Справа № 336/6530/16-а(2-а/336/24/2017)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 рокусправа № 336/6530/16-а(2-а/336/24/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чередниченка В.Є.

суддів: Іванова С.М. Панченко О.М.

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2017 року у справі №336/6530/16-а(2-а/336/24/2017) за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 03 листопада 2016 року звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя, згідно з яким, просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначені позивачу пенсії за віком у відповідності до ст.26, ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»;

- зобовязати відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 20 жовтня 2016 року відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати в Україні з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2013-2015 роки) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що вона з 22 березня 1994 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя та отримує пенсію за віком, призначену на пільгових умовах, по списку № 1 у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Після призначення пенсії вона продовжувала працювати. З 30 серпня 2005 року позивач набула право на пенсію за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» оскільки їй виповнилось 60 років. 20 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за три попередніх роки, що передують зверненню з заявою про перерахунок пенсії. Але відповідач листом від 26 жовтня 2016 року відмовив їй у призначенні пенсії за віком на загальних підставах, оскільки, на думку відповідача, позивач і так отримує пенсію за віком.

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивач оскаржила її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо відсутності у позивача права на перерахунок пенсії.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя з 21.03.1994 року та їй призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі зниженням пенсійного віку, як працівнику, який працював на роботах із шкідливими і важким умовами праці. Після призначення пенсії позивач продовжувала працювати.

29 серпня 2005 року позивачу виповнилось 55 років та вона досягла пенсійного віку.

Як встановлено судом першої інстанції при досліджені матеріалів пенсійної справи № 160836 та підтверджено матеріалами справи на підставі заяв позивача їй неодноразово було проведено перерахунок пенсії на підставі ч.4 ст.42 Закону України № 1058 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме 01.01.2004 року та 01.08.2010 року (а.с.48).

Перерахунок пенсії позивачу було проведено із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в ч.1 ст.40 Закону України № 1058 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до Закону України № 1058 враховується для обчислення пенсії, за календарний рік, що передує року перерахунку пенсії.

Отже позивачу вже була призначена пенсія за віком, яка неодноразово перераховувалась за нормами Закону України № 1058 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

20 жовтня 2016 року позивач звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах (а.с.12).

Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя листом від 26 жовтня 2016 року № 245/У-1 відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки вона вже отримує пенсію за віком, призначену відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», розмір пенсії розраховано відповідно до норм Закону України № 1058 та в подальшому неодноразово здійснено перерахунок пенсії по ст.42 відповідно до діючого Закону (а.с.13).

Правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на загальних підставах є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

В Україні правове регулювання відносин пенсійного забезпечення здійснюється на підставі Основного Закону України, згідно з яким виключно законами України визначаються форми та види пенсійного забезпечення. Умови і порядок призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і іншими законами України.

Пільги щодо виходу на пенсію за віком визначаються статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідно до якої на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку мають право працівники зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці.

З 01.01.2004 року набув чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення» і Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія за віком може призначатись як на загальних, так і на пільгових та спеціальних юридичних підставах. Під пільговим пенсіонуванням законодавець розуміє можливість вийти на пенсію за віком або в молодшому віці за загальної незмінної тривалості трудового стажу, або за одночасним зниженням вимог до віку і тривалості трудового стажу.

При цьому, пенсія за віком на загальних підставах та пенсія за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку розраховується відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а Закон України «Про пенсійне забезпечення» визначає лише право особи на пенсію за віком зі меншенням пенсійного віку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримує пенсію за віком, призначену відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та звернулася до відповідача з заявою про призначення їй того самого виду пенсії: пенсії за віком на умовах і в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка не передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії.

При призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах та подальшому її перерахунку відповідачем було застосовано показник середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні з якої сплачено страхові внески.

Частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Тому, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи те, що позивач скористалася своїм правом на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, яка, як і пенсія за віком розраховується за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до норм діючого законодавства у відповідача не було законних підстав для призначення позивачу того самого виду пенсії.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо помилкового посилання позивача на постанову ВСУ від 31.03.2015 року у справі № 21-612а14, як на правову позицію, оскільки Верховний Суд розглянув справу за іншими відносинами, зокрема у справі, яка була предметом перегляду ВСУ предметом є переведення з одного виду пенсії за Законом України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на інший, зокрема, позивач до звернення з заявою про переведення на пенсію за віком отримував пенсію у зв'язку з втратою годувальника, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а не призначення одного й того самого виду пенсії.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 200, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2017 року у справі №336/6530/16-а(2-а/336/24/2017) - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко