Справа № 683/600/17
Суддя: Андрощук Є. М.
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 683/600/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого суддя Андрощука Є.М.

секретарі Крупській В.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Старокостянтинові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Старокостянтинівського обєднаного управління Пенсійного Фонду України у Хмельницькій області про зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Старокостянтинівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про зобовязання провести перерахунок призначеного йому основного щомісячного грошового утримання, з розрахунку 90 відсотків від грошового утримання працюючого судді та виплатити різницю між виплаченим та перерахованим розміром щомісячного довічного грошового утримання. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням ОСОБА_3 Юстиції №3 від 08.12.2016 року його було звільнено з посади судді апеляційного суду Хмельницької області у звязку із виходом у відставку та наказом голови апеляційного суду Хмельницької області №43105-031 від 12.12.2016 року відраховану зі штату апеляційного суду. Згідно Указу Президента України від 27 червня 1996 року та наказу управління юстиції у Хмельницькій області від 22 липня 1996 року його було призначено суддею Старокостянтинівського районного суду. Розпорядженням (протоколом) Старокостянтинівського обєднаного управління Пенсійного Фонду України призначено з 13 грудня 2016 року довічне грошове утримання у розмірі 80 процентів грошового утримання судді апеляційного суду. При цьому відповідачем взято до уваги лише період роботи безпосередньо суддею - 20 років 4 міс., з 27 липня 1996 року по грудень 2016 року, чим безпідставно позбавлено довічного грошового утримання у розмірі 90 процентів через неврахування інших періодів, які повинні зараховуватись у стаж роботи.

У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, з вищенаведених підстав.

Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову, подавши заперечення до позову, у яких викладено обставини відмови.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив строкову військову службу протягом 1983-1986 років (2 роки 7 місяців 24 дні), навчався на денній формі юридичного факультету Київського Державного університету ім.Т.Шевченка з 1986 по 1991 роки (4 роки 9 місяців 24 дні), з

серпня 1991 року по липень 1996 року працював у Шепетівській прокуратурі на посаді помічника прокурора (біля 5 років). Зазначені обставини не оспорювались відповідачем, оскільки у розпорядженні про призначення пенсії є посилання на них, але вказані періоди не враховані при визначенні розміру грошового утримання.

З 13.07.2007 року за ОСОБА_1 визнано право на отримання довічного грошового утримання, яке було йому призначено та виплачувалося одночасно із грошовим утриманням судді.

Згідно розрахунку стажу роботи судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, від 12.06.2007 року №838, стаж роботи ОСОБА_1 станом на 20 липня 2007 року становить 20 років, а згідно довідки Старокостянтинівського обєднаного управління пенсійного фонду України загальний страховий стаж становить 32 роки 09 місяців 15 днів

Вказані обставини підтверджуються: наказом голови апеляційного суду Хмельницької області від 30 липня 2007 року; дозволом Державної судової адміністрації України від 11 липня 2007 року; розрахунком двадцятирічного стажу суддівської роботи вчиненого ТУ ДСА в Хмельницькій області від 12 червня 2007 року.

Також, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання відповідно до ст.43 Закону «Про статус суддів» 1993 року (в редакції від 24.02.94 року), крім роботи на посадах судді зараховувався також час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з пунктом 3.1 постанови № 865 Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (втратила чинність 01.12.2010 року) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

У звязку із набранням чинності ч.2 ст.139 Закону «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції Закону від 07.07.2010 року) виплата грошового утримання у разі виходу у відставку припиняється відповідно до змісту цього Закону, оскільки суддя продовжував працювати на посаді судді.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 не може бути позбавлений вже набутого у 2007 році права на отримання довічного грошового утримання у розмірі 80 процентів грошового утримання судді.

Принцип визначення стажу роботи, який дає право на отримання довічного грошового утримання в подальшому знайшов своє відображення у ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону від 07.07.2010 року, ст.120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону від 12.02.2015 року, оскільки згідно з пунктом 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону у зазначеній редакції - судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

У рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №19-рп/2004 зазначено, що не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів. Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України, також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Відповідно до частини 2 статті 43 Закону № 2862-XII, в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус суддів"» від 24 лютого 1994 року № 4015-XII, чинної до 31 липня 2010 року, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та

республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо повязаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, ОСОБА_3 арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Як вбачається, 30 липня 2010 року набув чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI, відповідно до частини 1 статті 131 якого було передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена ОСОБА_3 ради юстиції, ОСОБА_3 кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

При цьому, пунктом 11 Перехідних положень вищевказаного Закону було передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Крім того пунктом 3.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 685 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судді» передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Таким чином, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 також зараховується календарний період проходження строкової військової служби, а саме з 11 листопада 1980 року по 10 листопада 1982 року.

Крім того, в статті 141 Закону № 2453 до внесення змін Законом № 213, тобто у редакції Закону № 192, закріплювалося, що «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання» (абзац перший частини третьої), та встановлювалося, що «у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання» (абзац другий частини третьої).

Рішенням Конституційного суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини пятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: -частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII;- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини пятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII;- пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII в частині

скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

При цьому, керуючись частиною другою статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: - частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо

пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню..

Керуючись ст. ст. 11, 71, 86, 161-163 Кодексу адміністративного судочинства України, п. п. 5, 7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити. Зобовязати Старокостянтинівське об'єднане управління Пенсійного Фонду України Хмельницької області здійснити з 13 грудня 2016р. перерахунок, призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, з розрахунку 90 відсотків від грошового утримання працюючого судді апеляційного суду та виплати ОСОБА_1 різницю між виплаченим та перерахованим розміром щомісячного довічного грошового утримання.

Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 640 грн. судових витрат.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Вінницького адміністративного апеляційного суду через Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Суддя: