Справа № 214/6813/16-а(2-а/214/11/17)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-03-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"29" березня 2017 р. справа № 214/6813/16-а(2-а/214/11/17)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на постанову Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 10 січня 2017 року у справі №214/6813/16-а(2-а/214/11/17), прийняту у порядку скороченого провадження,

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання дій та рішень протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У листопаді 2016 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- поновити пропущений процесуальний строк для звернення до суду за захистом порушених прав;

- визнати протиправними дії відповідача щодо припинення з 01.06.2015 року виплати їй пенсії в раніше призначеному розмірі відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";

- зобов'язати відповідача відновити їй з 01.06.2015 року виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та виплатити недоплачену суму пенсії;

- визнати протиправними дії відповідача, щодо відмови у перерахунку раніше призначеного їй розміру пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Закону України "Про пенсійне забезпечення", Закону України "Про національну поліцію", Закону України "Про внесення змін до деяких Законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей";

- зобов'язати відповідача здійснити перерахунок її пенсії за відповідний період з моменту виникнення вищезазначених підстав відповідно до вимог вищевказаних нормативно-правових актів;

- стягнути з відповідача на її користь, за рахунок бюджетних асигнувань, витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 гривень.

Суд першої інстанції позов задовольнив, мотивуючи своє рішення тим, що у зазначений в п.5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону №213-VIII від 02.03.2015 року строк, тобто до 01.06.2015 року, закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, прийнятий не був, то із вказаної дати втратили чинність норми Закону України "Про державну службу" щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії (щомісячне довічне грошове

утримання) за цим Законом державним службовцям не призначаються, і відповідно позивач, який є державним службовцем, перестав бути особою, яка має право на призначення пенсії у порядку, передбаченому спеціальним законом, і відповідно перестав бути особою, передбаченою у Законі України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яка була підставою для зупинення виплати пенсії з 01.04.2015 року.

Також суд першої інстанції, посилаючись на ст.63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та постанову Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 року "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" дійшов висновку, що відбулись зміни, які є підставою для перерахунку пенсії позивача.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом не враховані положення Закону України № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", що набрав чинності 01.04.2015 року, яким внесено зміни до ч. 1 ст. 54 Закону України № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" відповідно до якої тимчасово, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року позивачу було припинено виплату пенсії як особі, яка працює на посаді, що дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу".

Вважає також неправомірними посилання позивача на п.5 Прикінцевих положень Закону України №213-VIII, оскільки підлягає застосуванню ч.1 ст.54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Також зазначає, що Закон України № 213-VIII не визнано неконституційним, а тому, у відповідності до ст. 19 Конституції України, відповідач зобовязаний його виконувати.

Зазначає також, що у відповідності до Закону України "Про внесення змін до деяких змін до законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIII, яким внесено зміни до ст. 54 Закону України 2262-ХІІ, продовжено обмеження у виплаті пенсії позивачу як особі, що працює на посаді та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу".

Після ухвалення Конституційним Судом України рішення від 20.12.2016 року №7-рп/2016 по справі №1-38/2016, яким визнано неконституційними положення першого речення частини першої статті 54 Закону України № 2262-ХІІ, за період з 20.12.2016 року по 31.12.2016 року пенсія позивачу була виплачена в повному обсязі.

У відповідності із Законом України №1774-VIII від 06.12.2016 року виплата пенсії позивачу знов призупинена по 31.12.2017 року.

Щодо перерахунку пенсії, заявник апеляційної скарги зазначає, що Кабінетом Міністрів України не приймалось рішення про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення або введення нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій.

Крім того, постанова КМУ "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" №998 набрала чинності 02.12.2015 року, тобто до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей" №900-VIII, а тому підстави для перерахунку пенсії позивачу відсутні.

Просить скасувати постанову суду та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що з липня 2012 року позивач отримує пенсію за вислугу років в Головному управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області, яка була їй призначена відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (була звільнена з посади начальника ВГІРФО Дзержинського районного відділу Криворізького міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області зі спеціальним званням майор міліції). Станом на 01.04.2015 розмір призначеної їй пенсії складав 1618,43 грн.

З 02.07.2012 року по даний час позивач працює на посаді державного службовця (начальника Дзержинського районного відділу у м. Кривому Розі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області).

З 01.04.2015 року відповідач припинив виплату раніше призначеної пенсії позивачу.

Позивач звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з заявою про поновлення виплати пенсії, але їй повідомлено про відсутність підстав для поновлення пенсії.

Суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність поновлення позивачу строку звернення до суду, посилаючись на те, що про порушення прав позивачу стало відомо лише з відповіді відповідача від 17.10.2016 року, яку було надано на заяву позивача щодо надання розяснень про причини припинення виплати пенсії від 29.09.2016 року.

Колегія суддів не може погодитись із такою правовою позицією суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, виплату пенсії позивачу було припинено 01.04.2015 року з підстав, визначених Законом України № 213-VIII. Підстави, які позивач вважає такими, що дають право на поновлення пенсії, вона також повязує з дією цього Закону.

Отже, такі обставини були загальновідомі, а, крім того, позивач знала про порушення її прав, що на її думку відбулося, оскільки пенсія має характер регулярних платежів, тому суд помилково дійшов висновку про поновлення строку звернення до суду.

У відповідності до ч. 1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи. Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що слід частково задовольнити апеляційну скаргу, скасувати постанову в частині позовних вимог за період з 01.06.2015 року по 25.05.2016 року та залишити позов в цій частині без розгляду.

Що стосується періоду з 25.05.2016 року по 25.11.2016 року, колегія суддів вважає, що слід задовольнити апеляційну скаргу відповідача, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", в редакції Закону України № 901-VIII від 23.12.2015 р., передбачалось, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 року зазначене положення визнано неконституційним і з цього дня втратило чинність. Проте, до цього часу воно було чинним та підлягало застосуванню до спірних правовідносин. Суд першої інстанції взагалі не прийняв до уваги вказане положення закону, тобто не застосував матеріальний закон, який підлягав застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи, тому слід скасувати постанову суду в цій частині та відмовити позивачу у задоволенні позову.

Положення ст.63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 року "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" не можуть поширюватись на пенсійне забезпечення позивача і буди підставою для перерахунку, оскільки протягом спірного періоду вона не мала права на одержання пенсії.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що в цій частині апеляційна скарга також підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають цим обставинам, що є підставою для скасування постанови суду з ухваленням нового рішення відповідно до ст. 202 КАС України.

Керуючись ст. 196, 198, 202 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задовольнити частково.

Постанову Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 10 січня 2017 року у справі №214/6813/16-а(2-а/214/11/17) скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 01.06.2015 року по 25.05.2016 року залишити без розгляду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко