Справа № 808/2733/16
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 рокусправа № 808/2733/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чередниченка В.Є.

суддів: Іванова С.М. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 Тозоєвича на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року у справі № 808/2733/16 за позовом ОСОБА_1 Тозоєвича до Мелітопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 Тозоєвич 13 вересня 2016 року звернувся до суду з позовом до Мелітопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області згідно з яким просить визнати протиправним та скасувати прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення №150598-13 від 23.06.2016 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказане податкове повідомлення-рішення повинно бути скасовано, оскільки прийнято в порушення вимог законодавства так як було направлено позивачу 28 липня 2016 року, тобто після закінчення строку, передбаченого підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України (далі ПК України).

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що порушення строку направлення рішення не є підставою для визнання його протиправним та скасування, при цьому позивачем не оспорюються підстави та правомірність нарахування грошового зобов'язання у оскарженому рішенні.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі зазначає про те, що до 15.07.2015 року Мелітопольською міською радою Запорізької області рішень щодо встановлення розміру податку на нерухоме майно не приймалось, що унеможливлює обовязковість сплати податку у 2015 році. Доводив щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права не зазначає.

Згідно з запереченнями на апеляційну скаргу відповідач, зазначаючи про її необґрунтованість та зміну позивачем підстави позову, просить у задоволені апеляційної скарги відмовити постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 червня 2016 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №150598-13, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості» за 2015 рік у розмірі 8482,15 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення надіслане на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення 28 липня 2016 року та отримано позивачем 30 липня 2016 року.

З зазначеним рішенням позивач не погоджується.

Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини та відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не оспорюються підстави та правомірність нарахування грошового зобов'язання у оскарженому рішенні. При цьому порушення строку направлення вказаного рішення не є підставою для визнання його протиправним та скасування, оскільки воно прийнято в строк до 1 липня 2016 року.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, погоджується з зазначеними висновком суду враховуючи наступне.

01 січня 2015 року, набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким шляхом викладення в новій редакції ст. 266 ПК України, було введено новий податок податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

За правилами підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Як встановлено судом першої інстанції, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем 23 червня 2016 року, та отримане позивачем 30 липня 2016 року.

Згідно з підпунктом «а» підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України податкове зобов'язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, недотримання відповідачем строку направлення оскарженого рішення не є підставою для визнання його протиправним та скасування, оскільки його прийнято в строк до 1 липня 2016 року та таке направлення не порушує прав позивача. Строк сплати такого зобов'язання дорівнює 60 днів, який починається з дня отримання спірного податкового повідомлення-рішення, тобто з 30 липня 2016 року, і закінчується 30 вересня 2016 року.

Отже враховуючи викладене, з урахуванням того, що позивачем не оспорюються підстави та правомірність нарахування грошового зобов'язання у оскарженому рішенні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем не порушено прав позивача та обов'язку позивача щодо самостійної сплати податкового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні №150598-13 від 23 червня 2016 року.

Щодо доводів позивача в апеляційній скарзі про протиправність оскарженого рішення відповідача у звязку з тим, що 15.07.2015 року Мелітопольською міською радою Запорізької області рішень щодо встановлення розміру податку на нерухоме майно не приймалось, що унеможливлює обовязковість сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у 2015 році, які свідчать про зміну позивачем підстави позову, суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити наступне.

Статтею 137 КАС України передбачено, що до початку судового розгляду справи по суті позивач може змінити підставу або предмет адміністративного позову, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи.

Проте, згідно з матеріалами справи, до початку судового розгляду справи по суті позивач не подавав суду першої інстанції заяву про зміну підстав адміністративного позову на ті які зазначено в апеляційній скарзі, справа розглянута судом першої інстанції виходячи з інших підстав зазначених у позові.

З огляду на це, вказані доводи позивача не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зазначений обовязок відповідач виконав.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 Тозоєвича - залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року у справі № 808/2733/16 без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлений 7 квітня 2017 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко