Справа № 425/38/17
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Романовський Є.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року справа №425/38/17

84301, Донецька область, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Рубіжному Луганської області на постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 28 лютого 2017 року у справі № 425/38/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у м. Рубіжному Луганської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Рубіжному Луганської області (далі управління, відповідач, пенсійний орган) про визнання протиправними дій щодо невиплати компенсації втрати частини доходу (пенсії) у звязку з припиненням виплати пенсії, починаючи з 01 березня 2016 року по 06 жовтня 2016 року та зобовязання виплатити 743,29 грн. компенсації втрати частини доходу (пенсії), яка передбачена частиною 2 статті 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і розрахована відповідно з Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (а. с. 2-3).

Постановою Рубіжанського міського суду Луганської області від 28 лютого 2017 року позов задоволено, визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Рубіжному Луганської області щодо невиплати ОСОБА_2 компенсації втрати частини доходу (пенсії) у зв'язку з припиненням виплати пенсії, починаючи з березня 2016 року по 6 жовтня 2016 року; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у м. Рубіжному Луганської області виплатити ОСОБА_2 743,29 грн. компенсації втрати частини доходу (пенсії), яка передбачена частиною 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с.45, 46-49).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подана апеляційна скарга, в якій він, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог (а.с.51-54).

Заявник апеляційної скарги зазначає, що компенсація визначається на нараховані, але вчасно не виплачені суми, які не мають разового характеру. В даному випадку позивачу ніякі суми в спірні періоди не нараховувались, поновлення пенсії проведено на підставі рішення суду, тому відсутні правові підстави для обрахування і стягнення компенсації. Крім того, позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду, передбачений статтями 99,100 Кодексу адміністративного судочинства України.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не зявились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, позивач із заявою про участь у розгляді справи не звертався, відповідач в апеляційній скарзі зазначив про розгляд справи у відсутності його представника.

За нормами статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено й не оспорюється апелянтом наступне.

Позивач ОСОБА_2 з 01 серпня 2014 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області, як інвалід другої групи за загальним захворюванням, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу» (а.с.40).

Відповідач - Управлінні Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області є субєктом владних повноважень, який діє на підставі Положення про Управління Пенсійного фонду України та у спірних правовідносинах реалізує повноваження, надані йому Законом.

Згідно довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції № 917000026 від 29 жовтня 2014 року ОСОБА_2 постійно проживав: ІНФОРМАЦІЯ_1, Ленінський районів, вулиця 16 лінія, 23-24 і перемістився з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в АДРЕСА_1 (а.с.7)

Під час розгляду даної адміністративної справи судом встановлено, що відповідачем з 01 березня 2016 року припинено позивачу виплату пенсії, без передбачених чинним законодавством для того підстав.

09 березня 2016 року позивач особисто зявився до управління та надав заяву про поновлення виплати пенсії, що відповідачем не було виконано та стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав.

Постановою Рубіжанського міського суду Луганської області від 27 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені, визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області щодо припинення виплати ОСОБА_2 пенсії з березня 2016 року. Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області поновити ОСОБА_2 виплату пенсії з березня 2016 року. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області щодо зменшення ОСОБА_2 розміру пенсії як працюючому пенсіонеру. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області виплатити ОСОБА_2 утримані в листопаді - грудні 2015 року та січні - лютому 2016 року, як з працюючого пенсіонера грошові кошти з урахуванням компенсації втрати частини доходу.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року у справі № 425/1472/16-а, рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 27 травня 2016 року залишено без змін та набрало законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які встановлені у судових рішеннях суду не потребують повторного доведення під час розгляду даної адміністративної справи.

Зазначені судові рішення були виконані відповідачем у жовтні 2016 року, встановлені обставини не заперечувались представниками сторін під час розгляду даної справи.

07 вересня 2016 року позивач звернувся до відповідача щодо виконання судових рішень та виплати йому пенсії у встановленому законодавством порядку з нарахуванням компенсації втрати частини доходу (а.с. 33).

Проте, відповідач листом № 120/р-14 від 14 вересня 2016 року повідомив позивача що на підставі постанови Рубіжанського міського суду Луганської області від 27 травня 2016 року та ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року у справі № 425/1472/16-а з 01 березня 2016 року поновлено виплату пенсії по інвалідності. Борг по перерахунку за період з 01 березня 2016 року по 30 вересня 2016 року в розмірі 43749 грн. буде виплачено в жовтні 2016 року основним способом виплати через відділення Ощадного банку (а.с. 40), однак про нарахування та сплату компенсації втрати частини доходу у даній відповіді не зазначив, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом, в якому ставиться питання про зобов'язання органу пенсійного фонду вчинити відповідні дії в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів даної справи, вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки нарахована пенсія виплачена позивачу з порушенням установлених строків, відмова відповідача у компенсації несвоєчасно одержаного доходу не ґрунтується на Законі, у зв'язку із чим вбачаються всі підстави для зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити відповідні дії в судовому порядку з чим погоджується коллегія суддів.

Правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, врегульовано нормами Законів України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV та «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III.

Відповідно до частини 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Так, за правилами статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 вищезазначеного Закону передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі пенсії.

Вказані правилами Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» кореспондуються із положеннями Постанови Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року «Про проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати»

Сукупний аналіз наведених положень чинного законодавства дає можливість зробити висновок про те, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер, дія вищенаведених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії), і компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування, тобто, чи самим підприємством, установою чи організацією добровільно або на виконання судового рішення.

Оскільки під час розгляду даної справи було встановлено, що нарахування та виплата позивачу відповідного доходу відбулось у зв'язку із призначенням пенсії за віком на виконання судового рішення, що свідчить про те, що несвоєчасне нарахування цих сум відбулось у зв'язку із неправомірною відмовою Управління, що встановлено судовим рішенням в іншій справі, у призначені позивачу пенсії, тобто з вини органу, що призначає і виплачує пенсію.

При цьому необхідно зазначити, що аналогічна правова позиція була висловлене Верховним Судом України в постанові від 18 листопада 2014 року у справі № 21-612а14, і відповідно до положень частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги, що нараховані та виплачені суми пенсії за минулий час є тим доходом, що не був отриманий позивачем з вини відповідача, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для компенсації втрати частини доходу у повній мірі відповідають правилам законодавства, що регулює спірні відносини.

Як вбачається з матеріалів справи розмір пенсії позивача станом на 01 листопада 2014 року становить 6444,50 грн., а станом на 01 лютого 2016 року 5860,70 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сума компенсації втрати частини грошових доходів (пенсій) у звязку з порушенням термінів їх виплати (невиплати пенсії з 01 березня 2016 року по 06 жовтня 2016 року) становить 743,29 грн., що передбачено частиною 2 статті 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Щодо твердження пенсійного органу з приводу пропущення позивачем шестимісячного строку звернення до суду, то колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Твердження відповідача з приводу пропущення позивачем шестимісячного строку звернення до суду спростовуються матеріалами справи, оскільки 07 вересня 2016 року позивач звертався до пенсійного органу з проханням поновити виплату пенсії та заборгованості, відповідно до постанови Рубіжанського міського суду Луганської області від 27 травня 2016 року, яка ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року залишена без змін (справа № 425/1472/16-а), а також щодо нарахування та сплати компенсації, проте як до суду за захистом своїх прав останній звернувся 10 січня 2017 року.

Тобто, як зазначено судом першої інстанції, із з цим погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, позивачем не пропущений строк звернення до адміністративного суду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про задоволення заявлених позивачем вимог, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами.

Під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, тому колегія суддів вважає за необхідне постанову суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями: 9, 11, 160, 167, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Рубіжному Луганської області на постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 28 лютого 2017 року у справі № 425/38/17 - залишити без задоволення.

Постанову Рубіжанського міського суду Луганської області від 28 лютого 2017 року у справі № 425/38/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у м. Рубіжному Луганської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя І.В. Геращенко

Судді Т.Г. Арабей

ОСОБА_3