статті 40, статтями 41 (крім пункту 5) і 45 Кодексу законів про працю України, та в разі, якщо ця робота була її останнім видом зайнятості, допомога по безробіттю призначається в мінімальному розмірі, який встановлюється правлінням Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Якщо на восьмий день з дати реєстрації безробітного, що є застрахованою особою, відсутні дані в повному обсязі для обчислення страхового стажу та середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), допомога по безробіттю призначається в мінімальному розмірі, який встановлюється правлінням Фонду. Після надходження уточнених даних про застраховану особу з Державного реєстру, для військовослужбовців - після подання особою документів з військового комісаріату, де така особа перебувала на обліку, військової частини або органів, де проходила службу, здійснюється перерахунок виплати допомоги по безробіттю з дня її призначення. У разі припинення реєстрації безробітного перерахунок може здійснюватися за заявою особи або за рішенням суду.

Призначаючи позивачу допомогу по безробіттю в мінімальному розмірі, центр зайнятості виходив з того, що індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-7 від 21.12.2015, які були надані ОСОБА_1 містять суми нарахованої заробітної плати, з якої сплачено єдиний соціальний внесок Богодухівською міською виборчою комісією за жовтень 2015 року у розмірі 2223,59 грн. та листопад 2015 року у розмірі 918,00 грн. Інформація щодо сплати єдиного соціального внеску за червень - листопад 2015 року підприємством ДП «Санаторій «Україна» ПрАТ «Укрпрофздоровниця» у індивідуальних відомостях про застраховану особу за формою ОК-7 від 21.12.2015 відсутня.

Відповідач зазначає, що з метою отримання уточнених даних щодо сплати єдиного соціального внеску за червень - листопад 2015 року підприємством ДП «Санаторій «Україна» ПрАТ «Укрпрофздоровниця», Ірпінським МЦЗ надсилались електронні запити до Державного реєстру застрахованих осіб. Згідно з отриманою інформацією від 25.02.2016 відсутня сплата єдиного соціального внеску серпень - листопад 2015 року підприємством ДП «Санаторій «Україна» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця».

13.05.2016 Ірпінським МЦЗ повторно надіслано електронний запит до Державного реєстру застрахованих осіб з метою отримання достовірних даних. Згідно з отриманою інформацією від 14.05.2016 відсутня сплата єдиного соціального внеску серпень листопад 2015 року підприємством ДП «Санаторій Україна» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця».

01.08.2016 Ірпінським МЦЗ втретє надіслано електронний запит до Державного реєстру застрахованих осіб з метою отримання достовірних даних. Згідно з отриманою інформацією від 02.08.2016 відсутня сплата єдиного соціального внеску жовтень листопад 2015 року підприємством ДП «Санаторій «Україна» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця».

Вказані обставини щодо несплати підприємством ДП «Санаторій «Україна» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» єдиного соціального внеску повністю, на думку відповідача, унеможливили призначення та/чи перерахунок позивачу допомоги по безробіттю з врахуванням страхового стажу за період її роботи в ДП «Санаторій «Україна» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця».

Колегія суддів вважає, що такий висновок є помилковим, оскільки для призначення допомоги у відсотках від середньої заробітної плати необхідно щоб страховий стаж протягом року, який передує реєстрації особи як безробітної, складав не менше 6-ти місяців. І якщо на час призначення допомоги по безробіттю у грудні 2015 року у відповідача не було відомостей щодо сплати єдиного соціального внеску за період не менше 6-ти місяців, то, як вбачається з індивідуальні відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України за формою ОК-5 від 21.01.2016, станом на 21.01.2016 страховий стаж ОСОБА_1 складав більше ніж 6 місяців,за які роботодавець сплатив єдиний соціальний внесок.

Щодо підстав для перерахунку позивачу допомоги по безробіттю у зв`язку несплатою підприємством ДП «Санаторій «Україна» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» єдиного соціального внеску, колегія суддів зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VI).

Статтею 4 цього Закону встановлено перелік осіб, які є платниками єдиного внеску це, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний пред`являти на вимогу застрахованої особи, на користь якої він сплачує єдиний внесок, повідомлення про взяття на облік як платника єдиного внеску та надавати інформацію про сплату єдиного внеску, в тому числі у письмовій формі.

З цим правом кореспондується обов`язок такого платника своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI), який підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 9 Закону № 2464-V).

При цьому, у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (частина 11 статті 9 Закону № 2464-VI)

Виходячи зі змісту наведених норм, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи, підлягають обов`язковій сплаті і є гарантією матеріального забезпечення особи на випадок її безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин. Відповідальність за порушення умов та порядку сплати таких внесків покладено на платника єдиного внеску та його посадових осіб.

При цьому, особи, які сплачують такі внески через роботодавця, без сприяння державних органів позбавлені можливості безпосередньо і оперативно впливати на повноту і своєчасність такої сплати, що, фактично, у випадку неповної чи несвоєчасної сплати, означатиме порушення їх прав на отримання соціальних гарантій.

З наданої позивачем довідки про середню заробітну плату в ДП «Санаторій Україна» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» за період з червня 2015 року по листопад 2015 року вбачається, що з її заробітної плати було відраховано 1410, 33 грн. страхових внесків до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

Колегія суддів зазначає, що несплата роботодавцем - підприємством ДП «Санаторій Україна» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» страхових внесків, які роботодавець попередньо відрахував із заробітної плати працівника, не може бути підставою для позбавлення права такого працівника на отримання соціальних гарантій, оскільки вини позивача в несвоєчасній сплаті працедавцем страхових внесків немає та це призведе до порушення принципу рівності особи перед законом.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 05.03.2015 у справі № К/800/21378/13.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що механізм державного соціального страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав.

Відомості про те, що орган, відповідальний за повноту та своєчасність сплати страхових внесків, у вказаний період вживав заходів на усунення порушень з боку ДП «Санаторій Україна» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» з приводу несплати підприємством страхових внесків в матеріалах справи відсутні, що свідчить про відсутність контролю з боку уповноваженого органу, який в силу своїх повноважень був зобов`язаний вжити відповідних заходів щодо усунення порушень з боку роботодавця.

Отже, позивач не може бути позбавлений права на отримання соціальних гарантій через те, що орган, відповідальний за повноту та своєчасність сплати страхових внесків своєчасно не вжив дієвих заходів, що призвело до порушення гарантованого державою права на отримання позивачем допомоги по безробіттю.

Відтак, несплата підприємством страхових внесків, які роботодавець попередньо відрахував із заробітної плати працівника, не може бути підставою для позбавлення його права на отримання соціальних гарантій, оскільки це призведе до порушення принципу рівності особи перед законом.

Апеляційним суд зазначає, що не зважаючи на те, що мав місце факт заборгованості ДП «Санаторій Україна» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» по страхових внескам за період з серпня по листопад 2015 року, але ці страхові внески за спірний період підприємством були утримані із заробітної плати позивача, що підтверджується наданою довідкою, відтак, позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому працювала.

Судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, неправильно застосував норми матеріального права, у зв`язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.

Згідно ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивач оскаржує протиправні дії чи бездіяльність відповідача у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

Тобто законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

При цьому судовою колегією враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі №804/14800/14.

Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача є визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку допомоги по безробіттю та зобов`язання Ірпінський міський центр зайнятості провести ОСОБА_1 перерахунок допомоги по безробіттю з врахуванням утриманого єдиного соціального внеску із заробітку ОСОБА_1 за період роботи у дочірньому підприємстві «Санаторій «Україна» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця».

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача індексації доходів у розмірі 473,67 грн., колегія суддів вважає таку передчасною, з огляду на наступне.

За приписами статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За приписами статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника. Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають одноразового характеру, зокрема, оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Згідно зі статтею 4 вказаного Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка, а з січня 2016 року - 103 відсотка.

Аналізуючи наведені правові норми, суд дійшов висновку, що індексація є гарантією мінімізації втрат доходу у зв`язку з несвоєчасною його виплатою та ростом індексу споживчих цін.

Хоча в спірному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання Ірпінського МЦЗ провести позивачу перерахунок допомоги по безробіттю, разом з тим, у суду відсутні підстави вважати, що при здійсненні відповідних нарахувань та виплат відповідачем не буде самостійно проведено індексацію на суму донарахованої виплати, що в майбутньому призведе (може призвести) до порушення прав позивача.

Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 359,93 грн., колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 18.11.2014 у справі №21-518а14, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі заробітної плати/грошового забезпечення).

Згідно статті 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Аналізуючи наведені положення Закону, суд зазначає, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати нарахованих грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у тому числі, і допомоги по безробіттю.

Разом з тим, суд зауважує, що станом на дату розгляду справи заборгованість перед ОСОБА_1 по нарахованій але не виплаченій допомозі по безробіттю за відповідачем не рахується. Висновки про наявність підстав для зобов`язання здійснити перерахунок дороги по безробіттю з урахуванням утриманого єдиного соціального внеску із заробітку ОСОБА_1 за період роботи у дочірньому підприємстві «Санаторій «Україна» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», апеляційним судом зроблено лише в ході розгляду даної справи.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що компенсація громадянам втрати частини доходів провадиться лише у разі порушення строків виплати вже нарахованих доходів, позовна вимога в частині стягнення з відповідача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 359,93 грн. є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 6 ст. 94 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір в розмірі 551,20 грн.(а.с.35), при поданні апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір в розмірі 606,32 грн. (а.с.121).

У зв`язку із скасуванням постанови суду першої інстанції та прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнування на утримання Ірпінського міського центру зайнятості на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) половини документально підтверджених судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору у розмірі у розмірі 578 (п`ятсот сімдесят вісім) гривень 76 копійок. (551,20+606,32/2=578,76).

Керуючись ст. ст. 11, 160,195, 198, 202, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Ірпінського міського суду Київської області від 01 грудня 2016 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Ірпінського міського центру зайнятості про визнання неправомірним рішення Ірпінського міського центру зайнятості, його скасування та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати дії Ірпінського міського центру зайнятості щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку допомоги по безробіттю протиправними.

Зобов`язати Ірпінський міський центр зайнятості провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату допомоги по безробіттю на підставі частини 1 статті 22 та статті 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», з врахуванням утриманого єдиного соціального внеску із заробітку ОСОБА_1 за період роботи у дочірньому підприємстві «Санаторій «Україна» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», починаючи з 31 грудня 2015 року з урахуванням вже виплачених сум.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнування на утримання Ірпінського міського центру зайнятості на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подачу адміністративного позову та апеляційної скарги у розмірі 578 (п`ятсот сімдесят вісім) гривень 76 копійок.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови складено та підписано 05.04.2017.

Головуючий суддя: В.Ю.Ключкович

Судді: І.О. Грибан

О.А. Губська

Головуючий суддя Ключкович В.Ю.

Судді: Грибан І.О.

Губська О.А.