Справа № 806/766/17
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року м.Житомир справа № 806/766/17

категорія 3.5

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Семенюка М.М.,

з участю секретаря судового засідання Лисайчука А.О.,

представника позивача Ромашка С.П., представника третьої особи Ткачика П.О.,

представника відповідача Лугіни С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Україна", третя особа - Фонд державного майна України, до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови №ЖИ 36/06-03-042/0023 від 14.02.2017 р.,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Житомирській області про накладення штрафу №ЖИ 36/06-03-042/0023 від 14.02.2017 року, винесену начальником Управління Держпраці у Житомирській області Сечіним С.М. про накладення на Державне підприємство "Україна" штрафу у розмірі 3200,00 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що описаного в акті №06-03-042/0023 порушення не існувало, оскільки відомості на виплату грошей, а саме касові ордери по яким виплачувались розрахункові кошти гр.ОСОБА_5 (звільненої 09.11.2004 року за закінченням сезонної роботи, п.2 ст.36 КЗпП України), гр.ОСОБА_6 (звільненої 13.01.2003 року за згодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України), гр.ОСОБА_7 (звільненої 09.12.2004 року по закінченню сезонної роботи, п.2 ст.36 КЗпП України) та гр.ОСОБА_8 мали зберігатись згідно з наказом Міністерства Юстиції України від 12.04.2012 року №578/5 "Про затвердження Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів" (далі - Перелік №578/5) три роки. Створена на підприємстві, на підставі наказу Головного архівного управління про Кабінеті Міністрів України від 20.07.1998 року №41 "Про затвердження Переліку типових документів, що утворюються в діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших підприємств, установ та організацій, із зазначенням строків зберігання документів" (далі - Перелік №41), експертна комісія відібрала для знищення як такі, що втратили практичне значення та не підлягають зберіганню документи ДП "Україна" за 2000-2010 роки, зокрема касові документи по видачі розрахункових коштів при звільненні гр.ОСОБА_5, гр.ОСОБА_6, гр.ОСОБА_7 та гр.ОСОБА_8 Про зазначені вище обставини керівником підприємства Ромашко С.П. під час перевірки були надані відповідні пояснення (а.с.21), тому, винесена начальником Управління Держпраці у Житомирській області Сечіним С.М., постанова є необґрунтованою, протиправною та такою, що порушує законні права та інтереси підприємства, у зв'язку з чим підлягає скасуванню. Окрім того, позивач зазначив, що відповідачем не було дотримано приписів Порядку №509, згідно з якими не повідомлено письмово ДП "Україна" про розгляд справи про накладення штрафу, що у свою чергу порушило права підприємства на участь у розгляді справи та, відповідно, права на захист.

Представник позивача просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник третьої особи позов підтримав, пояснив, що уповноважені особи Управління Держпраці у Житомирській області не повністю перевірили інформацію, оскільки касові ордери, по яким виплачувались розрахункові кошти звільненим особам, були списані після проведення на підприємстві ревізії з питань перевірки фінансово-господарської діяльності Міністерством аграрної політики України та перевірки бухгалтерських документів державним податковим органом з питань дотримання податкового законодавства. Відповідні пояснення керівника підприємства про списання документів були надані під час перевірки.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. В обґрунтування заперечень пояснив, що під час проведення перевірки встановлено порушення підприємством ч.2 ст.30 Закону України "Про оплату праці" а саме достовірного обліку витрат на оплату праці в частині відсутності касових документів про видачу розрахункових коштів при звільненні гр.ОСОБА_5, гр.ОСОБА_6, гр.ОСОБА_7 та гр.ОСОБА_8, вказані обставини були враховані уповноваженою особою Управління при накладенні на позивача штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.

Проаналізувавши дослідженні докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі направлення на перевірку від 23.01.2017 року №86/04 Управлінням Держпраці у Житомирській області у період з 26.01.2017 року до 27.01.2017 року проведено позапланову перевірку Державного підприємства "Україна", яке здійснює господарську діяльність, за адресою: смт.Черняхів, Черняхівський район, Житомирська область, 12301, за результатами якої 27.01.2017 було складено акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування №06-03-042/0023 (а.с.8-11), яким встановлено порушення ч.2 ст.30 Закону України "Про оплату праці" в частині достовірного обліку витрат на оплату праці в частині відсутності касових документів щодо видачі розрахункових коштів при звільненні гр.ОСОБА_5, гр.ОСОБА_6, гр.ОСОБА_7 та гр.ОСОБА_8 Акт перевірки був підписаний директором ДП "Україна" без зауважень та заперечень.

27.01.2017 року посадовою особою Управління Держпраці у Житомирській області, головним державним інспектором Савицьким Б.С. винесено припис №06-03-042/0023-0016 за яким ДП "Україна" необхідно дотримуватись вимог ч.2 ст.30 Закону України "Про оплату праці" та у строк до 27.02.2017 року необхідно письмово інформувати про виконання вимог припису (а.с.12).

Розглянувши акт перевірки від 27.01.2017 року №06-03-042/0023, начальник Управління Держпраці у Житомирській області Сечін С.М. виніс постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 14.02.2017 року №ЖИ/36/06-03-042/0023 (а.с.15), якою на ДП "Україна", на підставі абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України, накладено штраф у розмірі 3200 грн. за порушення ч.2 ст.30 Закону України "Про оплату праці" в частині достовірного обліку витрат на оплату праці.

На думку позивача, акт перевірки не містить жодних фактичних даних про наявність обставин, зазначених у ньому, а у Сечіна С.М. не було жодного доказу, який би свідчив про порушення зі сторони позивача.

Представник ДП "Україна", надаючи пояснення у судовому засіданні 30.03.2017 року зазначив, що у начальника Управління Держпраці у Житомирській області Сечіна С.М., не було правових підстав для прийняття рішення про накладення штрафу постановою від 14.02.2017 року №ЖИ 36/06-03-042/0023 на ДП "Україна", оскільки останнім не було допущено порушення законодавства про працю та зайнятість населення, зокрема ч.2 ст.30 ЗУ "Про оплату праці" також відповідачем не взято до уваги наказ Міністерства юстиції України №578 від 12.04.2012 року "Про затвердження Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій" із зазначенням строків зберігання документів, крім того пояснення щодо зазначених обставин не були взяті до уваги начальником Управління Держпраці у Житомирській області Сечіним С.М. при прийнятті спірної постанови.

Проте суд відхиляє дані твердження позивача виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.30 Закону України від 24.03.1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» передбачено, що роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Представник позивача посилається на норми Переліку №578/5 згідно з якими, строк зберігання відомостей на виплату грошей, у даному випадку касових ордерів про виплату розрахункових коштів звільненим особам, становить 3 роки, з огляду на що на підприємстві на підставі наказу №14 від 09.01.2011 року була створена експертна комісія, яка на підставі Переліку №41 та згідно акта №1 про вилучення для знищення документів, що не підлягають зберіганню від 14.01.2011 року відібрала для знищення як такі, що втратили практичне значення та не підлягають зберіганню документи ДП «Україна» за 2000-2010 роки, зокрема касові документи про видачу розрахункових коштів звільненим особам, а саме: гр.ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Суд не бере до уваги вищевказані посилання представника позивача на норми Переліку №578/5 під час складання акту про знищення документів, оскільки як вбачається з акта №1 від 14.01.2011 року про вилучення для знищення документів, що не підлягають зберіганню, який міститься у матеріалах справи (а.с.14), він складений 14.01.2011 року, проте Перелік №578/5, був прийнятий лише у квітні 2012 року та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 17.04.2012 року за №571/20884, що не дає права позивачу посилатись на його норми.

Так, у період складання позивачем акта про знищення за 2000-2010 роки документів, що не підлягають зберіганню, діяли норми Переліку №41, який втратив чинність на підставі наказу Міністерства юстиції №578/5 від 12.04.2012 року (Перелік №578/5).

Суд звертає увагу, що в акті № 1 "Про вилучення для знищення документів, що не підлягають зберіганню" від 14.01.2011 (а.с.14) зазначено, що прибуткові та видаткові касові ордери зберігаються 3 роки з посиланням на ст. 16-г Переліку №41, яка встановлює строк 3 роки для зберігання наказів, розпоряджень міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій про стягнення, відрядження працівників, з адміністративно-господарських питань.

Пунктом 315 Переліку №41 встановлено, що первинні документи і додатки до них, що фіксують факт виконання господарських операцій і є підставою для записів у реєстрах бухгалтерського обліку та податкових записах (касові, банківські документи, повідомлення банків і переказні вимоги, виписки банків, наряди на роботу, табелі, акти про приймання, здавання і списання майна й матеріалів, квитанції і накладні з обліку товарно-матеріальних цінностей, авансові звіти та ін.), повинні зберігатись 3 роки за умови завершення перевірки державними податковими органами з питань дотримання податкового законодавства, а для бюджетних установ та організацій, а також для госпрозрахункових підприємств і організацій, які знаходяться у сфері управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, - ревізії.

Представник позивача з посиланням на п.315 Переліку №41 пояснили, що робота експертної комісії підприємства, яка визначала порядок відбору на зберігання та знищення документів бухгалтерського обліку, здійснювалась після завершення перевірки бухгалтерських документів державним податковим органом з питань дотримання ДП «Україна» податкового законодавства та завершення ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «Україна» Міністерством аграрної політики України у період з 02.08.2010 року до 02.09.2010 року, що дало підстави для висновку про те, що зокрема касові ордери за якими виплачувались розрахункові кошти звільненим особам ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, підлягають знищенню, оскільки доцільність їхнього зберігання після завершення відповідних перевірок і ревізій, відсутня.

Суд не приймає до уваги вказані посилання представника позивача, оскільки положеннями п.315 Переліку №41 передбачено трьохрічний строк зберігання для первинних документів і додатків до них, що фіксують факт виконання господарських операцій, а касові ордери, які фіксують факт розрахунку з працівниками, не є такими документами

Відповідно ж до пунктів 316, 317 Переліку №41, особові рахунки працівників зберігаються 75 років, а за відсутність особових рахунків, розрахункові (розрахунково-платіжні) відомості (табуляграми) на видавання заробітної плати, гонорарів, матеріальної допомоги та інших виплат теж зберігаються 75 років.

На спростування, зафіксованого в акті перевірки порушення та на підтвердження достовірного обліку витрат на оплату праці ДП "Україна" представником позивача суду для огляду у судовому засіданні надані: Книга по нарахуванню заробітної плати за 2006-2008 роки по гр.ОСОБА_8 (серпень 2008 року), Книга по оплаті праці за 2004 рік по гр.ОСОБА_5 (січень 2004 року), Книга по оплаті праці за 2003 рік по гр.ОСОБА_6 (лютий 2003 року) та Книга по оплаті праці за 2003-2004 роки по гр.ОСОБА_7 (листопад 2004 року).

Оглянувши вказані докази, суд дійшов висновку про те, що вони не можуть бути належним доказом ведення обліку витрат на оплату праці, з тих підстав, що у них не відображається видача заробітної плати особам, відсутня графа "Розписка в отриманні".

Таким чином дослідженими доказами встановлено, що на момент перевірки та прийняття спірної постанови позивачем порушена ч.2 ст. 30 закону України "Про оплату праці" в частині достовірного обліку витрат на оплату праці щодо ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Відповідно до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17.07.2013 року (далі - Порядок №509) із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України №55 від 03.02.2016 року штрафи можуть бути накладені в тому числі на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Згідно з абз.8 ч.2 ст.265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Щодо твердження представника позивача про порушення відповідачем приписів Порядку №509, стосовно письмового неповідомлення підприємства про розгляд справи про накладення штрафу, суд зазначає, що на спростовання доводів позивача про неповідомлення його про розгляд справи щодо накладення фінансових санкцій, призначеної на 14.02.2017 року, представником Управління Держпраці в Житомирській області надано копію повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу від 06.02.2017 року №532 (а.с.47), яке було надіслано на адресу ДП «Україна» рекомендованим листом від 06.02.2017 року про що свідчить фіскальний чек ПН 55 (на звороті а.с.47). Окрім того, як вбачається з витягу з сайту "Укрпошти" про відстеження пересилання поштових відправлень, вищезазначене поштове відправлення було вручено за довіреністю 09.02.2017 року (а.с.48).

Проте, представник ДП "України" на розгляд не з'явився і від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд констатує, що неотримання чи не бажання отримання рекомендованого листа з незалежних від контролюючого органу причин не може вважатися неналежним повідомленням чи неповідомленням відповідної особи.

Вищевказане свідчить про дотримання відповідачем приписів Порядку №509 щодо повідомлення ДП "Україна" про розгляд справи про накладення штрафу.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими від 14.02.2017 року № ЖИ/36/06-03-042/0023 винесена Управлінням Держпраці у Житомирській області правомірно, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.158-163 КАС України, суд,

постановив:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строків апеляційного оскарження, якщо апеляційної скарги не було подано.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.М. Семенюк

Повний текст постанови виготовлено: 04 квітня 2017 р.