Справа № 263/12023/16-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ковтуненко В.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року справа №263/12023/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

84301, Донецька область, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в місті Маріуполі Департаменту патрульної поліції на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 січня 2017 року у справі №263/12023/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в місті Маріуполі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

22 вересня 2016 року ОСОБА_2 (далі позивач) звернулася до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в місті Маріуполі Департаменту патрульної поліції (далі відповідач, Управління) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 06 вересня 2016 року серії АР № 333088 (а.с.2-3).

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 січня 2017 року адміністративний позов задоволений частково, постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 333088 від 16 вересня 2016 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 121, частиною першою статті 122, частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення в частині накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. скасовано. Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 121, частиною першою статті 122, частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у відношенні ОСОБА_2 закрито, позивача звільнено від адміністративної відповідальності та обмежено усним зауваженням. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено (а.с.22-23).

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою на прийняте рішення та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення співробітники патрульної поліції не повинні враховувати вимоги статті 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Посилається на те, що при вирішенні справ за правилами Кодексу адміністративного судочинства України до компетенції суду не належить вирішення питання про звільнення порушника від адміністративної відповідальності, оскільки такі повноваження надані особам, уповноваженим вирішувати справи про адміністративні правопорушення.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не зявились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, позивач з клопотанням про розгляд справи за їх участю не звертався, відповідачем в апеляційній скарзі зазначено про розгляд справи за їх відсутності.

За нормами статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у

справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги відповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, підтверджено наявними матеріалами справи й не оспорюється сторонами наступне.

Позивач, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач, Управління патрульної поліції в місті Маріуполі Департаменту патрульної поліції є субєктом владних повноважень, який діє на підставі Положення про Департамент патрульної поліції та у спірних правовідносинах реалізує повноваження, надані йому Законом.

Постановою інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в місті Маріуполі ОСОБА_3 від 06 вересня 2016 року серії АР № 333088, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 статті 121, ч. ч. 1,2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та із зазначенням ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень за порушення пунктів 2.2 (проїзд без зупинки заборонено) та 2.9 (під час руху транспортного засобу користування засобами зв'язку, тримаючи їх у руці), 31.4.7 е ( відсутній передбачений конструкцією бампер або задній захисний пристрій, грязезахисні фартухи і бризковики) Правил дорожнього руху України.

Суть спірних правовідносин у правомірності прийняття Управлінням спірної постанови, що регулюється нормами Конституції України, Кодексу України про адміністративні правопорушення та Правилами дорожнього руху України, затвердженими постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (надалі Правила № 1306).

Судами першої та апеляційної інстанціями встановлено та підтверджено наявними матеріалами справи, що 06 вересня 2016 року приблизно о 16:00 годині, керуючи транспортним засобом «Ford Mondeo», ОСОБА_2 рухався по проспекту Миру у місті Маріуполі та був зупинений співробітниками поліції за те, що керуючи транспортним засобом не зупинився перед знаком 2.2. (проїзд без зупинки заборонено), рухався без заднього захисного пристрою, який передбачений конструкцією та користувався засобами звязку під час руху отираючи їх у руках, чим порушив пункти 2.2, 2.9 та 31.4.7 е Правил дорожнього руху України.

Внаслідок цього правопорушення постановою інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в місті Маріуполі ОСОБА_5 від 06 вересня 2016 року (серії АР №333088) позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1. ст. 121 та ч. ч. 1, 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та згідно до ст. 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами пункту 2.2 Правил дорожнього руху України, забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.

Згідно з пунктом 2.9 д Правил дорожнього руху України, водієві збороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Відповідно до п. 31.4.7 е за даними відеозапису Управління, якій міститься в матеріалах справи, вбачається, що позивач скоїв адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, погоджується доки інспектор поліції починає складати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 3 статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Статтею 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Відповідно до частини 2 статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,Ж зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені частинами 1,2 і 3 статті 122 покладено на органи Національної поліції.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платежів пристроїв.

Тобто, статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення інспектор патрульної поліції, який має спеціальне звання капрала поліції, наділений правом розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Отже, враховуючи, що до повноважень інспектора патрульної поліції належить розгляд справ про адміністративні правопорушення на місці зупинки транспортного засобу і накладання адміністративних стягнень, які передбачені частинами 1,2,3 статті 122, відсутні підстави для визнання таких дій протиправними.

В частині 2 Розділу Інструкції зазначено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене частинами 1,2, і 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно частини 8 Розділу 3 Інструкції справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Позивач у позовній заяві підтвердив, що справа про адміністративне правопорушення відносно нього була розглянута інспектором у його присутності на місці зупинки транспортного засобу.

Відповідно до ч. ч.1 та 5 Розділу 4 Інструкції розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейській виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до Інструкції.

Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (стаття 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення). В позовній заяві позивач не заперечував, що постанова про застосування адміністративного стягнення йому була оголошена та вручена.

Таким чином, позивач не спростував той факт, що його права, передбачені статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, інспектором йому були розяснені. Доводи позивача щодо позбавлення його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, безпідставні, оскільки сам позивач не заявляв жодного клопотання, в тому числі про необхідність виклику захисника або фахівців в галузі права.

Частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, передбачено, що керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частинами 1 та 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до вимог частини 2 статті 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

З матеріалів справи вбачається, що інспектором роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в місті Маріуполі ОСОБА_3 розглянуто справу про адміністративне правопорушення, зясовані обставини, визначені у наведеній нормі Кодексу України про адміністративні правопорушення та складено постанову від 09 вересня 2016 року серія АР № 333088 про накладення адміністративного стягнення у розмірі 425 грн.

Отже, відповідач у даному випадку діяв у спосіб та в межах повноважень, визначених законом.

За приписами частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача коштів; тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 22 Кодексу України про адміністративне правопорушення при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Отже, у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції змінивши постанову про адміністративне правопорушення від 06 вересня 2016 року серія АР № 333088 та звільнивши позивача від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням, фактично перебрав на себе повноваження субєкта владних повноважень, тобто відповідача, до компетенції якого, у даному випадку, віднесено розгляд справи про адміністративне правопорушення та право прийняти одне з кількох юридично допустимих рішень.

Зі змісту Рекомендації № R(80) 2 Комітету ОСОБА_4 Європи державам-членам «Стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень» від 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не в праві переймати на себе функції субєктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Субєкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими субєктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження субєкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Отже, суд не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

Повноваженнями щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення приписів ст. ст. 121, 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, як і визначення одного з допустимих видів стягнення за таке правопорушення, наділені виключно посадові особи працівники відповідних підрозділів Національної поліції, що забезпечують безпеку дорожнього руху, які мають спеціальні звання, а тому зміна судом оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, є виходом за межі повноважень суду, наданих чинним законодавством при постановлені судового рішення.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не уповноважений розглядати справи за вказаними статтями Кодексу України про адміністративні правопорушення, та відповідно не мав права застосовувати статтю 22 Кодексу України про адміністративні правопорушення для звільнення позивача від відповідальності, оскільки це може робити тільки уповноважений на це орган в даній категорії справ, яким відповідно до статті 222 Кодексу України про адміністративне правопорушення у даному випадку є Національна поліція.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з доводами позивача про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог позивача.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про помилковість висновку суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від 06 вересня 2016 року серії АР № 333088 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача, у звязку з чим, постанова Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 січня 2017 року у справі № 263/12023/16-а підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки оскаржувану постанову прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 163, 184, 185, 186, 195,197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 222, 224, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в місті Маріуполі Департаменту патрульної поліції на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 січня 2017 року у справі № 263/12023/16-а - задовольнити.

Постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 січня 2017 року у справі № 263/12023/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в місті Маріуполі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення - скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в місті Маріуполі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 06 вересня 2016 року серії АР № 333088 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 121, частиною першою статті 122, частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

ОСОБА_6