Справа № 823/252/17
Суддя: А.В. Каліновська
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року справа № 823/252/17

м. Черкаси

10 год. 00 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Каліновської А.В.,

при секретарі - Баклаженко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом приватного підприємства «Колос Чигиринщини» до Чигиринської міської ради, державного реєстратора Чигиринської міської ради ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон», про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в Черкаський окружний адміністративний суд з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Чигиринської міської ради ОСОБА_1 номер запису про інше речове право 30498616 від 18 липня 2016 року про проведення державної реєстрації права оренди земельної ділянки площею 3,7542 га, кадастровий номер :01:002:0230, належної ОСОБА_2 за товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон» на підставі договору оренди землі серія та номер: б/н від 12.04.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що на час звернення до суду ПП «Колос Чигиринщини» користується земельною ділянкою площею 3,7542 га, кадастровий номер :01:002:0230, на підставі договору оренди землі №378 від 06.01.2014 укладеного з фізичною особою ОСОБА_2, що зареєстрований реєстраційною службою Чигиринського районного управління юстиції Черкаської області 05.12.2014 за №7987201. У січні 2017 року позивач дізнався, що 12.04.2016 між ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон» укладено договір оренди цієї ж земельної ділянки. В подальшому, 18.07.2016 державним реєстратором Чигиринської міської ради ОСОБА_1 прийнято рішення індексний номер 30498616 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким зареєстровано за товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон» право оренди на вищезазначену земельну ділянку. Позивач зазначене рішення відповідача вважає протиправним, оскільки право оренди спірної земельної ділянки на момент прийняття оскаржуваного рішення вже було зареєстровано за ПП «Колос Чигиринщини» та на час проведення оскаржуваних реєстраційних дій зареєстрований договір оренди землі №378 від 06.01.2014 укладений між ОСОБА_2 та позивачем чинним, тому реєстрація договору оренди землі з новим орендарем є неможливою. Позивач просив розгляд справи здійснювати за відсутності свого представника.

Відповідачі в судове засідання не прибули, явку своїх представників не забезпечили, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надіслали на адресу суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначили, що рішення державного реєстратора Чигиринської міської ради ОСОБА_1 номер запису про інше речове право 30498616 від 18 липня 2016 року про проведення державної реєстрації права оренди земельної ділянки площею 3,7542 га, кадастровий номер :01:002:0230, належної ОСОБА_2 за товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон» на підставі договору оренди землі серія та номер: б/н від 12.04.2016 є правомірним, оскільки за результатами пошуку в Державному реєстрі речових прав щодо земельної ділянки площею 3,7542 га, кадастровий номер :01:002:0230 не виявлено інших зареєстрованих речових прав.

Частиною 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи, що відповідачі не прибули у судове засідання, хоча належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин, суд дійшов висновку не відкладати судовий розгляд та вирішити справу на підставі наявних у ній доказів.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору належним чином повідомлений про час, дату та місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявились, явку своїх представників не забезпечили.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд встановив.

06.01.2014 між ОСОБА_2 (орендодавець) та ПП «Колос Чигиринщини» (орендар) укладено договір оренди землі, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення строком на 5 років, загальною площею 3,7542 га, кадастровий номер :01:002:0230, що належить орендодавцю на праві власності, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №619738. Вказаний договір зареєстрований реєстраційною службою Чигиринського районного управління юстиції Черкаської області 05.12.2014 за №7987201.

У період дії зазначеного договору оренди землі 18.07.2016 державним реєстратором Чигиринської міської ради ОСОБА_1 прийнято оскаржуване рішення (індексний номер 30498616) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким зареєстровано за товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон» право оренди на вищезазначену земельну ділянку.

Правовідносини, пов'язані з набуттям права оренди на земельні ділянки, укладенням договорів оренди землі та їх реєстрацією на час вчинення відповідачем оскаржуваних дій регулювалися Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV (надалі Закон №161), Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 № 1952-IV (надалі Закон №1952).

У відповідності до ч. 1 ст. 6 Закону №161, орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Право оренди земельної ділянки, як передбачено ч. 5 ст. 6 цього Закону підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Вказана норма повністю кореспондується з приписами п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону №1952.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації згідно з ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Частиною 4 ст. 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України).

Аналізуючи вищевказані норми суд дійшов висновку, що право особи на оренду земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації відповідного права на підставі договору оренди землі.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону №1952 передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Судом встановлено, що реєстраційною службою Чигиринського районного управління юстиції Черкаської області 05.12.2014 за №7987201 зареєстровано за ПП «Колос Чигиринщини» право оренди вищезазначеної земельної ділянки.

Разом з тим, оскаржуваним рішенням від 18.07.2016 (в період дії договору оренди землі від 06.01.2014 укладеного з фізичною особою ОСОБА_2 (орендодавець) та ПП «Колос Чигиринщини» (орендар) зареєстровано за товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон» право оренди вищевказаної земельної ділянки згідно договору від 12.04.2016.

За приписами ст. 17 Закону №161, об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, в даному випадку товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон» набуло права оренди земельною ділянкою кадастровий номер - :01:002:0230 в липня 2016 року, після прийняття державним реєстратором оскаржуваного рішення (18.07.2016) - отже під час дії договору оренди з ПП «Колос Чигиринщини».

Таким чином, саме з цього моменту земельна ділянка вважається переданою в користування ТОВ СП «Нібулон», натомість, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт передачі від ПП «Колос Чигиринщини» земельної ділянки до ТОВ СП «Нібулон», а також відомостей припинення договору оренди землі з ПП «Колос Чигиринщини».

Враховуючи вищевикладене, реєстрація права оренди земельної ділянки, що належить ОСОБА_2 за ТОВ СП «Нібулон» зумовила одночасне існування права користування земельною ділянкою декількома субєктами господарювання, що є порушенням чинного законодавства, а також інтересів позивача, за яким право оренди земельної ділянки зареєстровано первинно.

Суд зазначає, що у відповідності до ч. 2 ст. 9 Закону №1952 (в редакції на час реєстрації договору), державний реєстратор встановлював відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Статтею 15 Закону №1952 передбачалось, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з ч. 4 ст. 15 Закону №1952, державній реєстрації підлягали виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Суд наголошує, що під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі (п. 3 ч. 3 ст. 10 зазначеного Закону).

Верховний Суд України у постанові від 29.09.2015 по справі №21-760а15 акцентував увагу судів, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобовязаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації.

З підстав викладеного суд дійшов висновку про те, що здійснення запиту для встановлення наявності або відсутності вже зареєстрованих речових прав на обєкт нерухомого майна є не правом, а обовязком державного реєстратора.

Разом із тим, в порушення вимог законодавства України, державний реєстратор Чигиринської міської ради при проведенні державної реєстрації речового права за договором оренди землі, укладеного 12.04.2016 між ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон» належним чином не перевірив наявність права оренди на дану земельну ділянку за ПП «Колос Чигиринщини», внаслідок чого неправомірно здійснив повторну реєстрацію договору оренди однієї і тієї самої земельної ділянки, що є недопустимим, оскільки зумовлює ситуацію, за якої одну і ту ж земельну ділянку було передано в оренду різним орендарям, адже право оренди в них виникло з моменту реєстрації договорів оренди земельних ділянок.

В матеріалах справи відсутні докази недійсності (не чинності) або розірвання договору оренди землі від 06.01.2014, що був укладений між ОСОБА_2 та ПП «Колос Чигиринщини».

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приймаючи до уваги вказані обставини, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Частиною першою та другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 14, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Чигиринської міської ради ОСОБА_1 (номер запису про інше речове право 30498616) від 18 липня 2016 року про проведення державної реєстрації права оренди земельної ділянки площею 3,7542 га, кадастровий номер :01:002:0230, належної ОСОБА_2 за товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон» на підставі договору оренди землі серія та номер: б/н від 12.04.2016.

Стягнути з Чигиринської міської ради на користь приватного підприємства «Колос Чигиринщини» сплачений судовий збір у сумі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.В. Каліновська

Повний текст постанови виготовлено 10 квітня 2017 року.