Справа № 738/2163/16-а
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 738/2163/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Сова Т.Г. Суддя-доповідач: Безименна Н.В.
У Х В А Л А

Іменем України

04 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря Закревської І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою управління соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації на постанову Менського районного суду Чернігівської області від 06 лютого 2017 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року позивач звернулася в Менський районний суд Чернігівської області з позовом до управління соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Менського районного суду Чернігівської області від 06 лютого 2017 року позов задоволено частково:

визнано неправомірними дії Управління соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_2 у наданні щомісячної адресної грошової допомоги, як внутрішньо переміщеній особі, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг, на членів сім'ї відповідно до заяви від 28.10.2016 року, згідно Постанови КМУ від 01 жовтня 2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг»;

зобов'язано Управління соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 щомісячної адресної грошової допомоги як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг, відповідно до заяви від 28.10.2016 року у повному обсязі включно на ОСОБА_3. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг призначена позивачу та членам її сім'ї відповідно до вимог чинного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову - залишити без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з довідками управління соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації від 27.10.2016 № , від 27.10.2016 № , від 28.10.2014 № , від 28.10.2014 № , від 28.10.2014 № та від 28.10.2014 № ОСОБА_2 та її чоловік - ОСОБА_3 взяті на облік, як внутрішньо переміщенні особи (а.с. 9-10, 55-56, 58-59).

28 квітня 2014 року позивач звернулася до управління соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації з заявою для призначення щомісячної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерорестичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 42).

ОСОБА_3 надав згоду на виплату грошової допомоги уповноваженому представнику сім'ї - ОСОБА_2, про що до управління соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації 28 жовтня 2014 року, 29 жовтня 2015 року, 28 жовтня 2016 року подав відповідні заяви (а.с. 43, 60, 67).

Управлінням соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації було призначено позивачу щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 2 400 грн. щомісячно на період з 28.10.2014 по 27.12.2014 (ОСОБА_2 - 442 грн., ОСОБА_3 - 442 грн., ОСОБА_4 - 884 грн. (дитина до 18 років) та ОСОБА_5 - 884 грн. . (дитина до 18 років)), у розмірі 2 179 грн. на період з 28.12.2014 по 27.02.2015 (ОСОБА_2 - 442 грн., ОСОБА_3 - 221 грн., ОСОБА_4 - 884 грн. (дитина до 18 років) та ОСОБА_5 - 884 грн. (дитина до 18 років)), та у розмірі 1 958 грн. на період з 28.02.2015 по 27.04.2015 (ОСОБА_2 - 442 грн., ОСОБА_4 - 884 грн. (дитина до 18 років) та ОСОБА_5 - 884 грн. (дитина до 18 років)) (а.с. 52).

Розмір допомоги було зменшено з 28.12.2014 на підставі п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки чоловік позивача (ОСОБА_6.) на момент звернення мав статус непрацюючої працездатної особи та не працевлаштувався протягом 2-х місяців після призначення допомоги, а на наступний період, тобто з 28.02.2015 по 27.04.2015 виплата допомоги на ОСОБА_6 була припинена на підставі цього ж пункту даного порядку.

Згідно з рішенням відповідача від 26.05.2016 на період з 28.04.2015 по 27.10.2015 допомога на ОСОБА_3 також не призначалась, а загальний її розмір склав - 2 210 грн. (а.с. 57). В такому ж розмірі допомога призначалась за період з 28.10.2015 по 27.04.2016, з 28.04.2016 по 27.10.2016 (розпорядження Управлінням соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації від 02.11.2015 а.с. 62 від 30.04.2016 а.с. 65).

28 жовтня 2016 року позивач звернулася до відповідача з заявою про призначення адресної допомоги на наступний період та додала копію трудової книжки чоловіка (а.с. 72).

Листом від 03.11.2016 № 01-30/2212 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для призначення ОСОБА_3 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 12).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ст. 1. «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Цей Порядок визначає механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога).

Відповідно до п. 2 Зазначеного порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Згідно з п. 3 зазначеного Порядку грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (далі - уповноважений представник сім'ї) у таких розмірах:

для непрацездатних осіб (пенсіонери, діти) - 884 гривні на одну особу (члена сім'ї);

для інвалідів - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність;

для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім'ї).

Загальна сума допомоги на сім'ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім'ї та не може перевищувати 2 400 гривень.

Якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім'ї або інформацією компетентного органу.

Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.

Особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.

Пунктом 7 зазначеного порядку встановлено, якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за інвалідами I групи або дітьми-інвалідами віком до 18 років, або інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім'ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що у разі припинення виплати особі грошової допомоги на підставі п. 7 вищевказаного порядку, така допомога їй не призначається лише на наступний строк. При цьому, чинним законодавством не встановлено заборони на признання такої допомоги особі в подальшому.

Як вбачається з матеріалів справи, з 28 жовтня 2014 року позивачу та її сім'ї було призначено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, при цьому позивач доглядає за дитиною до трьох років, а її чоловік - ОСОБА_3 є працездатною особою, яка не здійснює догляд та не працює.

Оскільки ОСОБА_3 є працездатною особою та протягом двох місяців з дня призначення грошової допомоги (тобто у період з 28.10.2014 по 28.12.2014) не працевлаштувався, на думку колегії судів, відповідачем було правомірно на період з 28.12.2014 по 27.02.2015 зменшено розмір його допомоги на 50 відсотків та припинено її виплату на наступний період (з 28.02.2015 по 27.04.2015) на підставі п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Крім того, на виконання вимог п. 3 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг грошова допомога ОСОБА_3 на наступний строк, тобто на період з 28.04.2015 по 27.10.2015 правомірно не призначалась відповідачем.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_3 з 15.03.2016 працевлаштувався, в зв'язку з чим позивач звернулася до відповідача з заявою від 28 жовтня 2016 року, в якій повідомила про факт працевлаштування чоловіка - ОСОБА_3 та просила призначити родині, в тому числі її чоловіку - ОСОБА_3 адресну допомогу на наступні 6 місяців (а.с. 72).

На думку колегії суддів, відповідач безпідставно відмовив у призначенні адресної допомоги на чоловіка як внутрішньо переміщеній особі з 27.10.2016, оскільки останній є працевлаштованою внутрішньо переміщеною особою та згідно вимог чинного законодавства має право на отримання вказаної допомоги.

Відповідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Враховуючи вищевикладене, на думку колегії суддів суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 99, 100, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління соціального захисту населення Менської районної державної адміністрації - залишити без задоволення.

Постанову Менського районного суду Чернігівської області від 06 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 10 квітня 2017 року.

Головуючий суддя Н.В. Безименна

Судді В.О. Аліменко

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Безименна Н.В.

Судді: Кучма А.Ю.

Аліменко В.О.