Справа № 495/5351/16-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2017 р.м.ОдесаСправа № 495/5351/16-а

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції: Боярський О.О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарі Нєхожиній О.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій неправомірними та зобовязати поновити виплату пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

12.07.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду із адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті пенсії за вислугу років, призначеної на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.06.2015 року у раніше визначеному розмірі;

- зобов'язати ГУ ПФУ в Одеській області поновити йому виплату пенсії за вислугу років з 01.06.2015 року у раніше визначеному розмірі із виплатою в подальшому.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні дії та рішення пенсійного органу є неправомірними, оскільки вони ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права та до того ж, як зазначає позивач, з 01.06.2015 року вже відпали усі підстави, за якими йому було припинено виплату пенсії, у звязку з чим, відповідач повинен поновити таку виплату.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.12.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 щодо виплати йому пенсії за період з 01.06.2015 року по 12.01.2016 року були залишені без розгляду.

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ Одеської області у відмові ОСОБА_1 у виплаті пенсії за вислугу років, призначеної на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.04.2016 року у раніше визначеному розмірі. Зобов'язано ГУ ПФУ Одеської області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за вислугу років, призначеної на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.04.2016 року у раніше визначеному розмірі. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представник ГУ ПФУ в Одеській області 25.01.2017 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 07.12.2016 року та прийняти нову, якою відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність належних підстав для її часткового задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач підполковник запасу ОСОБА_1 (07.04.1953 р.н.) є ветераном військової служби, з 1998 р. перебуває на обліку в ГУ Пенсійного фонду України в Одеській області та з 05.11.1998р. отримує пенсію за вислугу років у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

25.07.2001р. позивача було прийнято на посаду начальника архівного відділу Білгород-Дністровської міськради (розпорядження міського голови №70-к від 25.04.2001р.), де він працює до теперішнього часу.

З 01.04.2015 року позивачу було припинено виплату пенсії на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213 від 02.03.2015 року.

В подальшому, позивачу з 01.01.2016р. було поновлено виплату пенсії, але з 01.04.2016р. знову припинено на підставі Закону України від 24.12.2015р. №911.

На письмове звернення позивача, ГУ ПФУ в Одеській області своїм листом від 27.04.2016 року відмовило йому в поновленні виплати пенсії з 01.06.2015 року.

Не погоджуюсь з такими діями та рішенням пенсійного органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості позовних вимог, а також відповідно, з часткової неправомірності спірного рішення відповідача.

Проте, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не може повністю погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Як слідує зі змісту вимог статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку) без будь-яких додаткових умов.

Проте, Законом України від 02.03.2015р. №213 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» до статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» було внесено зміни, згідно з якими, тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

В подальшому, Законом України від 24.12.2015р. №911 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» вказані вище обмеження щодо виплати пенсії посадовим особам у період служби в органах місцевого самоврядування були тимчасово продовжені з 01.01.2016р. по 31.12.2016р.

Крім того, пунктом 2 Прикінцевих положень наведеного Закону передбачено, що порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач з 25.07.2001р. є державним службовцем та як на момент виникнення спірних правовідносин, так і до цього часу працює на посаді начальника архівного відділу Білгород-Дністровської міськради, а тому, відповідно до вказаних вище законодавчих норм, станом на 01 квітня 2015 року має право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим, відповідачем йому було цілком правомірно припинено виплату пенсії.

При цьому, слід зазначити, що аналогічної правової позиції з цього спірного питання дотримується і Верховний суд України, зокрема, в своїй постанові від 13.12.2016р.

Однак, разом з тим, рішенням Конституційного суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016р. було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992р. №2262-XII зі змінами, а саме: перше речення частини 1 статті 54, відповідно до якого, тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п.1 ст.10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

При цьому, як зазначається в даному рішенні КСУ, положення першого речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992р. №2262-XII зі змінами, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, яке, в свою чергу, є обов'язковим до виконання на всій території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Таким чином, за вказаних обставин, враховуючи вищезазначене рішення КСУ №7-рп/2016 від 20.12.2016р. та факт добровільної виплати відповідачем позивачу пенсії за період з 01.01.2016р. по 01.04.2016р., судова колегія приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо поновлення пенсії у раніше визначеному розмірі не з 01.04.2016 року, як помилково визначив суд 1-ї інстанції, а з 20.12.2016р., т.б. з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення №7-рп/2016 про «неконституційність» тимчасового (т.б. з 01.01.2016р. по 31.12.2016р.) припинення виплати працюючим пенсіонерам пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Отже, враховуючи, що суд першої інстанції вирішив справу з помилковим застосуванням норм матеріального і процесуального права, судова колегія, діючи виключно в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, на підставі п.1 ч.1 ст.201 КАС України, вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 201, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити частково.

Постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року змінити, виклавши її резолютивну частину в наступній редакції:

«Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, пов'язані з відмовою ОСОБА_1 у виплаті пенсії за вислугу років, призначеної на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 20.12.2016 року у раніше визначеному розмірі. Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеської області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за вислугу років, призначеної на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 20.12.2016 року у раніше визначеному розмірі.

В іншій частині постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

ОСОБА_3