Справа № 810/826/17
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2017-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 березня 2017 року № 810/826/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є.;

при секретарі судового засідання- Гай А.В.;

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ;

представників відповідача 1 - Кучми О.М.;

відповідача 2 - Вернигори Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Київської обласної державної адміністрації; Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації

про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання протиправним та скасування рішення Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації від 08.12.2016 р. №Д 13.1269.2, яким йому було відмовлено у поновленні пільг на оплату житлово-комунальних послуг, як колишньому працівнику міліції на підставі Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", мотивуючи своє звернення наявністю у нього права на пільги на підставі вказаного закону.

У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві, просив суд їх задовольнити. Одночасно підтвердив, що жодних вимог до Київської обласної державної адміністрації він не пред`являє.

Представник Департаменту соціального захисту населення проти задоволення позову категорично заперечував, вказавши, що відповідно до Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 р. №76-VIII з 1 липня 2015 р. пільги на житлово-комунальні послуги міліціонерам на пенсії надавались за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї з розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищував величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу в порядку, визначеному КМУ (у 2015 р. цей розмір складав 1710 грн.). Проте, за даними ГУ ПФУ у Київській області пенсія позивача станом на 19.08.2015 р. становила 4742,44 грн., у зв' язку з чим ОСОБА_1 втратив право на пільгу з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно п.5 Прикінцевих положень Закону України "Про національну поліцію" за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, зберігаються ті пільги, компенсації і гарантії, які передбачені Законом "Про національну поліцію", в той час як цей закон не встановлює пільги на оплату житлово-комунальних послуг.

Враховуючи викладене, та ту обставину, що позивач не є суб`єктом Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців", просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник Київської обласної державної адміністрації підтримала доводи представника Департаменту.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази та матеріали, встановивши фактичні обставини справи, надавши правової оцінки доказам, якими обґрунтовано позов та заперечення проти нього, суд приходить до висновку у необхідності відмови у його задоволенні, з огляду на таке:

ОСОБА_1 до 30.06.2015 р. перебував на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги у статусі "міліціонер на пенсії" та користувався 50% знижкою при оплаті комунальних послуг в межах соціальних норм споживання відповідно до ст.22 Закону України "Про міліцію".

Згідно пунктів 1 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію» з 07.11.2015 р. Закон України «Про міліцію» втратив чинність, а у новому правовому акті відсутні норми, які б передбачали пільги, компенсації і гарантії не тільки для колишніх міліціонерів, а й для тих осіб, які виходять на пенсію після вступу в дію цього закону.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 18.11.2015 р. №1906/5/75-15 у зв`язку з втратою чинності Закону України "Про міліцію" ДП Інформаційно-обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України запровадило програмне забезпечення автоматизованого закриття карток пільговиків у статусі "міліціонер на пенсії" в системі ЄДАРП. Оскільки ОСОБА_1 перебував на обліку саме у вищевказаному статусі, після внесення змін до системи обліку цієї категорії пільговиків, його було автоматично виключено із Реєстру.

За даними ГУ ПФУ у Київській області пенсія позивача станом на 19.08.2015 р. складала 4742,44 грн., що перевищувало величину доходу, який давав право на соціальну пільгу, що стало додатковою підставою для виключення позивача із системи ЄДАРП.

Враховуючи викладене, 24.02.2017 р., позивач звернувся до суду з вимогою надання йому соціальної пільги по оплаті житлово-комунальних послуг вже на підставі Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", як особі що стала інвалідом внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. До військової служби позивач відносить службу в Управлінні по боротьбі з організованою злочинністю МВС України.

Надаючи правової оцінки відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке:

відповідно до ч.4 статті 22 Закону України «Про міліцію» 565-XII працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива, в межах норм, встановлених законодавством. Частиною 6 ст. 22 цього ж Закону передбачено, що за працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги згідно з цим Законом.

Положення статті 22 Закону України « Про міліцію» 565-XII давали право особам, на яких воно розповсюджується, на 50-процентну знижку по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива. Відповідно до частини першої статті 19 Закону України від 5 жовтня 2000 року № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Частиною другою статті 21 цього Закону передбачено, що окремо визначаються нормативи коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, що спрямовуються на покриття витрат підприємств, установ і організацій соціально-культурного, житлово-комунального та побутового обслуговування, які не покриваються виплатами населення. Безпосередньому забезпеченню і судовому захисту підлягають законодавчо закріплені права громадян, зокрема й ті, які встановлюють певні соціальні пільги.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» від 23.12.2015 року (набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування) пункт 15 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" доповнено абзацом другим такого змісту:" За колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.» Відповідно до п. 10 Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року № 389 у разі коли середньомісячний дохід сім`ї в розрахунку на одну особу не перевищує величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, пільговик має право на отримання пільг протягом шести місяців з місяця визначення відповідного права, а у разі визначення права у липні - вересні 2015 р. - протягом шести місяців починаючи з 1 липня 2015 року.

Із змісту Закону України "Про національну поліцію" слідує, що останній не містить норм, які б передбачали пільги, компенсації і гарантії як для колишніх працівників міліції, так і для тих, які виходять на пенсію після його вступу в силу в частині оплати житлово-комунальних послуг. Такі питання вирішуються наразі в порядку покриття комунальних витрат за рахунок субсидій.

Крім того, ст.22 Закону України "Про міліцію" підставою для одержання соціальної пільги є обмежений матеріальний статус особи, який встановлюється з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців ( у 2015 р. це 1710 грн.), що за даними ГУ ПФУ у Київській області позбавляло позивача права на соціальну пільгу з оплати комунальних послуг.

У зв`язку з цим суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про надання йому соціальної пільги у статусі "міліціонер на пенсії".

Щодо твердження позивача про наявність у нього права на одержання пільг згідно із Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", суд зазначає таке:

цей закон визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Суб`єктами Закону відповідно до п.1 ч.1 ст.3 є військовослужбовці Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей, а також на підставі п. 2 ч.1 ст.3 військовослужбовці, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Визначення поняття проходження військової служби міститься в ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 24 Закону № 2232-XII визначено початок і закінчення проходження військової служби, час і місце виконання її обов`язків. Початком проходження військової служби вважається: день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту - для громадян, призваних на строкову військову службу; день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації; день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних; день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Проаналізувавши норми вказаного Закону суд приходить до висновку, що позивач не є особою, на яку розповсюджується його дія, з урахуванням того, що він не належав до військовослужбовця правоохоронного органу спеціального призначення, позаяк ГУ БОЗ був структурним підрозділом обласних Київського та Севастопольського міських управлінь МВС України, що входили до системи державних органів, створених для боротьби з організованою злочинністю. Їх статус як державного правоохоронного органу спеціального призначення не визначений на законодавчому рівні, таке зазначення відсутнє і Положенні про ГУБОЗ. Крім того, ст. 3 розповсюджується на осіб, які не звільнені в запас.

Правила п. 2 ч.1 ст.3 стосуються військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби.

Як слідує із копії наказу №71/с від 01.03.2001 р. ОСОБА_1 був звільнений з органів МВС у відставку (за віком) на підставі п.65 "а" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Ні за порядком прийняття та звільнення, ні за місцем проходження його перебування на службі в органах МВС не відноситься до військової служби в розумінні Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а тому суд вважає безпідставними твердження позивача про наявність у нього права на одержання пільг згідно із Законом України № 2011-XII.

Приймаючи до уваги, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи,

керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:
У задоволенні адміністративного позову,- відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Брагіна О.Є.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 24 березня 2017 р.