Справа № 804/471/16
Суддя: Чорна Валерія Вікторівна
Дата ухвалення: 2016-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2016 р. Справа № 804/471/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Чорної В.В.
при секретарі судового засідання Іваненко Н.С.
за участю предстаників сторін:
позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2
відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фєматек-Україна» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 від 21.08.2015 р., -
21 січня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фєматек-Україна» (далі - ТОВ «Фєматек-Україна») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № НОМЕР_1 від 21.08.2015 р. про збільшення грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 336 847, 50 грн. грн., в тому числі за основним платежем на 224 565 грн., за штрафними санкціями на 112 282,5 грн., а також № НОМЕР_2 від 21.08.2015 р., яким позивачу зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 659 092 грн.
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив про безпідставність висновків податкового органу щодо відсутності факту реального здійснення господарських операцій позивача з контрагентами ПВКП «Техно-Нік» та ТОВ «Нєфтек Оіл», викладених в акті перевірки № 2612/22-02/30688127 від 06.08.2015 р., оскільки вказані висновки, на думку позивача, є хибними та зроблені податковим органом без надання належної оцінки первинним документам бухгалтерського та податкового обліку, що надавалися до перевірки. Також, висновки податкового органу суперечать положенням ст.ст. 204, 215 ЦК України, якими закріплено принцип презумпції правомірності правочинів, оскільки нікчемність правочинів позивача з його контрагентами відповідачем з посиланням на встановлені юридичні факти, які б прямо вказували на їх недійсність, не доведена. Крім того, висновки відповідача суперечать принципу індивідуальної відповідальності платника податків, який не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства з боку його контрагентів. Також, позивач посилається на безпідставність висновків податкового органу щодо непроведення коригування податкового кредиту по придбаним товарам/послугам від нерезидента підприємства Fematec (Німеччина) за зобовязаннями, по яких минув строк позовної давності. При цьому, позивач вважає, що при списанні кредиторської заборгованості, яка виникла при імпорті товарів, розрахунки з постачальником-нерезидентом, розрахунки з постачальником-нерезидентом за які не проведено, не змінюється сума компенсації вартості товарів та не відбувається повернення сум ПДВ, сплачених при ввезенні товарів, то підстав для коригування податкового кредиту, сформованого на підставі отриманої митної декларації, не виникає. Також, не погоджуючись з висновками відповідача про заниження обєкту оподаткування у 2014 році шляхом невключення до складу доходів безнадійної кредиторської заборгованості по взаємовідносинах з ТОВ НВП «Вогнетривавтоматикасервіс», позивач посилається на закінчення строків позовної давності, які сплинули по цим зобовязанням ще у 2012 році, тому вважає, що зазначені взаємовідносини мали бути предметом попередньої планової перевірки діяльності ТОВ «Фєматек-Україна» за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, оформленої актом № 1330/22-01/30688127 від 11.04.2014 р. Посилаючись на зазначені обставини у їх сукупності, позивач просить скасувати податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 від 21.08.2015 р. в повному обсязі (т.1 а.с. 5-10).
Представником відповідача за довіреністю ОСОБА_4 надані заперечення проти адміністративного позову, в яких зазначено, що ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Фєматек-Україна» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р., за результатами якої складено акт № 2612/22-02/30688127 від 06.08.2015 р. В акті перевірки відповідачем зроблено висновки про нереальність господарських операцій позивача з контрагентами ПВКП «Техно-Нік» та ТОВ «Нефтек Оіл» за 2014 рік. Зазначені висновки ґрунтуються на посиланні на відсутність основних засобів, власних складських приміщень та трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності ПВКП «Техно-Нік», відсутності будь-якого документального підтвердження факту оприбуткування паливно-мастильних матеріалів, придбаних у ТОВ «Нєфтек Оіл» на складі ТОВ «Фєматек-Україна» (складські квитанції, довіреності на отримання ТМЦ), а також даних щодо їх використання у власній господарській діяльності, товарний обрив по ланцюгу постачання товару, відсутність даних щодо його походження. Крім того, перевіркою встановлено безнадійну кредиторську заборгованість по підприємству ТОВ НВП «Вогнетривавтоматикасервіс», яку позивачем не включено до складу доходів у 2014 році, а також безнадійну кредиторську заборгованість на користь нерезидента підприємства Fematec (Німеччина), що виникла за господарськими відносинами з поставки товарів/послуг, яку позивач показав у складі доходів за 2014 рік, але не провів коригування податкового кредиту за цими операціями. Посилаючись на викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог (т. 2 а.с. 184-185).
В судовому засіданні представники позивача за довіреністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві (т. 3 а.с. 107-108).
Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_3 заперечила проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у запереченнях проти адміністративного позову.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
ТОВ «Фєматек-Україна» перебуває на податковому обліку в Державній податковій інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області як платник податків, в тому числі, податку на додану вартість та податку на прибуток приватних підприємств (т. 1 а.с. 21-22).
06.07.2015 року керівником Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на підставі затвердженого плану-графіку проведення планових виїзних перевірок на ІІІ квартал 2015 року винесено наказ «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Фєматек-Україна» за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р., та видано направлення на проведення перевірки № 110/10/22-0218 від 06.07.2015 р. (т.1 а.с. 12-13).
На підставі зазначеного наказу, в період з 17 по 30 липня 2015 року посадовими особами ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Фєматек-Україна» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р.
У відповідь на запит податкового органу, позивач направив лист від 30.07.2015 р. вих. № 263, в якому зазначив про порушення відповідачем вимог п. 73.3 ст. 73 ПК України, а отже, про відсутність підстав для надання документів на вказаний запит (т.1 а.с. 16-19).
При цьому, узагальнений перелік документів, використаних посадовими особами відповідача під час проведення перевірки ТОВ «Фєматек-Україна», долучено як Додаток 4 до акту перевірки № 2612/22-02/30688127 від 06.08.2015 р. (т.1 а.с. 67-70).
За результатами проведеної перевірки складено акт № 2612/22-02/30688127 від 06.08.2015 р. (т.1 а.с. 20-61).
Згідно висновків вказаного акту, перевіркою встановлено порушення ТОВ «Фєматек-Україна» податкового законодавства, а саме: п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п. 138.2 ст. 138, п.п. 139.1.9 п.139.1 ст. 139 ПК України, в результаті чого завищено відємне значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 2014 рік на загальну суму 659 092 грн.; п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3. п. 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за 2014 рік на загальну суму 224 565 грн.; п. 167.1 ст. 167, п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України, в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 5 799, 28 грн.; п.п. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України та Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого на користь платників податку, в результаті чого підприємством при заповненні та наданні до відповідача податкових розрахунків за ф.1 ДФ за 4 кв. 2014 року невірно відображено дані (т.1 а.с. 60).
На вказані висновки акту перевірки позивачем на адресу відповідача направлено заперечення за вих. № 296 від 19.08.2015 р. (т. 3 а.с. 8-42).
На підставі висновків, викладених в акті перевірки № 2612/22-02/30688127 від 06.08.2015 р., ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області винесено податкові повідомлення-рішення: № НОМЕР_1 від 21.08.2015 р. про збільшення грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 336 847, 50 грн. грн., в тому числі за основним платежем на 224 565 грн., за штрафними санкціями на 112 282, 5 грн., а також № НОМЕР_2 від 21.08.2015 р. про зменшення суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 659 092 грн. (т.1 а.с 72-73).
Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області із первинною скаргою та доповненням до неї, що надійшли до податкового органу 28.08.2015 р.
Рішенням про результати розгляду первинних скарг № 8932/10/04-36-10-07-09 від 27.10.2015 р., Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області скаргу платника податків залишено без задоволення (т.3 а.с. 51-55).

У звязку з чим, позивач звернувся з повторною скаргою та доповненням до неї до Державної фіскальної служби України.

Рішенням про результати розгляду скарги № 27782/6/99-99-10-01-04-25 від 28.12.2015 р. повторну скаргу позивача залишено без задоволення (т.3 а.с. 56-60).

Не погодившись з рішеннями податкового органу про нарахування податкових зобовязань, позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом.

Встановивши обставини справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Щодо суті порушень, виявлених під час перевірки по взаємовідносинам позивача з його контрагентами-постачальниками ПВКП «Техно-Нік» та ТОВ «Нефтек Оіл» за 2014 рік, суд враховує, що згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996-XIV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно ст. 3 цього Закону, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 цього Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ст. 2 Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи. На вимогу контролюючих або судових органів та своїх контрагентів підприємство, установа зобов'язані за свій рахунок зробити копії таких документів на паперовому носії. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Фізичні та юридичні особи, які беруть участь у здійсненні операцій, пов'язаних з прийомом і видачею грошових коштів, цінних паперів, товарно-матеріальних цінностей та інших об'єктів майна, забезпечуються підприємством, установою, що виконує ці операції, копіями первинних документів про таку операцію. Додаткові вимоги до порядку створення первинних документів про касові і банківські операції, рух цінних паперів, товарно-матеріальних цінностей та інших об'єктів майна передбачаються іншими нормативно-правовими актам.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Таким чином, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України. Так, згідно з п.138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Згідно абз. «а» п. 198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання та виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

У відповідності до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України визначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Отже, правомірність формування платником податку податкового кредиту визначається фактичним проведенням операцій платником податку зі своїми безпосередніми контрагентами, які оформлені належними документами.

Судом встановлено, що ТОВ «Фєматек-Україна» за період 2014 року задекларувало витрати, що враховуються при визначення обєкта оподаткування, на загальну суму 31 624 169 грн.

Перевіркою повноти визначення витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування за вказаний період, встановлено їх завищення позивачем на загальну суму 645 521 грн., в тому числі по взаємовідносинам ТОВ «Фєматек-Україна» з контрагентами-постачальниками товару ПВКП «Техно-Нік» та ТОВ «Нєфтек Оіл».

Матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «Фєматек-Україна» та ПВКП «Техно-Нік» було укладено договір купівлі-продажу № 67893 від 05.04.2013 р., відповідно до умов якого, ПВКП «Техно-Нік» (продавець) зобовязується реалізувати на користь ТОВ «Фєматек-Україна» (покупець) сердечники для фурми, форми для створення вогнетривких частин, інші металеві вироби та запчастини згідно специфікацій до договору (т. 1 а.с. 74-79).

Суми витрат з придбання зазначених товарів/послуг, сформованих за рахунок ПВКП «Техно-Нік» у 2014 році, включено ТОВ «Фєматек-Україна» до складу витрат відповідного податкового періоду у розмірі 541 334 грн.

При цьому, позивачем до перевірки не було надано документального підтвердження виконання ПВКП «Техно-Нік» своїх зобовязань з поставки товарів за договором № 67893 від 05.04.2013 р. та виконання робіт на адресу позивача у 2014 році.

Так, первинні документи бухгалтерського обліку на підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивача з ПВКП «Техно-Нік» не були надані податковому органу і на письмовий запит від 28.07.2015 р. за № 25348/10/04-63-22-0218 про надання копій документів та письмових пояснень по взаємовідносинах ТОВ «Фєматек-Україна» з ПВКП «Техно-Нік» та ТОВ «Нєфтек Оіл» за 2014 рік (т.1 а.с. 14-15).

При цьому, суд не приймає посилання позивача в листі вих. № 263 від 30.07.2015 р., направленому у відповідь на вказаний запит податкового органу, на порушення відповідачем вимог п. 73.3 ст. 73 ПК України як на підставу для відмови у наданні документів, оскільки вказані положення податкового законодавства застосовуються до запиту контролюючого органу, який направляється платнику податків до призначення позапланової документальної перевірки, тоді як у даному випадку відповідач безпосередньо під час проведення планової документальної перевірки витребував у платника податків документальні підтвердження задекларованих зобовязань з контрагентами-постачальниками у періоді, що був предметом перевірки. У звязку з чим, вимоги, передбачені п. 73.3 ст. 73 ПК України, до таких запитів не застосовуються, а з наведеного слідує, що платником податків безпідставно не були надані документи на письмовий запит податкового органу.

За викладених обставин, суд не приймає в якості доказів копії первинних документів по господарським операціям позивача з ПВКП «Техно-Нік», надані позивачем до суду (т.1 а.с. 117-248, т.2 а.с. 1-76), як такі, що не були предметом дослідження податкового органу безпосередньо під час здійснення перевірки позивача.

Так, статтею 44 Податкового кодексу передбачено, що у разі, якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому п. 44.7 цієї статті, платник податків не надає посадовим особам органу ДПС, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складання такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за її результатами надає не надані під час перевірки документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим п. 44.7 ст. 44 Податкового кодексу), такі документи повинні враховуватися контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Протягом трьох робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, визначені в акті перевірки як відсутні.

Зважаючи на те, що ні під час перевірки, ні після її завершення (зокрема, під час адміністративного оскарження) жодних із вказаних вище документів позивач до податкового органу не надав, у суду відсутні підстави для їх врахування при прийнятті рішення.

Крім того, судом встановлено, що ТОВ «Фєматек-Україна» з ПВКП «Техно-Нік» укладено договір оренди виробничих приміщень № 04.13 від 05.04.2013 р., згідно якого ТОВ «Фєматек-Україна» передає, а ПВКП «Техно-Нік» приймає у строкове платне користування на умовах оренди виробниче приміщення з обладнанням, які розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Курсанта Скоробогатько, 2 (т.1 а.с. 96-108).

За вказаним договором оренди та додатковими угодами до нього, позивачем на адресу ПВКП «Техно-Нік» були передані виробничі приміщення та виробниче обладнання в технічно справному та належному для експлуатації стані (т.1 а.с. 102-116).

Одночасно, розділом 4 Договору поставки та виконання робіт № 67893 від 05.04.2013 р. «Порядок приймання-передачі обладнання та виконаних робіт» передбачено, що місцем передачі обладнання за цим договором є склад покупця (яким за даним договором виступає ТОВ «Фєматек-Україна») за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Курсанта Скоробогатько, 2 (т. 1 а.с. 74-76).

Таким чином, виконання робіт ПВКП «Техно-Нік» на адресу ТОВ «Фєматек-Україна», а також виробництво продукції, що поставлялась на адресу позивача за договором купівлі-продажу № 67893 від 05.04.2013 р., здійснювалось у приміщеннях, що належать позивачу, та на його обладнанні, які одночасно передані в оренду продавцю (ПВКП «Техно-Нік») згідно договору оренди виробничих приміщень № 04.13 від 05.04.2013 р.

З наведеного вбачається, що товар за договором купівлі-продажу від 05.04.2013 р. поставлявся ПВКП «Техно-Нік» на склад ТОВ «Фєматек-Україна», який сам постачальник ПВКП «Техно-Нік» орендує у ТОВ «Фєматек-Україна» за договором оренди від тієї ж дати.

При цьому, проведеним податковим органом аналізом податкової звітності ПВКП «Техно-Нік» встановлено відсутність у підприємства основних засобів відповідно до фінансового звіту підприємства за 2014 рік, трудових ресурсів, транспорту та обладнання для виготовлення ТМЦ та здійснення робіт. Водночас, видами господарської діяльності ТОВ «Фєматек-Україна» за КВЕД є виробництво вогнетривких виробів, надання в оренду будівельних машин і устаткування, інших машин, тощо (т. 2 а.с 152).

Суд також враховує, що у позивача відсутні специфікації до договору купівлі-продажу № 67893 від 05.04.2013 р., а всі заявки на виконання робіт за цим договором (які надані лише в судове засідання, та не були надані до перевірки) невідомо куди і кому направлялися, оскільки жодних підтверджень їх фактичного направлення поштою, факсом, електронною поштою, або будь-яким іншим способом, в тому числі вручення під розписку немає, місцезнаходження адресата не зазначено (т. 1 а.с. 128, 131, 137, 144, 152, 160, 169, 176, 185, 193, 199, 211, 229, 235, 241, 248).

Наведені факти у їх сукупності свідчать про відсутність у позивача розумних економічних причин (ділової мети) ведення господарської діяльності з ПВКП «Техно-Нік» у 2014 році, та відсутність реального настання наслідків від цієї діяльності. Подальше використання у власній господарській діяльності позивача придбаного обладнання та робіт з наданих до справи документів також не вбачається.

Отже, суд погоджується з доводами податкового органу про те, що позивачем безпідставно сформовано витрати та податковий кредит за рахунок ПВКП «Техно-Нік» по операціям, які не спричиняють реального настання правових наслідків.

Стосовно взаємовідносин у 2014 році між ТОВ «Фєматек-Україна» та підприємством-постачальником ТОВ «Нєфтек-Оіл» з придбання товарів (палива) за договором поставки № 31/03/2014-02 від 31.03.2014 р. (т.2 а.с. 77-79), судом встановлено наступне.

Суму витрат з придбання палива у розмірі 104 187, 50 грн. позивачем було включено до витрат підприємства за 2014 рік.

Натомість, під час перевірки реальності здійснення господарських операцій ТОВ «Фєматек-Україна» з ТОВ «Нєфтек-Оіл» у позивача були відсутні документи, що підтверджують факт оприбуткування палива на складі позивача, та подальше використання його у власній господарській діяльності у 2014 році.

Крім того, актом № 8680/22-01-3099748 «Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «Нєфтек-Оіл» з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.07.2014 по 31.07.2014 року» не підтверджено здійснення господарської діяльності зазначеним контрагентом протягом липня 2014 року.

При проведенні аналізу податкової звітності ТОВ «Нєфтек-Оіл» податковим органом було встановлено стан платника податків припинено (11), але не знято з обліку, та відсутність у підприємства основних засобів.

Первинні документи на підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «Нєфтек-Оіл» не були надані податковому органу і на письмовий запит № 25348/10/04-63-22-0218 від 28.07.2015 р. про надання копій документів та письмових пояснень по взаємовідносинах ТОВ «Фєматек-Україна» з ПВКП «Техно-Нік» та ТОВ «Нєфтек Оіл» за 2014 рік (т.1 а.с. 14-15).

При цьому, як вже зазначалося вище, суд не приймає посилання позивача в листі від 30.07.2015 р., направленому у відповідь на вказаний запит податкового органу, на порушення відповідачем вимог п. 73.3 ст. 73 ПК України як на підставу для відмови у наданні документів.

За вищенаведених обставин, та у відповідності до ст. 44 Податкового кодексу, суд не приймає в якості доказів первинні документи по господарським взаємовідносинам позивача з ТОВ «Нєфтек Оіл», які надані безпосередньо до суду (т.2 а.с. 81-100), оскільки вони не досліджувались податковим органом під час перевірки позивача.

Суд також зазначає, що надані позивачем маршрутні листи на 2 автомобілі (Renault «Trafic» та Renault «Kangoo») не підтверджують обсяг задекларованих підприємством витрат на оплату пального, придбаного у ТОВ «Нєфтек Оіл» протягом квітня-липня 2014 року на суму 125 025 грн.

Позивачем не надано документів, що підтверджують наявність у нього транспортних засобів, а також факту перебування з ним у трудових відносинах водіїв, зазначених у подорожніх листах, не підтверджено використання придбаного пального (талони, картки) у власній господарській діяльності та у обсягах, списаних на витрати.

Отже, надані позивачем документи мають лише формальні ознаки первинних документів та не підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

За викладених обставин, суд погоджується з доводами податкового органу про те, що вказані документи без встановлення обєктів оподаткування є лише паперовими носіями та не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку, навіть за наявності формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Викладене свідчить про відсутність належного документального підтвердження з боку позивача реальності здійснення господарських операцій контрагентами-постачальниками товарів/послуг ПВКП «Техно-Нік» та ТОВ «Нєфтек Оіл» на користь ТОВ «Фєматек-Україна» у 2014 році.

При цьому, суд не приймає позивача про те, що висновки податкового органу суперечать положенням ст.ст. 204, 215 ЦК України, якими закріплено принцип презумпції правомірності правочинів та принципу індивідуальної відповідальності платника податків, який не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства з боку його контрагентів, оскільки наявність у покупця належно оформлених документів, необхідних для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою формування податкового кредиту, у разі недоведенння реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Так, згідно правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в листі від 02.06.2011 р. №742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Суд зазначає, що сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

В даному випадку, наведені вище обставини у їх сукупності свідчать про встановлення податковим органом обставин, які прямо вказують на паперовий характер оформлення господарських відносин, реальність яких не підтверджена податковим органом у звязку із встановленням відсутності фактичого руху активів та зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях позивача як платника податків у зв'язку з безтоварністю проведених операцій.

Щодо взаємовідносин ТОВ «Фєматек-Україна» з нерезидентом підприємством Fematec (Німеччина), суд зазначає наступне.

Згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового Кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, у розумінні п.п. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України, сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності, є безповоротною фінансовою допомогою.

У разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку (пункт 201.12 стаття 201 Кодексу).

Згідно із пунктом 198.2 статті 198 ПК України, для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобовязаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 Кодексу.

Відповідно до пункту 190.1 статті 190 ПК України, базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Таким чином, податок на додану вартість, сплачений при розмитненні ввезених на митну територію України товарів у разі їх безоплатного отримання, включається до складу податкового кредиту платника податку на підставі належним чином оформленої митної декларації.

Матеріалами справи підтверджено, що 10.01.2008 року фірма Fematec-Engineer und Handеlsgesellschaft mbH (Німеччина) у якості продавця уклала контракт № 21-11-/01/Е з ТОВ «Фєматек-Україна», що діяла у якості покупця, на поставку товару згідно специфікацій (т.2 а.с. 106).

З наданої позивачем товарно-супровідної документації вбачається, що поставка товару від Fematec-Engineer und Handеlsgesellschaft mbH (Німеччина) на адресу ТОВ «Фєматек-Україна» здійснювалась через митний кордон України в 2011 році.

В ході перевірки було встановлено, що у ТОВ «Фєматек-Україна» по рахунку 632 «Розрахунки з іноземними постачальниками» рахується безнадійна кредиторська заборгованість на суму 376 785, 92 грн., щодо якої минув строк позовної давності, а саме, по підприємству Fematec (Німеччина) з датою виникнення 12.04.2011 року - у сумі 10 459, 20 грн., та з датою виникнення 15.06.2011 року - у сумі 366 026, 72 грн. (т. 2 а.с. 128).

Вказану суму безнадійної кредиторської заборгованості ТОВ «Фєматек-Україна» задекларувало у складі доходів рядка 03 декларації «Інші доходи» за 2014 рік.

Проте, за результатами перевірки податкової звітності встановлено, що позивачем не проведено коригування податкового кредиту по придбаним товарам/послугам при завершенні терміну позовної давності на загальну суму податку на додану вартість у розмірі 75 297 грн., в тому числі по періодам: квітень 2014 року - у сумі 2 092 грн., червень 2014 року у сумі 73 205 грн.

Отже, у звязку з непроведенням коригування податкового кредиту по придбаним товарам/послугам від підприємства Fematec (Німеччина), позивачем занижено податок на додану вартість за 2014 рік у розмірі 75 297 грн.

При цьому, суд не приймає посилання позивача на податкову консультацію, викладену в Листі ДФС № 1392/6/99-99-19-03-02-15 від 26.01.2016 р. (т.2 а.с. 162), оскільки зазначена консультація надавалась податковим органом не на запит позивача та не стосується спірних правовідносин, які є предметом судового розгляду у цій справі.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість висновку відповідача щодо зазначених правовідносин.

Щодо спірних взаємовідносин, повязаних з кредиторською заборгованістю ТОВ «Фєматек-Україна» перед ТОВ НВП «Вогнетривавтоматикасервіс», суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. «в» пп. 14.1.11 ст. 14 ПК України, безнадійною є заборгованість, що відповідає одній з таких ознак:

а) заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності;

б) прострочена заборгованість, що не погашена внаслідок недостатності майна фізичної особи, за умови, що дії кредитора, спрямовані на примусове стягнення майна боржника, не призвели до повного погашення заборгованості;

в) заборгованість суб'єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв'язку з їх ліквідацією; г) заборгованість, яка виявилася непогашеною внаслідок недостатності коштів, одержаних після звернення кредитором стягнення на заставлене майно відповідно до закону та договору, за умови, що інші дії кредитора щодо примусового стягнення іншого майна позичальника, визначені нормативно-правовими актами, не призвели до повного покриття заборгованості;

ґ) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв'язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством;

д) прострочена заборгованість померлих фізичних осіб, а також осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, недієздатними або оголошені померлими, а також прострочена заборгованість фізичних осіб, засуджених до позбавлення волі.

Згідно з пп. 135.5.4 Податкового кодексу України, до складу інших доходів включаються вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст. 193 Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Товари/послуги, які отримані платником податку на додану вартість та не оплачені протягом терміну позовної давності, вважаються безоплатно отриманими, оскільки відсутній факт їх придбання, як це передбачено у п. 198.3 ст. 198 Кодексу, а тому право на податковий кредит щодо таких товарів/послуг у платника податку відсутнє.

При цьому, у розумінні п.п. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України, сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності, є безповоротною фінансовою допомогою.

Враховуючи викладене, якщо платник податку при придбанні товарів/послуг на підставі отриманої податкової накладної сформував податковий кредит, але такі товари/послуги не були оплачені протягом терміну позовної давності, то в податковому періоді, в якому відбувається списання кредиторської заборгованості, платнику податку необхідно відкоригувати суму податкового кредиту. При цьому, коригування податкового кредиту у вказаному випадку здійснюється на підставі бухгалтерської довідки.

Матеріалами справи підтверджено, що у ТОВ «Фєматек-Україна» по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» рахується безнадійна кредиторська заборгованість на суму 13 571 грн. (в тому числі ПДВ 2 714 грн.) за зобовязаннями, щодо яких минув строк позовної давності, а саме, по підприємству ТОВ НВП «Вогнетривавтоматикасервіс», з датою виникнення 28.10.2009 року.

Натомість, позивачем зазначену суму безнадійної кредиторської заборгованості у розмірі 13 571 грн., в порушення пп. 135.5.4 Податкового кодексу України, не включено до складу інших доходів підприємства за 2014 рік, а також в порушення п. 198.3 ст. 198 Податкового Кодексу України, не проведено коригування податкового кредиту по придбаним товарам/послугам, які залишаються не оплаченими по завершенні терміну позовної давності на суму податку на додану вартість у розмірі 2 714 грн.

Позивач, не погоджуючись з висновками відповідача про заниження обєкту оподаткування у 2014 році шляхом невключення до складу доходів безнадійної кредиторської заборгованості по взаємовідносинах з ТОВ НВП «Вогнетривавтоматикасервіс», посилається на закінчення строків позовної давності, які сплинули по цим зобовязанням ще у 2012 році, тому вважає, що зазначені взаємовідносини мали бути предметом попередньої планової перевірки діяльності ТОВ «Фєматек-Україна» за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, оформленої актом № 1330/22-01/30688127 від 11.04.2014 р.

Дослідивши акт перевірки № 1330/22-01/30688127 від 11.04.2014 р. «Про результати проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Фєматек-Україна з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р.» (т.3 а.с. 61-103), судом встановлено, що взаємовідносини між позивачем та ТОВ НВП «Вогнетривавтоматикасервіс» не були предметом даної перевірки, у звязку з чим, підстав для врахування його висновків при розгляді цієї справи суд не знаходить.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Отже, враховуючи, що безнадійна кредиторська заборгованість у розмірі 13 571 грн. за зобовязаннями перед ТОВ НВП «Вогнетривавтоматикасервіс», з датою виникнення 28.10.2009 року, виникла у ТОВ «Фєматек-Україна» (зважаючи на трирічний строк загальної позовної давності, передбачений ст. 257 ЦК України) 28.10.2012 року, то підстав для скасування податкового повідомлення-рішення відповідача № НОМЕР_2 від 21.08.2015 р., яким на зазначену суму зменшено відємне значення обєкта оподаткування податком на прибуток, а також податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 21.08.2015 р., яким на суму непроведеного позивачем коригування податкового кредиту збільшено грошове зобовязання з податку на додану вартість, суд не вбачає.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку про правомірність висновків податкового органу щодо необґрунтованого завищення позивачем відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 2014 рік на загальну суму 659 092 грн., а також заниження податку на додану вартість за 2014 рік на загальну суму 224 565 грн., викладених в акті перевірки № 2612/22-02/30688127 від 06.08.2015 р.

Відповідно, підстави для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідача - відсутні.

Керуючись ст.ст. 122, 160-162, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фєматек-Україна» - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо судом у відповідності до частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України було проголошено вступну та резолютивну частину постанови, а також в разі прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складений 24 листопада 2016 року

Суддя ОСОБА_5