Справа № 539/258/17
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 квітня 2017 р.Справа № 539/258/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Лях О.П.
Суддів: Старосуда М.І. , Яковенка М.М.
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03.03.2017р. по справі № 539/258/17 за позовом ОСОБА_1 до Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання рішення неправомірним та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИЛА:
01.02.2017 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі по тексту Лубенське об`єднане УПФУ, відповідач), в якому просив суд :
визнати неправомірним рішення Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 30.12.2016 р. № 187 щодо відмови в перерахунку та виплаті пенсії;
зобов`язати Лубенське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області перерахувати та виплачувати позивачу пенсію по інвалідності відповідно до довідки, виданої філією «Полтавського державного обласного навчальнокурсового комбінату» УДП «Укрінтеравтосервіс» від 03.11.2016 року № 37/01-09/433 із заробітної плати 1551,51 крб. за період роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за 1 повний місяць з 01.07.1986 року по 31.07.1986 року, починаючи з 04.11.2016 року(а.с.1-3).
Постановою Лубенського міськрайонного суду від 03.03.2017р. адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено (а.с.31-35).
Визнано неправомірним та скасовано рішення Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 505 від 30.12.2016 року щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку та виплаті пенсії відповідно до довідки філії «Полтавського державного обласного навчальнокурсового комбінату» УДП «Укрінтеравтосервіс» № 37/01-09/433 від 03.11.2016 року.
Зобов`язано Лубенське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію відповідно до довідки № 37/01-09/433 від 03.11.2016 року, яка видана філією «Полтавського державного обласного навчальнокурсового комбінату» УДП «Укрінтеравтосервіс», згідно якої перераховано заробітну плату ОСОБА_1 за роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за період із 01.07.1986 року по 31.07.1986 року в сумі 0,01551 грн., починаючи з 04.11.2016 року, з урахуванням сплачених сум.
Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції постанову Лубенського міськрайонного суду від 03.03.2017р. скасувати, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити (а.с.36-37).
В обґрунтування вимог апеляційної скарги з посиланням на ст.54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210, зазначив, що довідка видана безпідставно, а зазначена у ній заробітна плата розрахована з порушенням норм законодавства, адже в ній невірно визначено показник кратності у зв`язку з чим позивачу було відмовлено у проведенні перерахунку пенсії.
Враховуючи неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.
Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_1 є ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС 1ї категорії, має ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС безстроково, отримує пенсію по інвалідності через Лубенське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 , видано 13.12.2007 року(а.с.18).
З 1982 року ОСОБА_1 працював у Лубенській курсовій школі Полтавського облавтоучкомбінату, правонаступником якої є філія «Полтавського державного обласного навчально-курсового комбінату» УДП «Укрінтеравтосервіс», звідки в червні 1986 року був відряджений для проведення робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Згідно з довідкою в/ч 75177 від 04.09.1986 року № 708/788 ОСОБА_1 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та йому належить до виплати за місцем постійної роботи 100% тарифної ставки (посадового окладу) за період з 10.06.1986 р. по 14.08.1986 р.(а.с.5).
Після виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ОСОБА_1 повернувся до попереднього місця роботи, де йому і було нараховано та виплачено заробітну плату (грошове забезпечення) за роботу по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
В зв`язку з захворювання, отриманим під час виконання обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, 10.12.2007 року ОСОБА_1 встановлена 2 групу інвалідності, пов`язана з виконанням обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та він отримує пенсію через Лубенське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області.
За наданим розрахунком підприємством перераховано позивачу заробітну плату за роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за період із 01.07.1986 року по 31.07.1986 року в сумі 1551,51 крб.(а.с.9-10).
Згідно з довідкою, виданою філією «Полтавського державного обласного навчальнокурсового комбінату» УДП «Укрінтеравтосервіс» від 03.11.2016 року № 37/01-09/433, підприємством перераховано заробітну плату ОСОБА_1 за роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за період із 01.07.1986 року по 31.07.1986 року в сумі 0,01551 грн.(а.с.8)
04.11.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області із заявою з приводу перерахунку та виплати йому пенсії згідно довідки філії «Полтавського державного обласного навчальнокурсового комбінату» УДП «Укрінтеравтосервіс» № 37/01-09/433 від 03.11.2016 року.
Рішенням Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 30.12.2016 року №505 ОСОБА_1 в перерахунку пенсії згідно з довідкою, виданою філією «Полтавського державного обласного навчальнокурсового комбінату» УДП «Укрінтеравтосервіс» від 03.11.2016 року № 37/01-09/433 було відмовлено з посиланням на ст.54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, п.7 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210. Зазначено, що у виданій довідці заробітна плата розрахована з порушенням норм законодавства, зокрема, невірно визначено показник кратності за липень 1986 року (а.с.16).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на перерахунок пенсії із заробітної плати за період роботи в зоні відчуження, зазначеної у довідці філії «Полтавського державного обласного навчальнокурсового комбінату» УДП «Укрінтеравтосервіс» в розмірі 1551,51 грн., а також з того, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень, не надано суду належних доказів законності та обґрунтованості прийнятого рішення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.
В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986 - 1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.
Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі по тексту - Порядок № 1210).
У відповідності до п.1 Порядку № 1210 цей Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - пенсії). Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.
Заробітна плата для обчислення пенсій враховується за будь-які 12 місяців підряд такої роботи (п.2 Порядку № 1210).
Згідно з пп.3 п.3 Порядку № 1210 у разі, коли особа пропрацювала у зоні відчуження менш як 12 місяців підряд, пенсія обчислюється виходячи із заробітної плати за повні календарні місяці підряд у зоні відчуження.
Відповідно до ч. 7 Порядку № 1210 пенсії призваних на військові збори військовозобов`язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986-1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, I - 3). При цьому в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 10.06.1986 року по 14.08.1986 року, що підтверджується наданою довідкою (а.с.5).
Отже, враховуючи, що позивач пропрацював у зоні відчуження менше 12 місяців підряд, пенсія йому має обчислюватись виходячи із заробітної плати за повні календарні місяці роботи підряд у зоні відчуження, а саме за липень 1986 року.
Така заробітна плата позивачеві розрахована у довідці філії «Полтавського державного обласного навчальнокурсового комбінату» УДП «Укрінтеравтосервіс» від 03.11.2016 року № 37/01-09/433.
Зі змісту вказаної довідки вбачається, що розрахунок заробітної плати (грошового забезпечення) проводився на підставі постанови Ради Міністрів УРСР 10 червня 1986 року № 207-7 та постанови КМУ від 23.11.2011 року № 1210.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що підставою для відмови відповідача у перерахунку пенсії позивача на підставі вказаної довідки слугувало твердження про те, що розрахунок заробітної плати за роботу в зоні відчуження, наведений у вказаній довідці, є невірним.
Крім того, в апеляційній скарзі відповідачем вказано на неправомірне застосування у довідці усередненого показника кратності, в той час як у довідці військової частини чітко вказано кількість днів, які позивач відпрацював у кожній зоні небезпеки.
Колегія суддів вважає такі твердження апелянта необґрунтованими та такими, що не може бути підставою для відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 з огляду на наступне.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 13 квітня 2001 року № 03-3/1652-018-2 Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 років осіб, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища та листа Держкомпраці УРСР від 13 червня 1989 року № 10-769, Радою Міністрів СРСР знято гриф секретно з постанов ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29 грудня 1987 року № 1497-378, розпоряджень від 3 вересня 1986 року № 1767-рс і від 11 грудня 1986 р. № 2488-рс.
Повідомлялось також, що розсекречуються прийняті до виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 08 травня 1986 року №168-5, від 10 червня 1986 р. №207-7, розпорядження Ради Міністрів УРСР від 10 вересня 1986 року №530-рс, від 16 грудня 1986 року №694-рс, від 06 січня 1988 р. №12-рс та листи Держкомпраці УРСР, якими доводились зазначені рішення Ради Міністрів УРСР. Знято гриф секретності з низки інших нормативних актів, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.
Пунктом 1 Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156 Про умови оплати праці й матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської АЕС передбачено підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівників підприємств і організацій, безпосередньо зайнятим на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 100%.
Відповідно до п.1 постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 153/10-43 працівникам, безпосередньо зайнятим на роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС премії, заохочення й винагороди нараховувати відповідно до діючих положень на збільшені, згідно п. 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156 тарифні ставки (відрядні розцінки) і посадові оклади. Встановлені законодавством граничні розміри премій обчислювати виходячи з вказаних підвищених тарифних ставок (відрядних розцінок) і посадових окладів.
Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964-РС Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати було дозволено керівникам міністерств і відомств, що беруть участь у ліквідації аварії, за згодою з головою урядової комісії проводити у виключних випадках оплату праці працівників, зайнятих на вказаних роботах у ІІІ зоні небезпеки, у 5-кратному розмірі порівняно з встановленими діючим законодавством нормами, по ІІ зоні у 4-кратному розмірі і в І зоні в 3-кратному розмірі.
Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦСПС від 05.06.1986 року № 665-195 Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і попередженням забруднення навколишнього середовища встановлено, що за працівниками, направленими в порядку переводу для виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і попередженням забруднення навколишнього середовища, зберігається середня заробітна плата. Встановлено, що оплата праці працівників, зайнятих на роботах у третій, другій та першій зонах небезпеки, проводиться відповідно у чотирьох-, трьох- та двократному розмірах, понад середньомісячної заробітної плати, виходячи з тарифної ставки (окладу) встановленої за місцем роботи. Дозволено підприємствам, організаціям та установам залучати працівників на роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії, у вихідні та святкові дні з оплатою праці у подвійному розмірі.
Вказана постанова доведена до відома міністерств, відомств УРСР, облвиконкомів, Київського і Севастопольського міськвиконкомів, республіканських комітетів, обласних і Київської міської ради професійних спілок постановою Ради Міністрів УРСР і Української республіканської ради професійних спілок від 10.06.1986 року № 207.
Таким чином, виходячи з пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС № 524-156 від 07 травня 1986 року, пунктів 1,4 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС № 665-195 від 05 червня 1986 року, пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних Спілок № 207 від 10 червня 1986 року, оплата за роботу у зонах небезпеки провадиться з урахуванням кратності зони небезпеки по тарифній ставці, при цьому за працівником, який бере участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, зберігається середня заробітна плата за місцем роботи.
Колегія суддів вважає за необхідне вказати, що в період, коли позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і за який ним взято заробітну плату для перерахунку пенсії липень 1986 року, вищезазначені нормативні акти набрали чинності і підлягали врахуванню під час обчислення заробітку позивача для обчислення пенсії.
Твердження відповідача про те, що після прийняття розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 року № 964 робота працівників оплачувалась у кратному розмірі, без застосування підвищених тарифів та подвійного посадового окладу згідно постанови ЦК КПРС, Президії ВР СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Профспілок від 07.05.1986 року № 524-156, є необґрунтованими, оскільки розпорядження від 17.05.1986 року № 964 не містить застережень щодо застосування постанови № 524-156 від 07.05.1986 року.
Колегія суддів також вважає за необхідне відмітити, що необхідність врахування позивачеві 100% посадового окладу у відповідності до постанови ЦК КПРС, Президіума Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 07.05.1986 року за період з 10.06.1986 року по 14.08.1986 року прямо вказана у довідці військової частини 75177 від 04.09.1986 року №708/788 (а.с.5).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що філією «Полтавського державного обласного навчально-курсового комбінату» УДП «Укрінтеравтосервіс» вірно визначена кратність із врахуванням розсекреченої постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року N207.
З приводу доводів відповідача про безпідставність застосування при перерахунку заробітної плати усередненого показника кратності 3, колегія суддів зазначає, що відповідно до Архивної довідки Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України від 12.02.2008 року № 41236 ОСОБА_1 у липні 1986 року 16 днів працював у 0 зоні небезпеки з показником кратності - 2 та 15 день у 2 зоні з показником кратності 4 (а.с.6).
Таким чином, філією «Полтавського державного обласного навчально-курсового комбінату» УДП «Укрінтеравтосервіс» вірно обчислено усереднений показник кратності 3.
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що довідка від 03.11.2016 року № 37/01-09/433, видана філією «Полтавського державного обласного навчально-курсового комбінату» УДП «Укрінтеравтосервіс», містить вірний розрахунок заробітної плати позивача за період роботи у зоні відчуження і є належною підставою для перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 24.11.2015 р. справа №539/339/14-а та справі № 539/3949/14-а з даної категорії справ.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Оскільки, вчиняючи оскаржувані дії та приймаючи рішення від 30.12.2016 року № 505 про відмову у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 , відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про визнання неправомірним рішення відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку пенсії, скасування вищезазначеного рішення Лубенського об`єднаного УПФУ та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплачувати пенсію ОСОБА_1 відповідно до довідки від 03.11.2016 року № 37/01-09/433.
За приписами статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 209, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу Лубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення.
Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03.03.2017р. по справі № 539/258/17 залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Лях О.П.
Судді(підпис) (підпис) Старосуд М.І. Яковенко М.М.