Справа № 505/329/17
Суддя: Нікітішин В. П.
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 505/329/17
Провадження№2-А/505/15/17 П О С Т А Н О В А
І М ЕНЕМ У К Р А Ї Н И
03.04.2017 року Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого судді - Нікітішина В.П.
при секретарі - Бондаренко Н. І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Подільську Одеської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Подільської міської ради Одеської області про призначення соціальної допомоги та стягнення моральної шкоди,
Позивач звернувся 13.02.2017 року в суд з цим позовом до Управління соціального захисту населення Подільської міської ради Одеської області, позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18 січня 2017 року він звернувся до відповідача з заявою про надання йому грошової допомоги, передбаченої п. 2 "Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг" (далі Порядок), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 (далі Постанова 505), враховуючи, що цю допомогу слід надавати йому і його синові ОСОБА_2 (2008 р.н.).
Вказана Заява подавалася через Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" (п. 5 Порядку).
Після запиту до філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" він отримав належним чином завірену копію Супровідного листа за 20 січня 2017 р., з якого видно, що відповідач отримав пакет документів на призначення адресної допомоги Позивачу 20 січня 2017 р.
Згідно п. 2 Порядку він і його син мають право на отримання грошової допомоги, розмір якої визначається п. 3 Порядку,
Відповідач відмовив йому в наданні допомоги, передбаченої Постановою 505, посилаючись на п. 6 Порядку без уточнення відповідної частини цього пункту, що є порушенням діючого законодавства.
Його сім'я складається з його самого і його 8-річного сина ОСОБА_2.
Позивач і його син ОСОБА_2, не мають депозитних банківських рахунків і власного житлового приміщення поза межами зони проведення АТО. Доводити зворотне згідно ч. 2 ст. 71 КАС України повинен відповідач.
Позивач і його син на теперішній час мешкають в житловому будинку, який належить ОСОБА_3, з якою він не має сімейних відносин.
ОСОБА_3 є матір'ю його сина ОСОБА_2.
Його син спілкується зі своєю матір'ю, ОСОБА_3 також спілкується з сином, лікує його, виконує різну роботу (прання, приготування їжі і т.і.). Отже останнє відповідає вимогам ст.ст. 3, 5, 27 Конвенції про права дитини і ст.ст. 7, 180 Сімейного Кодексу України (СК України), які визначають права і обов'язки батьків і дітей і не вказують на сімейні відносини.
Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'я має три ознаки, які мають відбуватися одночасно: спільність проживання, пов'язаність спільним побутом і наявність взаємних прав і обов'язків.
З зазначеного щодо його, його сина і ОСОБА_3 є тільки спільність проживання. Але ця обставина є єдиною і вимушеною, оскільки у Позивача з урахуванням його статків немає можливості жити інакше.
Для внутрішньо переміщених осіб є зазвичай спільне проживання навіть з незнайомими, але це не створює між ними сімейних відносин.
Наведене вказує, що відмова відповідача в наданні йому і його сину допомоги на підставі п. 6 Порядку є неправомірною.
Позивач у судовому засіданні на позові наполягав у повному обсязі.
Представник відповідача за довіреністю Максимчук А. В. у судовому засіданні позов не визнала. Надала письмові заперечення, у яких вказувала, що є всі ознаки фактичного шлюбу між ним, ОСОБА_1, та матір'ю його дитини ОСОБА_3. Доводи позивача щодо відсутності ознак сім'ї, містять недостовірні дані та значні суперечності, які можуть вказувати на їх неправдивість. Вважає, що доводи позивача щодо відмови йому та його сину в наданні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання відповідачем неправомірними, безпідставними. Отже, УСЗН діяло у відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України, лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У зв'язку з вищенаведеним, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.
27.01.2017 року державним соціальним інспектором Управління соціального захисту населення була проведена перевірка достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1, про що складений акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї.
31 січня 2017 року рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам м. Подільськ, створеної рішенням виконавчого комітету Подільської міської ради від 28.07.2016 року №163, було прийнято рішення про відмову в призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання згідно п. 6 Порядку 505.
31.01.2017 року позивачу було направлено повідомлення про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Згідно п. п. 2, 3 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішнього переміщення осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.
Пунктом 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 505 від о1.10.2014 року, визначено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.
Відповідно до п.3 вказаного Порядку грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї.
Відповідно до п.6 вказаного Порядку грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення; будь-хто з членів сім'ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Дійсно, за ОСОБА_3 зареєстрований житловий будинок по АДРЕСА_1. У вказаному будинку проживає вона, позивач ОСОБА_1 та їх син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що не заперечується сторонами по справі.
Проте, висновки зроблені відповідачем про те, що позивач та ОСОБА_3 перебувають у сімейних стосунках, пов'язані спільним побутом, ведуть спільне господарство та мають взаємні права і обов'язки, не підтверджені жодними доказами та гуртуються на основі припущень та власних трактувань обставин справи.
З таких підстав як: наявність спільної дитини, зі свідоцтва про народження дитини, не перебування позивача та ОСОБА_3 у інших шлюбах, інших позовах позивача поданих до
суду та того, що позивач разом з ОСОБА_3 разом покидали м. Донецьк, не можна зробити висновок про перебування цих осіб у сімейних стосунках.
Таким чином, суд дійшов висновку, що Управління соціального захисту населення Подільської міської ради Одеської області зобов'язано призначити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу як особі, що переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.
Позов у частині призначення соціальної допомоги сину позивача ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, оскільки ОСОБА_3 є його матір'ю та відповідно членом його сім'ї, яка має у власності житловий будинок розташований в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, що передбачено п.6 Порядку.
В обґрунтування своєї вимоги позивач посилається на ті обставини, що до звернення до відповідача 18 січня 2017 року, він вже неодноразово до нього звертався. Відповідач ігнорував його права, не виконував свої обов'язки, що призвело до необхідності його звернень до судових інстанцій та поліції, що спричинило йому душевні страждання.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що підстави, на які посилається позивач в обґрунтування своєї вимоги, не стосуються даної адміністративної справи та правовідносин які виникли між сторонами, а тому вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає.
Судові витрати віднести на рахунок держави.
Керуючись ст. ст. 159-163, 167 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Позовну заяву задовольнити частково.
Зобов'язати Управління соціального захисту населення Подільської міської ради Одеської області призначити, починаючи з 20 січня 2017 року, щомісячну грошову допомогу ОСОБА_1, яка передбачена п.п.2,3 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505.
Постанова суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанову суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд який її постановив протягом 10 днів з дня отримання її копії, складеної у повному обсязі.

С у д д я -