Справа № 511/1562/15-а
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2017 р.м.ОдесаСправа № 511/1562/15-а

Категорія: 10.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Панчук А.І.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Крусяна А.В.

при секретарі - Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління соціального захисту населення Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області, третя особа: Роздільнянська районна державна адміністрація, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернулася з адміністративним позовом до управління соціального захисту населення Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту Роздільнянської райдержадміністрації про відмову у призначенні та виплаті державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям відповідно до поданих відповідачу заяв про надання державної соціальної допомоги її сім'ї від 08 серпня 2014 року та від 06 лютого 2015 року. Зобов'язати відповідача призначити та виплатити позивачу державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям відповідно до поданих відповідачу заяв про надання державної соціальної допомоги сім'ї від 08 серпня 2014 року та від 06 лютого 2015 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач двічі зверталася до відповідача с заявою про призначення державної допомоги малозабезпеченій сім'ї та їй було відмовлено у її призначені у зв'язку з тим, що вона надала недостовірні дані відносно ціни, за яку придбаний автомобіль KIA SEPHIA, 2000 року випуску, що згідно інформації Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів його ціна становила 46720,00 грн., а не 16000,00 грн., за яку вони його фактично придбали. Вперше автомобіль придбаний був за ціною 16000 грн. Надалі автомобіль був подарований матері позивача - ОСОБА_3 та доходу від його реалізації 60247,00 грн. сім'я не отримувала.

Позивач вважає, що відмова відповідача у призначенні їй такої допомоги незаконна, свідчить про формальний підхід до вирішення даного питання та про те, що не враховано дійсний стан існування її сім'ї, а також те, що вона не отримувала доходу від переоформлення транспортного засобу , а відомості, вказані нею у заявах та деклараціях обману не містять,

Представник відповідача позов не визнала, підтримала письмові заперечення, надані суду, вважає дії Управління правомірними та просить відмовити у задоволенні позову.

Постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 січня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до управління соціального захисту населення Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області, третя особа: Роздільнянська районна державна адміністрація, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено повністю.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває у шлюбі з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, мають чотирьох дітей, ОСОБА_5 (1992 р.н.), ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_3.), ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_4.), ОСОБА_8, (ІНФОРМАЦІЯ_5.). Три дитини проживають разом із батьками та знаходяться на їх утриманні.

Чоловік позивачки, ОСОБА_4, є інвалідом 1 групи «А» безстроково (відсутність кінцівок обох рук), у зв'язку з чим потребує стороннього догляду, про що свідчить довідка до акту огляду МСЕК серії 2-18 ОД № 083321 від 26.10.2011 р. Сторонній догляд чоловіку забезпечує позивачка - ОСОБА_2, отримуючи соціальну допомогу по догляду за інвалідом у розмірі 182,70 грн. Пенсія ОСОБА_4 становить 1395,70 грн.

Сім'я ОСОБА_2 отримувала соціальну допомогу, як малозабезпечена із 2013 року за відповідним зверненнями позивачки. Оскільки така допомога призначається на шість місяців, то позивачка 08.08.2014 р. звернулась до відповідача із заявою про призначення державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім'ї, надала необхідні документи, у тому числі декларацію про доходи та майно осіб, які входять до складу сім'ї. У декларації позивачкою зокрема було зазначено про придбання автомобілю KIA SEPHIA, 2000 року випуску за 16000,00 грн.

Як вбачається із витягу з протоколу №6 від 11.09.2014 року, на засіданні районної координаційної ради з питань соціального захисту малозабезпечених верств населення району, позивачці було відмовлено у призначенні допомоги, через те, що вона надала недостовірні відомості, пов'язані з використанням автотранспортних засобів. Заявник на засіданні не була присутня та лише 10 березня 2015 року письмово відповідачем їй було повідомлено про відмову у призначені допомоги з причини того, що вона надала недостовірні дані щодо ціни придбання автомобіля, оскільки згідно інформації центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів №1596 від 19 вересня 2014 року, вартість придбаного автомобіля становили 46720,00 грн.

06.02.2015 р. ОСОБА_2 повторно звернулася до відповідача із заявою про призначення соціальної допомоги як малозабезпеченій сім'ї та надала необхідні документи, а також декларацію про доходи та майно осіб, які входять до складу сім'ї, у якій не зазначила вищезгаданий автомобіль KIA SEPHIA, оскільки цей автомобіль був подарований матері позивачки - ОСОБА_3, про що 19.02.2015 р. позивачкою було надано до відповідача відповідну пояснювальну записку.

Однак, позивачці знов було відмовлено у призначенні державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім'ї, оскільки згідно даних Роздільнянської податкової інспекції від 02.03.2015 р. встановлено, що позивачем нібито було отримано дохід від реалізації того самого автомобіля - KIA SEPHIA, 2000 року випуску, на суму 60 247,00 грн., проте, зазначену суму не було вказано у декларації про доходи.

Вважаючи, що відповідачем було незаконно відмовлено у призначенні соціальної допомоги як малозабезпеченій сім'ї, ОСОБА_2 звернулась із даним адміністративним позовом.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність залишення адміністративного позову ОСОБА_2 без задоволення.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно з вимогами ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Вирішуючи справу суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою було укладено дві угоди з відчуження майна - автомобіля, а саме: було укладено договори купівлі-продажу, які по своїй природі при їх укладенні передбачають передачу речей, а взамін - отримання відповідних коштів. Тому заяви ОСОБА_2 про фактичне не отримання коштів суд першої інстанції вважав такими, що не відповідають вимогам Цивільного кодексу України.

Крім того, судом першої інстанції не було взято до уваги посилання позивачки на те, що фактично було укладено договір купівлі-продажу задовго до 2014 року. Суд першої інстанції виходив з того, що днем укладання угоди є дата на договорі купівлі-продажу, а в даному випадку - на довідці-рахунку, а також фактична реєстрація автомобіля на ім'я нового власника, у зв'язку з чим визнав заяви позивачки необґрунтованими.

Колегія суддів апеляційного адміністративного суду вважає наведені висновки суду першої інстанції передчасними та помилковими, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції були допитані свідки, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які пояснили, що ОСОБА_4 у 2012 році було придбано автомобіль KIA SEPHIA, 2000 року випуску, шляхом надання продавцем у 2012 році ОСОБА_4 доручення на право користування та розпорядження цим транспортним засобом, складеного 15.11.2012 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстроване у реєстрі за № 1818. Вказаний автомобіль було придбано за 2 000 доларів США, що на той час становило в еквіваленті 16 000 грн. за курсом НБУ, як і було зазначено позивачкою у декларації, а не за ціною 46 720,00 грн., як тому наполягає відповідач. Автомобіль був придбаний до початку отримання соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям. Договір купівлі-продажу автомобіля не укладався.

Свідкам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були роз'яснені права та обов'язки, встановлені КАС України, попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення, а також ними було складено присяги свідків.

Колегія суддів бере до уваги посилання апелянта на те, що нею не отримувався дохід від відчуження автомобіля, адже він був подарований її матері - ОСОБА_3, що також було підтверджено свідками у судовому засіданні.

В свою чергу відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів отримання ОСОБА_2 доходу від реалізації вказаного транспортного засобу у листопаді-грудні 2014 року.

ОСОБА_3 окрім пенсії, яка становить 1135,99 грн., інших доходів не має, що підтверджується відповідними довідками, а також сама, в якості свідка, заперечувала факт передачі позивачці грошових коштів за вказаний автомобіль, який був на неї перереєстрований лише наприкінці 2014 року.

Колегія суддів вважає хибними висновки суду першої інстанції про те, що було укладено дві угоди з відчуження автомобілю, а саме - було укладено договори купівлі-продажу транспортного засобу, а посилання ОСОБА_2 стосовно не отримання коштів є такими, що не відповідають вимогам ЦК України.

Так, відповідно до положень ст. 86, 159 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Висновки суду першої інстанції мотивовані тим, що позивачкою було укладено договори купівлі-продажу автомобіля KIA SEPHIA, 2000 року випуску, проте в матеріалах справи такі договори відсутні, а пояснення допитаних у судовому засіданні свідків та самі матеріали справи свідчать про те, що такі договори купівлі-продажу ОСОБА_2 не укладались.

Крім того, актом обстеження матеріально-побутових умов приживання сім'ї позивачки та інш. встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу означеного автомобіля не укладався, що не було взято до уваги судом першої інстанції.

Тобто, має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими.

Згідно до положень ст. 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям» від 01.06.2000 р. № 1768-ІІІ якщо сім'єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк державна соціальна допомога може бити призначена не раніше ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення.

Однак, в даному випадку ОСОБА_2 не було подано недостовірних відомостей та не було вчинено жодних навмисних дій щодо приховування свого матеріального стану.

Вирішуючи справу по суті судова колегія враховує позицію представників відповідача у справі, що була висловлена під час судового засідання апеляційного суду. З неї вбачається, що управління соціального захисту населення Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області має повноваження задовольнити звернення позивачки, та таке рішення буде в прийняте у спосіб передбачений законом. Але таке рішення буде пов'язане з аналізом відомостей про вартість авто на який відповідач не має права, так як в даному випадку ці відомості отримані з податкової інспекції. При цьому у відповідача не має повноважень критично ставитись за цих відомостей. Але, такі повноваження наявні у суду, та суд апеляційної інстанції скористався ними та дійшов впевненого висновку щодо законності дій та намагань позивачки.

Тому, дослідив всі фактори у їх сукупності судова колегія вважає, що позивачка довела доказами правомірність своєї правової позиції.

Враховуючи викладені обставини колегія суддів приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи і, крім того, судом порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судове рішення на підставі положень ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 202; 205; 207; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, постанову Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 січня 2017 року скасувати, ухвалити у справі №511/1562/15-а нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов ОСОБА_2.

Визнати протиправним та скасувати рішення управління соціального захисту Роздільнянської райдержадміністрації про відмову у призначенні та виплаті державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям відповідно до заяв про надання державної соціальної допомоги сім'ї ОСОБА_2 від 08 серпня 2014 року та від 06 лютого 2015 року.

Зобов'язати управління соціального захисту Роздільнянської райдержадміністрації призначити та виплатити ОСОБА_2 державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям відповідно до поданих заяв про надання державної соціальної допомоги сім'ї від 08 серпня 2014 року та від 06 лютого 2015 року.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення виготовлений 07.04.2017 року.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: Н.В.Вербицька

Суддя: А.В.Крусян