Справа № 643/2053/17
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 р. Справа № 643/2053/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Тацій Л.В. , Старостіна В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова на постанову Московського районного суду м. Харкова від 21.02.2017р. по справі № 643/2053/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова

про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 14.02.2017 р. звернувся до Московського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова щодо відмови йому у призначенні пенсії відповідно Закону України «Про державну службу».

В обґрунтування позову вказав, що 01.09.2016 року звернувся до УПФУ з заявою про призначення пенсії на підставі Закону України «Про державну службу». Протоколом управління Пенсійного фонду України в Московському районі про розгляд спірних питань від 25.01.2017 р. в призначенні пенсії відмовлено. Підставою для відмови у призначенні пенсії зазначено відсутність стажу державного службовця. Разом з тим, у період з вересня 1980 року він проходив службу у Збройних Силах та наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 09.11.2006 № 1587 його у званні «полковник» звільнено з військової служби у запас та виключено зі списків особового складу наказом начальника Територіального Південного контрольно - ревізійного управління від 07.12.2006 №128. У період з 22.09.2008 р. по 15.08.2016 р. він працював на посаді державного службовця у Харківському апеляційному адміністративному суді. Але, УПФУ період проходження військової служби у Збройних Силах з 1980 року по грудень 2006 року до стажу, якій надає право на призначення пенсії відповідно Закону України «Про державну службу» не зарахував. Стверджує, що дії відповідача суперечать Закону України «Про державну службу» від 15.10.2016 року №889-VIII, зокрема, статті 46, Постанові Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 р. № 229 про Порядок та механізм обчислення стажу державної служби, де прямо зазначено, що до стажу державного службовця зараховуються час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання; а також статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII, Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, рішенням Конституційного суду України з цього приводу. Також просить зобов'язати відповідача при обрахуванні пенсії врахувати всі складові заробітку, на які були нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески: посадовий оклад; доплату за 7 ранг, надбавку за вислугу років 40%, надбавку та премії, індексацію, що відповідає вимогам ст.1 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 року №108/95-ВР, ст. 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV та усталеної судової практики, висловленої Верховним Судом України у Постановах від 20 лютого 2012 року у справі № 21-430а11, у справі від 28 травня 2013 року № 21-97а13; від 16 вересня 2014 року №21-314а14, від 06 листопада 2013 року м.Київ №21-350а13, від 04.03.2014 року у справі № 21-3а14; та Вищим адміністративним Судом України у справі від 12 лютого 2015 року.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 21.02.2017 року, прийнятою в порядку скороченого провадження, визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії відповідно Закону України «Про державну службу» - протиправними. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова з 01.09.2016 року здійснити призначення ОСОБА_1 пенсії відповідно Закону України «Про державну службу» з урахуванням періоду проходження військової служби у Збройних Силах України з 30.09.1980 року по 07.12.2006 року та періоду з 22.08.2008 року по 15.08.2016 року роботи у Харківському апеляційному адміністративному суді, на підставі довідки №263 від 16.08.2016 року Харківського апеляційного адміністративного суду та довідки №264 від 16.08.2016 р. Харківського апеляційного адміністративного суду, врахувавши при обчисленні пенсії всі складові заробітку, на які були нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески: посадовий оклад; доплату за 7 ранг державного службовця; надбавку за вислугу років 40%, надбавки, премії та індексації. Допущено негайне виконання судового рішення в частині нарахування та виплати пенсії.

Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, в апеляційній скарзі вказує, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Московського районного суду м. Харкова від 21.02.2017 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно збільшив період стажу на 1 місяць, вказавши дату початку періоду 22.08.2008, замість 22.09.2008. Зазначає, що стаття 46 Закону №889- VIII та Порядок не застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію відповідно до ст..37 Закону України №3723- XII. Вказує, що до стажу державної служби позивача, що дає право на призначення пенсії за Законом №889- VIII, не можна зарахувати період проходження військової служби з 30 вересня 1980 року по 07 грудня 2006 року. Зазначає, що на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за Законом №889- VIII, відпрацьовано тільки близько 8 років, права на призначення пенсії як державному службовцю ОСОБА_1 не має.

Виходячи з приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2 КАС України вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 197 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Стаття 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII передбачає, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком (у тому числі, державні службовці, військовослужбовці).

Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі Закон України № 889-VIII) визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Положеннями ч.1 статті 46 зазначеного Закону визначено, що стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Пунктом 7 частини 2 статті 46 зазначеного Закону визначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

Відповідно до ч. 3 статті 46 зазначеного Закону порядок обчислення стажу державної служби затверджується Кабінетом Міністрів України.

На виконання Закону України № 889-VIII Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 р. № 229 затверджений Порядок та механізм обчислення стажу державної служби.

Зазначеним нормативним актом встановлено, що:

«2. Обчислення стажу державної служби здійснює служба управління персоналом державного органу.

3. Документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка, копія послужного списку, військовий квиток та інші документи, які відповідно до законодавства підтверджують стаж роботи (довідки, виписки з наказів, дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, тощо).

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж державної служби обчислюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, а також архівними установами.

4. Стаж державної служби обчислюється відповідно до частини другої статті 46 Закону України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон).

До стажу державної служби зараховуються:

час перебування на посаді державної служби відповідно до Закону;

час перебування на посаді народного депутата України;

час перебування на посадах працівників дипломатичної служби;

час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування";

час перебування на посадах суддів;

час перебування на посадах прокурорів;

час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання;»

З наданих документів вбачається, що у період з вересня 1980 року по грудень 2006 р. ОСОБА_1 проходив службу у Збройних Силах. Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 09.11.2006 № 1587, позивача у званні «полковник» звільнено з військової служби у запас та виключено зі списків особового складу наказом начальника Територіального Південного контрольно - ревізійного управління від 07.12.2006 №128.

Загальна вислуга на час звільнення Позивача з військової служби складала 32 роки 5 місяців.

Позивач проходив військову службу, відповідно мав військове звання, і стаж цієї служби зараховується до державної.

Посилання відповідача, що оскільки ч. 1 ст. 456 Закону України «Про державну службу» визначає, що стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, то стаж державної служби визначений за правилами ст. 46 та Порядку визначає лише право на відпустку та надбавку за вислугу років є помилковим.

Наведена норма ч. 1 ст. 46 лише встановлює право державного службовця отримувати надбавку та відпустку з урахуванням стажу.

А ч.2 ст. 46 Закону України «Про державну службу» та вказаний Порядок визначає загальні правила обчислення стажу державної служби, а не виключно для надбавки та відпустки .

Також колегія суддів зазначає, що у період з 22.09.2008 р. по 15.08.2016 року Позивач обіймав посаду державного службовця у Харківському апеляційному адміністративному суді (начальник відділу матеріально-технічного, інформаційного та господарського забезпечення, заступник начальника відділу матеріально-технічного, інформаційного та господарського забезпечення), йому привласнено 7 ранг держслужбовця.

Службою управління персоналом Харківського апеляційного адміністративного суду увесь час проходження Позивачем військової служби у ЗСУ зарахований до стажу державного службовця, що відповідало п.3 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженої Постановою КМУ від 03.05.1994 року №283, який був чинним на той час (п.3. «До стажу державної служби включається також: час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях (абзац п'ятий пункту 3 в редакції Постанови КМ №2044»).

Посади, які обіймав Позивач, відповідно до абзацу 2 пункту 1 Постанови КМУ №271 від 06 квітня 2016 року «Про затвердження критеріїв визначення переліку посад працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування» відповідно до переліку посад державної служби, віднесено до посад державної служби.

Згідно пункту 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про державну службу» посаду заступника начальника відділу матеріально-технічного, інформаційного та господарського забезпечення віднесено до категорії «Б» посад державної служби.

Викладені обставини підтверджуються даними послужного списку про проходження військової служби Позивача, копією трудової книжки та довідкою №12 від 13.02.2017 року ХААС.

Положеннями ст. 22 Конституції України визначено, що права і свободи громадян гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

До них належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку (Рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004).

Так, у зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суханов та Ільченко проти України" від 26.09.2014 року зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Отже, період проходження Позивачем служби у Збройних Силах належить зарахуванню до стажу державної служби.

01.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до УПФУ з заявою про призначення пенсії відповідно Закону України «Про державну службу».

Протоколом УПФУ в Московському районі про розгляд спірних питань від 25.01.2017 р. в призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» відмовлено.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова щодо відмови позивачу у призначенні пенсії відповідно Закону України «Про державну службу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також колегія суддів зазначає, що статтею 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (який є чинним), статтею 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, статтею 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» закріплено право громадянина на вибір пенсії.

Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII набув чинності з 01.05.2016 року.

Положеннями розділу ХI Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII встановлено:

« 8. Стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

10. Державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

11. Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

12. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.»

Таким чином, спеціальний стаж Позивача, який надає право на призначення пенсії відповідно Закону України № 889-VIII складає 40 років 3 місяця та 25 днів.

Щодо обчислення розміру пенсії колегія суддів зазначає.

Положеннями ст.1 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 року №108/95-ВР (далі Закон №108/95-ВР) визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України №108/95-ВР визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Положеннями статті 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII (далі Закон №1788-XII) врегульовані види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій. Відповідно до частини 1 статті 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Статтею 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV) визначені виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії.

Так, зокрема до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у Постановах від 20 лютого 2012 року у справі № 21-430а11, у справі від 28 травня 2013 року № 21-97а13; від 16 вересня 2014 року №21-314а14, від 06 листопада 2013 року №21-350а13, від 04.03.2014 року у справі № 21-3а14.

Як вбачається з довідки №263 від 16.08.2016 р., довідки №264 від 16.08.2016 р. в період роботи у Харківському апеляційному адміністративному суду Позивач з нарахованої заробітної плати сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, а саме: з посадового окладу; доплати за 7 ранг; надбавки за вислугу років 40% ,з надбавок, премій, індексації, які у сукупності і є складові заробітної плати Позивача.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів зазначає, що при обчисленні пенсії слід врахувати всі складові заробітку, на які були нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завдання адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції вірно визначився щодо прав позивача.

Однак судом першої інстанції та у позові помилково визначено дату працевлаштування позивача в Харківський апеляційний адміністративний суд 22.08.2008 року, а відповідно до записів у трудовій книжці дата працевлаштування позивача в Харківський апеляційний адміністративний суд 22.09.2008 року, то колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову в частині зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова з 01.09.2016 здійснити призначення ОСОБА_1 пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" з урахуванням періоду з 22.08.2008 року до 22.09.2008 року роботи у Харківському апеляційному адміністративному суді з прийняттям в цій частині нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 21.02.2017р. по справі № 643/2053/17 скасувати в частині зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова з 01.09.2016 здійснити призначення ОСОБА_1 пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" з урахуванням періоду з 22.08.2008 року до 22.09.2008 року роботи у Харківському апеляційному адміністративному суді.

В цій частині прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

В іншій частині постанову Московського районного суду м. Харкова від 21.02.2017р. по справі № 643/2053/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Григоров А.М.
Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В. Старостін В.В.