Справа № 344/10782/16-а, 2а-344/82/17
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року Справа № 876/2159/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Гулида Р.М., Кузьмича С.М.

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

за участі позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31.01.2017 року про залишення адміністративного позову без розгляду у справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення №542 від 04.08.2016 року в частині п. 3.2. щодо зобов"язання суб"єкта господарювання ОСОБА_3 демонтувати в п"ятиденний термін з моменту опублікування рішення тимчасову споруду на АДРЕСА_1.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31.01.2017 року адміністративний позов залишено без розгляду.

Ухвалу суду оскаржив позивач. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив виключно з того, що в судові засідання 17.11.2016 року та 31.01.2017, позивач та його представник будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду - не з'явилися, проте зверталися з клопотаннями про перенесення судового засідання, а тому суд вважав, що позов слід залишити без розгляду.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.49 КАС України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позивач повторно не прибув у попереднє судове засідання чи у судове засідання без поважних причин, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

Зазначена підстава залишення позовної заяви без розгляду кореспондує з положеннями ч.3 ст.128 КАС України.

Разом з тим, підставою для ухвалення процесуального рішення про залишення позовної заяви без розгляду є повторне неприбуття позивача у судове засідання без поважних причин, за умови належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

При цьому неприбуття в судове засідання позивача належним чином повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, є повторним, коли ні позивач, ні його представник вдруге не прибули на розгляд справи, і в суду є достовірні дані (докази) про те, що обидва рази позивача належним чином повідомлено, а також сторонами не було заявлено підставне клопотання про відкладення розгляду справи чи про розгляд такої без їх участі. Перше таке неприбуття тягне за собою відкладення розгляду справи.

В силу роз'яснень Вищого адміністративного суду України щодо розуміння «повторне нез'явлення», використовуючи лінгвістичне (мовознавче) тлумачення нормативно-правових актів, яке охоплює собою семантичне, фразеологічне і етимологічне тлумачення (використовується для з'ясування значення слів з урахуванням їх походження), «повторним нез'явленням» можна вважати лише неявку позивача на два чи більше судових засідання підряд: вчинення однієї і тієї ж дії підряд два або більше разів.

При вирішенні питання про залишення позовної заяви без розгляду з цієї підстави слід з'ясовувати: чи належним чином позивача було повідомлено про судовий розгляд перший і другий раз; чи обидва рази були відсутні поважні причини неприбуття позивача або інформація про такі причини; чи відсутня заява позивача про розгляд справи за його відсутності. Водночас, за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Наголошуючи на обов'язковості наявності у позивача поважної причини, яка б обумовлювала повторну неявку його представника у судове засідання, КАС України при цьому не наводить переліку таких поважних причин, а тому адміністративний суд має оцінювати наведені причини неприбуття у судове засідання (про які повідомляє позивач) за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному їх дослідженні.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду через повторну неявку позивача в судове засідання без поважних причин, чим позбавив його можливості захистити свої права та інтереси, відповідно порушив право на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані ст.6 КАС України.

Закріплений у ст.8 КАС України принцип Верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.

Європейський суд з прав людини вказує, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 у справа «Меньшакова проти України» (Заява №377/02) у п.52 «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (див., наприклад, рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ)».

Згідно з п.3 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 160 ч.3, 195, 197, 199, 204, 205, 206 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити. Скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31.01.2017 року у справі №344/10782/16-а, яка перешкоджає подальшому провадженню по справі та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.Улицький

Судді: Р.Гулид

С.Кузьмич

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 05.04.2017 року.