Справа № 2а/2370/7654/2011
Суддя: Н.Ю. Гриньковська
Дата ухвалення: 2011-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2011 року Справа № 2а/2370/7654/2011

10.11.11

11 год. 40 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Гриньковської Н.Ю.,

при секретарі Ільченко С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Тальнівського районного управління юстиції про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

встановив:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1, якою в позові поставлено питання щодо:

- визнання дії державного виконавця Тальнівського районного управління юстиції по винесенню постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 26.07.2011р. неправомірною;

- скасування постанови від 26.07.2011р. про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження;

- скасування запису у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна;

- зобовязання начальника відділу державної виконавчої служби Тальнівського районного управління юстиції відкликати запис у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна про арешт всього рухомого майна та заборони його відчуження;

- стягнення з відповідача судових витрат повязаних з розглядом справи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що державним виконавцем не направлялась на адресу позивача постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.07.2011р., як наслідок позивач не мав змоги оскаржити вищезазначену постанову у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

У письмовому запереченні на адміністративний позов відповідач зазначає, що оскаржувані дії та рішення повністю відповідають нормам Закону України «Про виконавче провадження».

Сторони були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, однак у судове засідання не зявились.

Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без її участі на підставі наявних матеріалів справи.

Від представника відповідача також надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника відділу державної виконавчої служби Тальнівського районного управління юстиції.

Неприбуття в судове засідання представників сторін без поважних причин або неповідомлення ними про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи і відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України розгляд справи у таких випадках не відкладається, а справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Частиною 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо клопотання про розгляд справи за відсутністю представників заявлено всіма сторонами, справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тальнівського районного управління юстиції від 08.07.2011р. відкрито виконавче провадження (ВП №27573107) з примусового виконання вимоги №Ф-389-у щодо стягнення з ОСОБА_1 недоїмки у сумі 1732,80грн., виданої управлінням Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області 01.02.2011р.

Вищезазначеною постановою відділу державної виконавчої служби Тальнівського районного управління юстиції від 08.07.2011р. боржника зобовязано виконати вимогу №Ф-389-у та сплатити на користь УПФУ в Тальнівському районі Черкаської області недоїмку у сумі 1732,80грн. У вказаній постанові, боржника було попереджено про можливість виконати постанову добровільно у строк до 15.07.2011р.

В подальшому, 26.07.2011р., державним виконавцем прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яка була направлена на адресу позивача 26.07.2011р., про що свідчить наявна в матеріалах справа копія журналу вихідної кореспонденції.

Постановою про арешт майна то оголошення заборони на його відчуження від 26.07.2011р, на майно боржника накладено арешт лише в межах суми боргу.

Закон України «Про виконавче провадження»від 21.04.1999р. №606-XIV із змінами та доповненнями (надалі Закон №606) визначає умови та порядок виконання рішень судів та інших органів щодо стягнення коштів, що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку. Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу і здійснюється державними виконавцями, що діють на підставі Закону України «Про державну виконавчу службу». Сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник, які, в свою чергу, мають право знайомитися з матеріалами виконавчого провадження, заявляти клопотання, брати участь у проведенні виконавчих дій, давати усні і письмові пояснення в процесі виконавчих дій, висловлювати свої доводи, міркування з усіх питань, що виникають в ході виконавчого провадження, у тому числі при проведенні експертизи, заявляти відводи та оскаржувати дії (бездіяльність) державного виконавця з питань виконавчого провадження та користуються іншими правами, наданими вказаним Законом.

Згідно ст. 1 Закону №606 примусове виконання - це сукупність дій органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 вищевказаного Закону №606 визначено, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

За приписами статті 17 Закону №606 примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Зокрема, відповідно до частини 2 зазначеної статті Закону, підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; судові накази; виконавчі написи нотаріусів; посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу; рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу; рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відповідно до ст.25 Закону №606, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Статтею 32 Закону №606 встановлено, що зокрема заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Приписами ст.57 Закону №606, встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту (ч.2 ст. 57 Закону №606).

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження (ч.3 ст. 57 Закону №606).

Відповідно до ч.4 ст. 57 Закону №606 встановлено, що копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Приписами ст.49 Закону №606 встановлено вичерпний перелік випадків закінчення виконавчого провадження, а саме: визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) у разі ліквідації боржника - юридичної особи; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону. списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Наслідками завершення виконавчого провадження є: у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (ч.2 ст.50 Закону №606).

Зняття арешту з майна боржника передбачено, статтею 60 Закону №606, а саме з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом.

Приписами ч.4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»від 08.07.2010р. №464-VI встановлено, що вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Як вбачається з матеріалів справи, на адресу відділу державної виконавчої служби Тальнівського районного управління юстиції управлінням Пенсійного фонду України в Тальнівського району Черкаської області було направлено вимогу №Ф-389-у щодо стягнення з ОСОБА_1 недоїмки у сумі 1732,80грн. На підставі вимоги №Ф-389-у, яка є виконавчим документом, було відкрито виконавче провадження, та як наслідок в звязку з не виконанням боржником вимог постанови про відкриття виконавчого провадження прийнято оскаржувану постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження 26.07.2011р.

Щодо вимог позивача про скасування запису у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та зобовязання начальника відділу державної виконавчої служби Тальнівського районного управління юстиції відкликати запис у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна про арешт всього рухомого майна та заборони його відчуження, суд зазначає наступне, з майна боржника може бути знято арешт постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого відповідно до Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, судом встановлено, що державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Тальнівського районного управління було прийнято постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 26.07.2011р. на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обставин, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені, суд вважає вимоги позивача, необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Частиною 1 статті 94 КАС України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Оскільки судове рішення ухвалене не на користь позивача судові витрати повязані з розглядом справи стягненню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 86, 94, 122, 128, 159, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Тальнівського районного управління юстиції про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ст.ст.185-187цього Кодексу.

Суддя Н.Ю. Гриньковська