Справа № 819/398/17
Суддя: Дерех Н.В.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/398/17

06 квітня 2017 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

при секретарі судового засідання Заблоцька І.І.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Оленяк В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору і виступає на стороні відповідача Микулинецька селищна рада Теребовлянського району Тернопільської області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (надалі позивач, ОСОБА_3.) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (надалі Управління Держгеокадастру, відповідач), третя особа, особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору і виступає на стороні відповідача Микулинецька селищна рада Теребовлянського району Тернопільської області (надалі, Микулинеька селищна рада, третя особа) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, а саме:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, викладене у формі листа від 28 лютого 2017 року М-918/0-223/6-17 та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області розглянути заяву (клопотання) ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 1,250 га, для ведення особистого селянського господарства на території Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області та прийняти відповідне законне рішення за наслідками розгляду питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки.

В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Вказав, що заявлений ОСОБА_3 розмір земельної ділянки - 1,250 га відповідає нормі, передбаченій Земельним кодексом України, подані документи за змістом та кількістю відповідають переліку, наведеному у ст. 118 Земельного кодексу України, а саме копію паспорта, копію картки фізичної особи - платника податків про одержання ідентифікаційного номера, викопіювання бажаного місця розташування земельної ділянки, звіт про наявність земель та розподілу їх за власниками землі, землекористувачами, угіддями та видами економічної діяльності, копію посвідчення ветерана війни - учасника бойових дій, копію довідки про безпосередню участь в антитерористичній операції (надалі АТО), інші необхідні документи. Однак, Головне управління Держгеокадастру прийняло рішення, оформлене листом від 28.02.2017 року № М-918/0-223/6-17, яким утримується у наданні дозволу ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки до узгодження даного питання з Микулинецькою селищною радою, тобто відсутність погодження органу місцевого самоврядування. Оскільки вказана підстава не передбачена ст.118 Земельного кодексу України, рішення Головного управління Держгеокадастру, оформлене листом від 28.02.2017 року є протиправним та прийняте з порушенням норм чинного законодавства України.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив відмовити у їх задоволенні. Пояснив, що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки є дискреційною функцією Головного управління Держгеокадастру, а тому суд не може своїм рішенням підміняти рішення даного суб'єкта владних повноважень. Просить врахувати, що Головне управління Держгеокадастру своїм листом від 28.02.2017 року № М-918/0-223/6-17 не відмовило позивачу, а утрималось від вирішення даного питання до погодження з Микулинецькою селищною радою, а тому, не вважає даний лист рішенням у спірному питанні.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору і виступає на стороні відповідача Микулинецька селищна рада у судове засідання не прибув, подав письмові заперечення, у якому просив розглядати справу без участі представника Микулинецької селищної ради, у задоволенні позову ОСОБА_3 просив відмовити у повному обсязі. У письмових запереченнях зазначив, що трактування листа Головного управління Держгеокадатстру у Тернопільській області як відмови - є неправильним з боку позивача. Такий лист необхідно розцінювати як повідомлення заявника про продовження строку на розгляд його звернення. Додатково пояснив, що якщо у місячний строк вирішити порушені у зверненні питання неможливо (для розгляду заяви, скарги, необхідно провести спеціальну перевірку, витребувати додаткові матеріали, вжити інших заходів) або звернення пересилається для розгляду іншій установі, начальник або його заступник встановлюють необхідний строк для його розгляду, про що у п'ятиденний трок письмово повідомляють заявника.

Суд, заслухавши у судовому засіданні представника позивача, представника відповідача, проаналізувавши подані докази, встановив наступні факти.

Спірні правовідносини врегульовуються Конституцією України, Земельним кодексом України, Законом України "Про статус ветеранів війни", Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15 (далі - Положення № 15), Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 19.08.2015 № 898-р "Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками ", Рішенням колегії Держземагентства України №2/1 "Про обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності".

Згідно із ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Згідно п.4 ст.122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно п.1 Положення №15 , Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Підпунктом 31 пункту четвертого Положення № 15 визначено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

У відповідності до Положення № 15 Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Відповідно до ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно ч.7 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Вказана норма кореспондується із положеннями ч.3 ст.123 Земельного кодексу України, за якою відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Позивач - учасник АТО ОСОБА_3 (що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 31.08.2015 року) звернувся до Головного управління Держгеокадастру Тернопільській області з заявою, яка була зареєстрована 02.02.2017 року за № М-918/0/5-17, у якій просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 1,25 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення угіддя-пасовища на території Микулинецької селищної ради, за межами населеного пункту.

07.02.2017 року Головне управління Держгеокадастру звернулося до Микулинецької селищної ради з листом № 18-19-0.51-1577/2-17 про надання пропозицій щодо прийняття наказу по заяві позивача з проханням розглянути документи у 10-денний термін та надати власні пропозиції щодо можливості прийняття наказу.

28.02.2017 року Головним управління Держгеокадастру позивачу надіслано лист № М-918/0-223/6-17, з якого вбачається, що Головне управління Держгеокадастру утримується у наданні ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки до узгодження даного питання з Микулинецькою селищною радою, оскільки відповідне погодження органу місцевого самоврядування на адресу відповідача не надходило.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 19.08.2015 № 898-р "Питання забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками ", першочерговим завданням управління Держгеокадастру є забезпечення земельними ділянками громадян України, військовослужбовців ЗСУ, МВС України, СБУ та інших військових формувань, створених відповідно до Закону, які беруть (брали) участь у виконанні завдань щодо здійснення антитерористичної операції у східних та південно-східних областях України (учасників АТО).

Згідно п.14 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни", гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій встановлено ряд пільг, зокрема щодо першочергового відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, в тому числі, для ведення особистого селянського господарства.

Віце-прем'єр-міністром - Міністром регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України надано Держземагентству України відповідне доручення від 08.10.2014 № 37732/0/1-14, в якому йдеться про обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні.

На виконання вищевказаного доручення, Держземагентством України прийнято наказ від 15.10.2014 року №328 "Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України від 14.10.2014 року", зокрема - рішення колегії Держземагентства України №2/1 "Про обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності", яким запроваджено з 15.10.2014 року обов'язкове врахування позиції органів місцевого самоврядування щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності.

Відповідно до пункту 2 рішення колегії №2/1 "Про обов'язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності" начальники головних управлінь Держземагентства в областях, м. Києві за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні, що надходитимуть з 15.10.2014 року, забезпечують обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою. Під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності надсилати органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування.

Відповідно до пп.2.3 п.2 рішення колегії Держземагентства України №2/1, у разі надходження у десятиденний строк від органу місцевого самоврядування мотивованих заперечень стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які безпосередньо передбачені законом, зокрема частиною сьомою статті 118 та частиною третьою статті 123 Земельного кодексу України, відмовляти заявникові у задоволенні відповідного клопотання. У разі якщо у десятиденний строк відповідний орган місцевого самоврядування письмово або за замовчанням погодив (не надав мотивованих заперечень) надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності або надав заперечення, які суперечать вимогам чинного законодавства, забезпечувати у встановленому порядку розгляд клопотань заявників з урахуванням зазначених обставин (пп.2.4 п.2 рішення колегії Держземагентства України №2/1).

Як вбачається з матеріалів справи, 28.02.2017 року Головним управління Держгеокадастру позивачу надіслано лист № М-918/0-223/6-17, який суд не вважає остаточним рішенням суб'єкта владних повноважень, а лише проміжковою відповіддю, з якої слідує, що остаточне рішення буде прийняте після узгодження даного питання органом місцевого самоврядування, а саме Микулинецькою селищною радою. Однак, при цьому суд зазначає, що відповідачем у встановлений законом строк не було належним чином розглянуто заяву позивача від 02.02.2017 року за № М-918/0/5-17, а тому суд приходить до переконання про необхідність зобов'язання відповідача розглянути дану заяву.

Визначаючись з позовною вимогою про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Держгеокадастру, суд зазначає наступне.

Приймаючи рішення по суті, суд враховує Рішення Європейського Суду з прав людини від 26.03.2013 р. у справі Рисовський проти України, у якому Європейський Суд зауважив, що державні органи, які не впроваджують або недотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (рішення у справі "Лелас проти Хорватії п.74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" п.58, а також рішення у справі " Ґаші проти Хорватії" заява № 32457/05, п. 40, від 13.12. 2007 р., та у справі " Трґо проти Хорватії" заява № 35298/04, п.67, від 11.0-6. 2009 р.).

Згідно ч. 2 ст. 10. 3. Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 р. "Про судове рішення в адміністративній справі" резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов'язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

У відповідності до Рекомендацій № К (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи, державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Водночас, суд не вправі приймати рішення з питань, віднесених до виключеної компетенції цих органів, наприклад, про передачу земельних ділянок у власність. З огляду на це, суд не вважає протиправною інформацію, яка викладена у листі відповідача № М-918/0-223/6-17 від 28.02.2017 року, оскільки саме до його компетенції належить прийняття рішення про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. А тому, решта позовних вимог до задоволення не підлягають.

За наведених обставин, повно і всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному дослідженні у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, з огляду на те, що лист Головного управління Держгеокадастру є проміжковою відповіддю, а не остаточним рішенням, а рішення про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є прерогативою та належить до компетенції суб'єкта владних повноважень, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області (46021, вул.Грушевського,8, м.Тернопіль, ) розглянути заяву ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 46000), зареєстровану у Головному управлінні Держгеокадастру у Тернопільській області 2 лютого 2017 року за № М-918/0/5-17.

3.В решті позовних вимог - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 07 квітня 2017 року

Головуючий суддя Дерех Н.В.

копія вірна

Суддя Дерех Н.В.