Справа № 804/9120/16
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 квітня 2017 рокусправа № 804/9120/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Лукманової О.М. Божко Л.А.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

за участю представника відповідача: Шевченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року у справі №804/9120/16 за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

21 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив:

- визнати незаконним рішення Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про повернення скарги разом з актом від 27.10.2016 року № 17;

- зобов'язати Дніпропетровське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України перевірити скаргу у відповідності до вимог чинного законодавства;

- стягнути з Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України моральну шкоду в сумі 3000 грн. та 100 грн. за кожен день починаючи з 20.12.2016 року;

- допустити негайне виконання рішення в частині зобов'язання вчинити Дніпропетровське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України;

- постановити окрему ухвалу для притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що посадові особи Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України протиправно повернули скаргу позивача без її розгляду у зв'язку з відсутністю додатків до скарги. Позивач зазначає, що скаргу до повноважного органу було направлено із усіма додатками, а повернення скарги на адресу позивача відбулось поза межами Закону. Також, позивач зазначає, що протиправне повернення скарги призвело до порушення його прав, що є підставою для стягнення з відповідача моральної шкоди та притягнення винних осіб до відповідальності.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправними дії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету щодо не розгляду звернення ОСОБА_2 від 24.10.2016 року, зобов'язано Дніпропетровське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України розглянути звернення ОСОБА_2 від 24.10.2016 року у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян», в іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду зміни та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що скаргу до відповідача позивач направив у зв'язку з життєво важливим питанням, внаслідок безпідставного повернення скарги на адресу позивача, останній зазнав хвилювань, які викликані свавіллям відповідача. Позивач зазначає, що через посадових осіб відповідача, їх не розгляд його скарги від 24.10.2016 року, його квартира багато місяців перебуває без газопостачання, у зв'язку з чим, він не може готувати їжу та задовольняти інші життєві потреби. Позивач вважає, що хвилювання, які він зазнав внаслідок протиправних дій відповідача є безспірними та зрозумілими, тому не підлягають доказуванню в силу ч. 2 ст. 72 КАС України. Також, від позивача на адресу суду надійшли письмові пояснення до апеляційної скарги в яких він посилаючись на свої тривалі спірні відносини з відповідачем , які були предметами інших судових оскаржень, зазначає, що саме відповідач винен в тривалій відсутності газопостачання в квартирі позивача.

Від відповідача надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких відповідач зазначає, що заявлена апеляційна скарга позивача є необґрунтованою, оскільки останнім не надано суду доказів на підтвердження факту завдання моральної шкоди, також позовна заява не містить обставин, з яких виходив позивач при обрахуванні розміру заявленої моральної шкоди. Наведені в запереченнях обставини свідчать, що підстави для задоволення вимог ОСОБА_2 - відсутні, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

У відповідності до ст.. 195 КАС України суд вважає за необхідне розглянути справу в межах доводів апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України зі скаргою від 24.10.2016 року на дії ПАТ "Дніпрогаз".

Зазначена скарга 27.10.2016 року надійшла до Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України засобами поштового зв'язку.

27.10.2016 року працівниками Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України складено акт № 17 про відсутність додатків на які посилається заявник, який був направлений позивачу разом з його скаргою.

Вважаючи зазначені дії відповідача протиправними та такими, що призвели до негативних наслідків у вигляді хвилювання, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було вчинено визначених законом дій щодо належного та своєчасного розгляду звернення позивача та було безпідставно повернуто скаргу на адресу заявника. Вказане послугувало підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання протиправними дій та зобов'язання відповідача вчинити дії щодо розгляду звернення. Між тим, суд першої інстанції зазначив, що докази, які б підтверджували факт наявності у позивача хвилювань та інших негативних наслідків спричинених протиправною бездіяльністю відповідача позивачем не надано, відтак підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди у заявленому розмірі - відсутні. Також, суд першої інстанції не знайшов підстав для винесення окремої ухвали для притягнення винних посадових осіб до відповідальності.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Позивач зазначає, що дії відповідача щодо не розгляду та повернення його скарги разом із актом №17 призвели до хвилювань, негативних наслідків, які мають бути відшкодовані. Також, позивач вважає, що обставини які свідчать про настання для позивача негативних наслідків та хвилювань внаслідок дій відповідача є загальновідомими та такими, що не підлягають доказуванню в силу ч. 2 ст. 72 КАС України.

Суд апеляційної інстанції вважає такі доводи позивача необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, у відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (Із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду N 5 від 25.05.2001 N 1 від 27.02.2009) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Заявляючи вимогу про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю

її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відшкодування моральної шкоди є видом цивільно-правової відповідальності. В свою чергу, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність

такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві

моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Отже, враховуючи, що відшкодування моральної (немайнової шкоди) є видом цивільно-правової відповідальності, спосіб застосування якої передбачає встановлення об'єктивних обставин щодо наявності шкоди, протиправності діяння її заподіювача, причинового зв'язку між діями (рішеннями,бездіяльністю) заподіювача та наслідками у вигляді немайнової шкоди. Вказане безумовно свідчить на користь неможливості звільнення від доказування обставин, що можуть свідчити про наявність підстав для застосування цивільно-правової відповідальності - відшкодування моральної шкоди.

Як вірно зазначив суд першої інстанції позивачем не надано до суду жодних доказів які б свідчили в чому полягають немайнові негативні наслідки, страждання (фізичних, душевних, психічні тощо), які зазнав позивач у зв'язку з поверненням на його адресу скарги разом із актом №17. Позивачем не приведено розрахунку та обґрунтування, що саме заявлена до відшкодування моральної шкоди сума відповідає понесеним втратам немайнового характеру, також позивачем не зазначено з чого саме він виходив визначаючи розмір понесеної шкоди.

Отже, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесення немайнових втрат, які мають бути відшкодовані відповідачем у заявлений в адміністративному позові спосіб.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначив, що фактично він зазнає моральних страждань внаслідок відсутності у його квартирі газопостачання, що зумовлює відсутність у нього належних умов для забезпечення життєдіяльності, позивач зазначає, що вимкнення газопостачання відбулось внаслідок протиправних дій ПАТ «Дніпрогаз». Між тим, вирішуючи спір про відшкодування моральної шкоди слід враховувати, що відповідачем у справі має бути саме заподіювач немайнової шкоди, а наслідки у вигляді немайнової шкоди мають наставати від прямих дій заподіювача шкоди.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи позивача з приводу стягнення на його користь моральної шкоди із посиланням на відсутність газопостачання, як складової наявності у нього втрат немайнового характеру, не можуть бути враховані при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за рахунок Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, оскільки газопостачання припинено внаслідок дій ПАТ «Дніпрогаз», в свою чергу, доказів на користь протиправності дій ПАТ «Дніпрогаз» до матеріалів справи не надано.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо вимог позивача про постановлення окремої ухвали про притягнення до відповідальності винних посадових осіб відповідача, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

У відповідності до ст. 166 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Отже, суд, у разі необхідності на власний розсуд, за внутрішнім переконанням, наділений повноваженнями щодо реагування на деякі порушення закону, стосовно яких він не може самостійно вжити заходів для усунення цих порушень, причин та умов, що їм сприяли, для встановлення винних осіб та притягнення їх до юридичної відповідальності.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, фактично, відновив порушені права та інтереси позивача та зобов'язав відповідача розглянути звернення ОСОБА_2Й у визначений Законом спосіб. Встановлені обставини справи не свідчать про наявність інших порушень закону, стосовно яких суд не може самостійно вжити заходів щодо усунення таких порушень, причин та умов, що їм сприяли, вказане дає підстави вважати, що відсутня необхідність для прийняття окремої ухвали про притягнення посадових осіб відповідача до відповідальності.

Щодо вимог позивача про звернення постанови до негайного виконання суд зазначає, що статтею 256 КАС України, визначено вичерпний перелік категорій справ по яким суд в силу закону або за клопотанням сторони може звернути постанову до негайного виконання, вказана стаття не передбачає можливість звернення до негайного виконання постанови у справі щодо оскарження протиправних дій або бездіяльності та зобов'язання вчинити дії з розгляду звернення, поданого в порядку ЗУ «Про звернення громадян». Вказане свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим, підстав для зміни рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року у справі №804/9120/16 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко