Справа № 810/595/17
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2017-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2017 року 810/595/17

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Балаклицького А.І., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу

за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у Київській області, Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області, Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 12.01.2017 №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що висновки посадових осіб податкового органу про реалізацію тютюнових виробів за цінами вищими від максимальних роздрібних цін на такі вироби не можуть братися до уваги з огляду на те, що посадові особи контролюючого органу до проведення перевірки не пред'явили наказу та направлення на перевірку, а висновки щодо продажу тютюнового виробу за цінами, що не відповідають вимогам законодавства, є суперечливими та не відповідають дійсним обставинам справи. Зокрема зазначає, що на реалізації дійсно знаходилась одна пачка цигарок марки "Прима класична", яка була закуплена за ціною 14,29 грн. та, враховуючи 5% акцизний збір, реалізовувалась за ціною 15,00 грн. Однак, зауважує, що їй невідомо походження цінника на даній пачці з надписом 15,50 грн., оскільки всі інші пачки цигарок даної марки реалізовувались за ціною 15,00 грн.

Таким чином, на думку позивача, податкове повідомлення-рішення є протиправним і підлягає скасуванню.

Відповідачі позов не визнали, надали суду письмові заперечення, в яких просили суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що фактичною перевіркою ФОП ОСОБА_1 з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України у сфері виробництва і обігу підакцизної продукції встановлено факт реалізації однієї пачки сигарет "Прима класична" виробництва АТ "Імперіал тобакко Продакшн Україна", маркованої маркою акцизного податку МАП 26 ААТЇ 837202 ТВБФ 16/3 по ціні 15,50 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 22.12.2016 №, в той час як максимальна роздрібна ціна з урахуванням 5% акцизного податку становить 15,00 грн., чим порушено вимоги статті 11-1 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Відтак, вважають, що податкове повідомлення-рішення про застосування до позивача фінансових санкцій є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

У судове засідання, призначене на 27.02.2017, зявився представник позивача та до початку розгляду справи по суті звернувся до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи за його відсутністю в порядку письмового провадження.

Відповідачі, які належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, явку уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, із клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не звертались.

Відповідно до приписів частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, а також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та доказами.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та як платник податків перебуває на обліку в Білоцерківській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Київській області.

22.12.2016 головними державними ревізорами-інспекторами Головного управління ДФС у Київській області ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі наказу Головного управління ДФС у Київській області від 20.12.2016 №805 "Про проведення фактичних перевірок" та направлень на перевірку від 21.12.2016 №2871, №2872 проведено фактичну перевірку магазину-кафетерію, що розташований за адресою: Київська область, Богуславський район, с. Вільхівець, вул. Шкільна, 1, діяльність в якому здійснює фізична особа-підприємець ОСОБА_1, з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України у сфері виробництва і обігу підакцизної продукції, за результатами якої складено Акт перевірки від 22.12.2016 на бланку №001565, який зареєстрований 23.12.2016 за №1337/10-36-40/НОМЕР_1 (далі - акт перевірки).

Під час перевірки встановлено факт реалізації однієї пачки сигарет "Прима класична" виробництва АТ "Імперіал тобакко Продакшн Україна", маркованої маркою акцизного податку МАП 26 ААТЇ 837202 ТВБФ 16/3 по ціні 15,50 грн. (з урахуванням 5 % акцизного податку), що підтверджується фіскальним чеком від 22.12.2016 №, в той час як максимальна роздрібна ціна, встановлена виробником, становить 14,29 грн., у зв'язку з чим дана пачка цигарок з урахуванням 5 % акцизного податку повинна була реалізовуватися не більше 15,00 грн., чим порушено вимоги статті 11-1 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Додатками до акту перевірки є акт зняття залишків тютюнової продукції, яка знаходиться у ФОП ОСОБА_1 та фіскальний чек від 22.12.2016 № на підтвердження факту реалізації однієї пачки сигарет "Прима класична" по ціні 15,50 грн. (з урахуванням 5 % акцизного податку).

На підставі акту перевірки від 23.12.2016 за №1337/10-36-40/НОМЕР_1 Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.01.2017 №, згідно з яким до позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 10000,00 грн. за реалізацію тютюнових виробів за цінами, вищими від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких тютюнових виробів.

Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

З 01.01.2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.п.20.1.19 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право, зокрема, застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.п.14.1.265 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно зі ст. 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до положень п.113.1 ст. 113 Податкового кодексу України строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов'язань. Суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) зараховуються до бюджетів, до яких згідно із законом зараховуються відповідні податки та збори.

Згідно приписів п. 113.3 ст. 113 Податкового кодексу України штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Наведене свідчить про те, що контролюючі органи, до яких у спірних правовідносинах відносяться відповідачі, у своїй діяльності при вирішенні питання про відповідальність платника податків за правопорушення, пов'язане із обігом підакцизних товарів, як іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, керується як нормами Податкового кодексу України, так і нормами спеціального закону, яким в даному випадку є Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" №481/95-ВР від 19.12.1995 зі змінами та доповненнями (далі - Закон №481/95-ВР).

З приводу реалізації позивачем тютюнових виробів за цінами, вищими від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробником або імпортером таких тютюнових виробів, суд зазначає наступне.

Згідно з п.п.14.1.106 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України максимальні роздрібні ціни - ціни, встановлені на підакцизні товари (продукцію з урахуванням усіх видів податків (зборів). Акцизний податок з реалізованих субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів не включається до максимальної роздрібної ціни.

Максимальні роздрібні ціни на підакцизні товари (продукцію) встановлюються виробниками або імпортерами товарів (продукції) шляхом декларування таких цін у порядку, встановленому цим Кодексом. Продаж субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, на які встановлюються максимальні роздрібні ціни, не може здійснюватися за цінами, вищими за максимальні роздрібні ціни, збільшені на суму акцизного податку з роздрібної торгівлі підакцизних товарів (абз. 2 п.п.14.1.106 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 11-1 Закону №481/95-ВР встановлена виробником або імпортером максимальна роздрібна ціна на тютюнові вироби наноситься на пачку, коробку або сувенірну коробку тютюнових виробів разом з датою їх виготовлення.

Максимальна роздрібна ціна за пачку, коробку або сувенірну коробку наноситься визначеним виробником способом у визначеному виробником місці і складається з її цифрового виразу та скороченого найменування грошової одиниці України (ч. 2 ст. 11 Закону №481/95-ВР).

Дата виготовлення наноситься визначеним виробником способом у визначеному виробником місці і складається із шести цифр, перші дві з яких означають день, наступні дві - місяць, останні дві - рік такої дати (ч. 3 ст. 11 Закону №481/95-ВР).

Пунктом 220.1 ст. 220 Податкового кодексу України встановлення максимальних роздрібних цін на підакцизні товари (продукцію) здійснюється виробником або імпортером товарів (продукції) шляхом декларування таких цін.

Декларація про максимальні роздрібні ціни на підакцизні товари (продукцію) (далі - декларація), встановлені виробником або імпортером товарів (продукції), подається центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, в електронній формі, визначеній центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством (п. 220.2 ст. 220 Податкового кодексу України).

Встановлені виробником або імпортером максимальні роздрібні ціни на підакцизні товари (продукцію) повинні наноситися на споживчу упаковку таких товарів разом з датою їх виробництва (п. 220.11 ст. 220 Податкового кодексу України).

Таким чином, суд приходить до висновку, що встановлення максимальних роздрібних цін стосується лише тютюнових виробів, а не алкогольних напоїв чи інших підакцизних товарів, що прямо слідує зі змісту статті 220 Податкового кодексу України, яка регулює особливості обчислення податку з тютюнових виробів за адвалорними ставками та статті 221 Податкового кодексу України щодо особливостей обчислення податку з тютюнових виробів.

Суд зазначає, що відповідальність за порушення суб'єктами господарювання вищевказаних норм передбачено статтею 17 Закону №481/95-ВР, а саме у разі роздрібної торгівлі тютюновими виробами за цінами, вищими від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких тютюнових виробів, збільшеними на суми акцизного податку з реалізації через роздрібну торговельну мережу тютюнових виробів, - 100 відсотків вартості наявних у суб'єкта господарювання тютюнових виробів, але не менше 10000 гривень.

Відповідно до п.п.213.1.9. п. 213.1. ст. 213 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування акцизного податку є операції з реалізації субєктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Підпункт 215.3.10 пункту 215.3 статті 215 Податкового кодексу України встановлює, що для пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, реалізованих відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, ставка податку становить 5 відсотків.

Оскільки відповідно до п.п.14.1.4 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України акцизний податок - це непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції), то 5 відсотків акцизного податку має бути включено до вартості тютюнових виробів з урахуванням податку на додану вартість, які реалізовуються в роздрібній торгівлі.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України для податку на додану вартість визначається база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг, виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обовязкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Разом з цим, п.п.214.1.4 п. 214.1 ст. 214 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування акцизного податку є вартість (з податком на додану вартість) підакцизних товарів, що реалізовані суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі.

Таким чином, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг з ПДВ включає загальнодержавні податки та збори (в т. ч. акцизний податок) (п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України), а базою оподаткування акцизного податку з роздрібного продажу підакцизних товарів є вартість (з податком на додану вартість) підакцизних товарів (п.п.214.1.4 п. 214.1 ст. 214 Податкового кодексу України).

З метою забезпечення єдиного підходу до застосування зазначених норм вищевказаних норм Податкового кодексу України, Державна фіскальна служба України, листом від 20 січня 2015 року №1519/7/99-99-19-03-03-17, доведено до платників податків, що роздрібна ціна тютюнових виробів, що реалізується в роздрібній торгівельній мережі та вище якої не може здійснюватись їх продаж, формується наступним чином:

Обчислення граничної роздрібної ціни тютюнових виробів (ГРЦТВ): ГРЦТВ= максимальна Роздрібна ціна (МРЦ) :100 х 105.

Фактична роздрібна ціна, за якою продають тютюнові вироби (ФРЦТВ) має дорівнювати або бути меншою, ніж ГРЦТВ.

Якщо суб'єкти господарювання, що здійснюють роздрібний продаж тютюнових виробів, зареєстровані платниками ПДВ, то ФРЦТВ обчислюється таким чином:

ФРЦТВ = (РЦТВ : 100 х 120) : 100 х 105, де

РЦТВ - роздрібна ціна тютюнових виробів без ПДВ.

В даному випадку гранична роздрібна ціна однієї пачки цигарок "Прима класична" становить - 14,29 грн. (максимально роздрібна ціна, встановлена виробником) : 100 х 105 = 15,00 грн.

Таким чином, максимальна роздрібна ціна однієї пачки сигарет "Прима класична" виробництва АТ "Імперіал тобакко Продакшн Україна", маркованої маркою акцизного податку МАП 26 ААТЇ 837202 ТВБФ 16/3, має становити не більше 15,00 грн.

Суд зазначає, що позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що під час перевірки на реалізації дійсно знаходилась одна пачка цигарок марки "Прима класична", яка була закуплена за ціною 14,29 грн. та, враховуючи 5% акцизний збір, реалізовувалась за ціною 15,00 грн. Однак, зауважує, що їй невідомо походження цінника на даній пачці з надписом 15,50 грн., оскільки всі інші пачки цигарок даної марки реалізовувались за ціною 15,00 грн.

Відповідно статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України не виключає обов'язок позивача доведення тих обставин, на які він посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Частинами 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, суд зазначає, що положення частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України не звільняють позивача від обов'язку доводити суду ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Згідно зі ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Звертаючись до адміністративного суду з позовом, позивач має надати переконливі документальні докази на підтвердження обставин, із наявністю яких він пов'язує неправомірність рішень, дій або бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Так, предметом позову як вимоги про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу. Підстави позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. До підстав позову входять лише юридичні факти, тобто ті, з якими норми матеріального права пов'язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов'язків суб'єктів спірного матеріального правовідношення.

При цьому, в контексті статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, суд має встановити всі фактичні обставини справи, якими обумовлено звернення позивача до суду, перевірити підтвердження їх наявності належними та допустимими доказами та надати їм відповідну правову оцінку.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, змагальність сторін.

Однак суд звертає увагу, що жодних доказів на підтвердження факту реалізації пачки сигарет "Прима класична" виробництва АТ "Імперіал тобакко Продакшн Україна", маркованої маркою акцизного податку МАП 26 ААТЇ 837202 ТВБФ 16/3, саме за ціною 15,00 грн. до суду не було надано, про причини ненадання таких доказів чи їх відсутності у позивача не вказано.

Суд зазначає, що у розглядуваній справі єдиним доказам на підтвердження факту реалізації саме пачки сигарет є фіскальний чек, який було долучено до матеріалів перевірки та копію якого додано до матеріалів справи, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Згідно зі статтею 8 цього Закону форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг облік розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов'язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій або використанням розрахункових книжок, встановлюються органами доходів і зборів.

Пунктом 1 Розділу ІІ Положення про форму і зміст розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 за №220/28350 (далі - Положення №16) встановлено, що фіскальний касовий чек на товари (послуги) (далі - касовий чек) - це розрахунковий документ, надрукований реєстратором розрахункових операцій при проведенні розрахунків за продані товари (надані послуги).

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення №13 касовий чек повинен містити такі обовязкові реквізити: найменування господарської одиниці; адресу господарської одиниці; для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ, - індивідуальний податковий номер платника ПДВ, який надається згідно з Кодексом; перед номером друкуються великі літери "ПН; для СГ, що не є платниками ПДВ, - податковий номер або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку у паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта), перед яким друкуються великі літери "ІД" (ідентифікаційні дані); якщо кількість придбаного товару (обсяг отриманої послуги) не дорівнює одиниці виміру, - кількість, вартість придбаного товару (отриманої послуги); вартість одиниці виміру товару (послуги); назва товару (послуги); літерне позначення ставки ПДВ праворуч від надрукованої вартості товару (послуги) (для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ); позначення форми оплати (готівкою, електронним платіжним засобом, у кредит, тощо) та суму коштів за цією формою оплати; загальну вартість придбаних товарів (отриманих послуг) у межах чека, перед якою друкується слово "СУМА" або "УСЬОГО"; для СГ, що зареєстровані як платники ПДВ, - окремим рядком літерне позначення ставки ПДВ, розмір ставки ПДВ у відсотках, загальну суму ПДВ за всіма зазначеними в чеку товарами (послугами), на початку рядка друкуються великі літери "ПДВ"; для СГ роздрібної торгівлі, що здійснюють реалізацію підакцизних товарів та зареєстровані платниками акцизного податку (СГ, що зареєстровані платниками іншого податку, крім ПДВ), - окремим рядком розмір ставки такого податку, загальну суму такого податку за всіма зазначеними в чеку товарами (послугами), на початку рядка друкується назва такого податку. У реквізиті "Акцизний податок" його назва наводиться згідно з Кодексом. За потреби дозволяється використовувати скорочення; порядковий номер касового чека, дату (день, місяць, рік) та час (година, хвилина) проведення розрахункової операції; фіскальний номер реєстратора розрахункових операцій, перед яким друкуються великі літери "ФН"; напис "ФІСКАЛЬНИЙ ЧЕК" та найменування або логотип виробника.

Отже, суд зазначає, що обов'язковим реквізитом фіскального чеку, окрім інших, є найменування товару (послуги), а тому фіскальний чек є належним доказом придбання товару.

З аналізу фіскального чеку від 22.12.2016 № суд приходить до висновку, що перевіряючими було придбано одну пачку сигарет Пріма БФ за ціною 15,50 грн., до якої включено ПДВ у сумі 0,00 грн. та акцизний податок 0,74 грн., а тому фактична роздрібна ціна за вказаний товар складає 15,50 грн.

Як було вище зазначено, максимальна роздрібна ціна на пачку сигарет "Прима класична" виробництва АТ "Імперіал тобакко Продакшн Україна", маркованої маркою акцизного податку МАП 26 ААТЇ 837202 ТВБФ 16/3, з урахування акцизного податку має становити не більше 15,00 грн., в той же час перевіркою встановлено факт реалізації даної пачки сигарет по ціні 15,50 грн., тобто більше граничної роздрібної ціни, чим порушено вимоги статті 11-1 Закону №481/95-ВР.

Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно пояснень продавця ОСОБА_4 від 22.12.2016, яка працювала продавцем в магазині-кафетерії ФОП ОСОБА_1, остання пояснила, що продано пачку цигарок Прима б/ф по ціні 15,50 грн., на пачці зазначена ціна 14,29 грн., чек видано. При цьому, дану пачку реалізовано дорожче у звязку із надходженням нової партії цигарок.

Отже, матеріалами справи спростовуються доводи позивача щодо продажу даної пачки цигарок саме за ціною 15,00 грн.

З приводу тверджень позивача про порушення відповідачем процедури проведення фактичної перевірки, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (п.п.75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин:

у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;

у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування;

неподання суб'єктом господарювання в установлений законом строк обов'язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;

у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального;

у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3;

у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити субєкта (прізвище, імя, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса обєкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки (абз. 5 п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України).

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення (абз. 7 п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України).

Таким чином, платник податків, який вбачає процедурні порушення у діях контролюючого органу щодо організації, призначення та проведенні перевірки, має захищати свої права шляхом не допуску працівників контролюючого органу до перевірки.

Суд звертає увагу, що з направлень на перевірку від 21.12.2016 №2871, №2872, що були надані до суду відповідачем, вбачається, що останні разом з службовими посвідченнями та наказом про проведення фактичної перевірки були надані продавцю ОСОБА_4, що підтверджується підписом останньої на вказаних направленнях, тобто перевіряючих було допущено до проведення перевірки.

Суд зазначає, що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та/або проведенні фактичної перевірки, у зв'язку з чим, за умови такого допуску, підставою для скасування рішення (прийнятого за результатами перевірки) може бути лише неправильність його прийняття по суті, а не власне процедурні порушення, зокрема, відсутність підстав для призначення перевірки, на чому наполягає позивач, а тому доводи позивача в цій частині є безпідставними.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду суб'єкт владних повноважень доказав суду належними, допустимими та достатніми доказами факт вчинення позивачем правопорушення, правомірність застосування до нього фінансових санкцій та правильність визначення міри відповідальності (суму штрафу, що застосований до позивача, визначено податковим органом у мінімальному розмірі, що передбачений законом).

Водночас позивач, всупереч наведеним вимогам, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірності оскаржуваного рішення.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 14, 69-71, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Балаклицький А. І.