Справа № 489/5410/16-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2017 р.м.ОдесаСправа № 489/5410/16-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Кирильчук О.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Одесі апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 січня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

01.11.2016р. ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Миколаєва із адміністративним позовом до Управління ПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови їй у призначенні пенсії за вислугу років та скасування рішення №76/1 від 29.09.2016р. про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру»;

- зобов'язати відповідача призначити їй пенсію за вислугу років відповідно до вимог ст.86 Закону України «Про прокуратуру» з моменту звернення із відповідною заявою (з 20.09.2016р.).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при поданні заяви про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», відповідачем протиправно відмовлено в такому призначенні посилаючись на положення Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ, а не на норми діючого законодавства.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 січня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано рішення Управління ПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва від 29.09.2016р. №76/1 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 Зобов'язано Управління ПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.09.2016р. про призначення пенсії. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду 1-ї інстанції, Начальник Управління ПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва 23.01.2017р. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.01.2017р. та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та /або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом апеляційної інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) звернулась із заявою про призначення пенсії до Управління ПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва. У графі заяви «Вид пенсії» власноруч зроблено запис «в/р Закон України «Про прокуратуру».

29.09.2016р. Управління ПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва прийнято рішення №76/1, яким відмовлено позивачці в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» у зв'язку із скасуванням норм даного Закону, що регулюють порядок призначення пенсії, на підставі Закону №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Не погоджуючись з вищевказаними діями та рішенням пенсійного органу позивач оскаржила їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог і відповідно, з часткової неправомірності дій та спірного рішення відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції та вважає їх обґрунтованими, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.5 розділу ІІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02.03.2015р. у разі неприйняття до 01.07.2015р. закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.07.2015р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Зазначене положення Закону набрало чинності 01.04.2015р.

Відповідно до Закону №213-VІІІ від 02.03.2015р., скасовано діючі станом на 01.06.2015р. норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до конкретного переліку законів, зокрема, і відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ, а не система спецпенсій взагалі.

З 15.07.2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VII та відповідно, втратив чинність Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-XII, крім п.8 ч.1 ст.15, ч.4 ст.16, абз. 1 ч.2 ст.46-2, ст.47, ч.1 ст.49, ч.5 ст.50, ч.3,4,6 та 11 ст.50-1, ч.3 ст.51-2, ст.53 - щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), ст.55 - щодо посвідчення працівника прокуратури, ст. 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також ст. 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15.12.2015р.

Так, підстави та порядок перерахунку пенсії працівників прокуратури передбачені ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2015р. №1697-VII.

Абз. 6 ч.1 ст.86 вказаного Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII передбачено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше з 01.10.2015р. по 30.09.2016р. - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Як встановлено з матеріалів справи судами обох інстанцій, станом на день звернення до відповідача, т.б. на 20.09.2016р., згідно з вимогами абз. 6 ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. №1697-VII, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, прокурори мають право на призначення пенсії за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року вислуги років не менше 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Питання наявності у позивача достатнього стажу для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-ХІІ до втрати ним чинності або набуття права на пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII предметом розгляду управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва фактично не було, а тому, відповідно, суд не може підміняти собою компетентний орган в питанні обчислення стажу позивача, а отже в частині зобов'язання відповідача призначити пенсію за вислугу років позовні вимоги є передчасними і задоволенню дійсно не підлягають, що, в свою чергу, було правильно вирішено судом 1-ї інстанції.

Отже, оскільки відповідачем до спірних правовідносин безпідставно не було застосовано положення ст.86 Закону України «Про прокуратуру», який набрав чинності 15.07.2015р. та діяв на час звернення позивача, про призначення вказаної пенсії, судом першої інстанції вірно встановлено протиправність відмови відповідача рішенням від 29.09.2016р. №76/1 в призначенні пенсії за вислугу років.

Посилання ж відповідача на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-VII, яким передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015р. закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України; до 01.06.2015р. не прийнятий закон, що стосувався б усіх видів пенсійного забезпечення осіб, у тому числі спеціальних пенсій, а позивач звернувся із заявою про призначення пенсії після 01.06.2015р., цілком обгрунтовано не прийняті судом 1-ї інстанції до уваги, зважаючи на те, що ОСОБА_1 звернулась до Управління ПФУ із заявою про призначенні пенсії за вислугою років взагалі не посилаючись на редакцію Закону України «Про прокуратуру», а отже Управління ПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва повинно було керуватися положеннями законодавства діючого на час звернення позивачки про призначення вказаної пенсії.

При цьому, одночасно необхідно звернути увагу й на той факт, що аналогічної правової позиції з цього спірного питання дотримується і ВАС України, зокрема, в своїй ухвалі від 24.03.2017р. по справі № К/800/8698/17.

До того ж, слід зазначити й про те, що згідно із вимогами ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи правильності висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва - залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 січня 2017 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко