Справа № 750/10827/16-а
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

04 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, третя особа Ліквідаційна комісія УМВС України в Чернігівській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Військової Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, третя особа Ліквідаційна комісія УМВС України в Чернігівській області, в якому просив: визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області у формі листа від 04 листопада 2016 року № 5101/03 у призначенні пенсії за вислугою року ОСОБА_3; зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити пенсію за вислугою років ОСОБА_3 з урахуванням вислуги років у пільговому обчисленні ОСОБА_3 - 27 років 00 місяців 22 дні.

Постановою постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 січня 2017 року в задоволенні даного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що судом не враховано відсилочні норми статті 17-1Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Крім того, відповідачем та судом було звужено зміст його соціальних гарантій, довільно розтлумачено норми законодавства.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 29 серпня 1994 року по 27 жовтня 2014 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ на посадах рядового та начальницького складу.

Згідно наказу Міністра внутрішніх справ України №2239 о/с від 27 жовтня 2014 року позивач був звільнений у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно з п.п.1 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» та п. 62 «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно довідки Управління кадрового забезпечення ГУНП в Чернігівській області від 18 липня 2016 року за №251 вислуга років позивача на день звільнення в календарному обчисленні становить 20 років 01 місяць 28 днів, у пільговому обчисленні 27 років 00 місяців 22 днів.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 04 листопада 2016 року №5101/03 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років у зв'язку із відсутністю у позивача необхідної календарної вислуги років, яка має дорівнювати 22 календарних роки.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ГУПФ діяло в межах та у відповідності з діючим законодавством, а посилання позивача на пільгову вислугу років (27 років 00 місяців 22 дні) є безпідставним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вже зазначалося вище, наказом Міністра внутрішніх справ України №2239 о/с від 27 жовтня 2014 року позивач був звільнений у запас.

На момент звільнення календарна вислуга років позивача склала 20 років 01 місяць 28 днів.

Відповідно п.«а» ч.1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону) незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 01 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних років і більше.

Отже, враховуючи наведені обставини справи та норми права, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не має права на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років з дня звільнення з органів внутрішніх справ, оскільки у позивача відсутня встановлена п.«а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років.

Колегія суддів звертає увагу на те, що календарний рік - це рік, який особа фактично відпрацювала на займаній посаді.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що пільгова вислуга років позивача (27 років 00 місяців 22 дні) має значення для визначення відсотку розміру пенсії позивача від його грошового забезпечення, відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», за умови наявності права на призначення пенсії за вислугу років, а не для призначення такої пенсії.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя

Судді

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.