Справа № 353/1132/16-а
Суддя: Луковкіна У. Ю.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 353/1132/16-а
Провадження № 2-а/353/20/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року м.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Луковкіна У.Ю.

з участю: секретаря Бойко В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тлумачі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 4 УПП в м. Івано-Франківську лейтенанта поліції Гуменюка Андрія Мирославовича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 143417 від 15.12.2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 425 грн., яка була складена з тих підстав, що він 15.12.2016 року, керуючи автомобілем марки «Fiat Scudo», д.н.з. НОМЕР_1, в м. Івано-Франківську по вул. Галицькій, рухаючись в крайній правій смузі для руху, на регульованому перехресті по вул. Галицькій здійснив розворот на заборонений сигнал світлофора (червоний), чим порушив вимоги п. 8.7.3. (е) ПДР.

Проте позивач вказує, що з вказаним правопорушенням не згідний, він дійсно на своєму транспортному засобі рухався по вул. Галицькій в м. Івано-Франківську, однак ним було розпочато маневр на зелений знак світлофора, що власне підтверджується записом з відео-реєстратора його автомобіля. Більше того, Відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови не було враховано той факт, що вказане перехрестя по вул. Галицькіій в м. Івано-Франківську є досить складним для його переїзду, а тому розпочавши маневр на зелений знак світлофора він був змушений його закінчити, щоб не створювати перешкоди іншим учасникам дорожнього руху. Вказані обставини інспектором роти № 4 УПП в м. Івано-Франківську лейтенантом поліції Гуменюком А.М. при винесенні оскаржуваної постанови прийнято не було, що власне і призвело до притягнення його до відповідальності за правопорушення, яке він не вчиняв.

Позивач вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а постанова винесена з порушенням вимог КУпАП. За таких обставин, просить постанову інспектора роти № 4 УПП в м. Івано-Франківську лейтенанта поліції Гуменюка А.М. серії АР № 143417 від 15.12.2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП скасувати, а провадження по справі закрити за відсутністю в його діях складу правопорушення.

В судове засідання ОСОБА_1 не з'явився, попередньо подавши заяву щодо підтримання позову та розгляду справи у його відсутності.

Відповідач інспектор роти № 4 УПП в м. Івано-Франківську лейтенант поліції Гуменюк А.М. в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Відповідно до п. 4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав:

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Крім того, суд звертає увагу на те, що одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб'єкта владних повноважень, є принцип обґрунтованості, закріплений в пункті 3 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб'єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути мотивованим.

Відповідно до ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно п.1.3. Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п.8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.10 розділу ІІІ затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затв. наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015р., поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Судом встановлено, що 15.12.2016 р інспектором роти № 4 УПП в м. Івано-Франківську лейтенантом поліції Гуменюком А.М. відносно позивача винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР № 143417 від 15.12.2016 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП з накладенням стягнення в розмірі 425 грн. штрафу, з тих підстав, що позивач 15.12.2016 року, керуючи автомобілем марки «Fiat Scudo», д.н.з. НОМЕР_1, в м. Івано-Франківську по вул. Галицькій, рухаючись в крайній правій смузі для руху, на регульованому перехресті по вул. Галицькій здійснив розворот на заборонений сигнал світлофора (червоний), чим порушив вимоги п. 8.7.3. (е) ПДР (а.с. 3).

Відповідно до п. 8.7.3. (е) ПДР України червоний сигнал світлофора, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Проте, відповідно до п.п. 16.5, 16.6 ПДР України у разі подання сигналу регулювальником або ввімкнення сигналу світлофора, що дозволяє рух, водій зобов'язаний дати дорогу транспортним засобам, що завершують рух через перехрестя, а також пішоходам, які закінчують перехід. Повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов'язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

Також, згідно п. 8.11 ПДР України водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому п. 8.10 цих Правил, не вдаються до екстреного гальмування, дозволяється рухатись далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

А отже, позивач дотримався вимог ПДР України, оскільки виїхав на перехрестя на зелений сигнал світлофора та завершив маневр розвороту при увімкненому червоному сигналі світлофора, давши дорогу транспортним засобам, що рухались в зустрічному напрямку. Дані обставини також підтверджуються долученим до матеріалів справи диском з відеозаписом відео-реєстратора, який було встановлено в автомобілі марки «Fiat Scudo», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1 Належних доказів, які спростовують це твердження позивача, відповідачем суду не надано.

Даючи правову оцінку обставинам справи та наявним у ній доказам, суд вважає, що оскаржувана постанова не містить посилань на докази вчинення особою, зокрема позивачем, правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а також доказів на спростування обставин, зазначених позивачем в обґрунтування адміністративного позову. Вище зазначена постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку. Проте відповідачем при складанні постанови не були належним чином зібрані та досліджені докази, жодних посилань на докази, передбачені ст. 251 КУпАП, у винесеній постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, немає. Окрім цього, позивач зазначав, що здійснення ним порушення п. 8.7.3.(е) заперчував, звертався до представника поліції та попросив інспектора надати йому докази порушення ним Правил дорожнього руху, на що отримав відмову.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Головне управління патрульної поліції в Івано-Франківській області та Управління патрульної поліції м. Івано-Франківська було зобов'язано надати суду до початку розгляду справи по суті матеріали адміністративної справи, за результатами розгляду якої відносно ОСОБА_1 15.12.2016 року інспектором роти № 4 УПП в м. Івано-Франківську лейтенантом поліції Гуменюком Андрієм Мирославовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 143417 від 15.12.2016 року, в тому числі надати суду показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і відеозапису, які використовувались при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, та за допомогою яких 15.12.2016 року здійснювалась фіксація правопорушення ОСОБА_1. Проте, вказані вимоги ухвали суду не були виконані.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач в судове засідання неодноразово не з'явився, заперечення на позов не подав. Крім цього суд зауважує, що крім постанови про адміністративне правопорушення, інших додаткових доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП (пояснення позивача або свідків, відео- чи фотофіксації, тощо), відповідачем не зібрано та суду не надано. Сама ж постанова таких доказів також не містить.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Будь-які докази, передбачені ст. 251 КУпАП, які б встановлювали наявність адміністративного правопорушення та вину ОСОБА_1 у його вчиненні, в матеріалах справи відсутні. Таким чином, встановлені по справі обставини та досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. А отже, відповідач прийняв необгрунтоване рішення без урахування та встановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення питання про наявність правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача про визнання неправомірною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованими, та, відповідно, такими, що підлягають до задоволення, а тому оскаржувану постанову слід скасувати.

Щодо позовної вимоги про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, то суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 247, ч. 3 ст. 284 КУпАП закривати провадження у справі про адміністративне правопорушення може лише орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, а не адміністративний суд, який перевіряє правомірність винесеної таким органом постанови. Відтак, відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову в цій частині.

На підставі ч. 2 ст. 122, 245, 247, 251, 252, 258, 280, 283, 292, 293 КУпАП, керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 71, 128, 159-163, 254 Кодексу Адміністративного Судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 143417 від 15.12.2016 року, винесену інспектором роти № 4 УПП в м. Івано-Франківську лейтенантом поліції Гуменюком Андрієм Мирославовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в сумі 425 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області.

Головуюча У.Ю. Луковкіна