Справа № 813/1998/16
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 квітня 2017 року Справа № 876/1584/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мікули О.І.,

суддів Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Національної поліції України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Департаменту кіберполіції Національної поліції України про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - Національної поліції України, Департаменту кіберполіції Національної поліції України, в якому просив (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог) визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України від 20 квітня 2016 року №250 о/с про скасування пункту наказу Національної поліції України №156 о/с від 14 березня 2016 року в частині призначення ОСОБА_1 , інспектором відділу протидії кіберзлочинам у Львівській області Карпатського управління кіберполіції Департаменту кіберполіції; поновити лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора Департаменту кіберполіції національної поліції України та стягнути з Національної поліції України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2016 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Національної поліції України від 20 квітня 2016 року №250 о/с про скасування пункту наказу Національної поліції України №156 о/с від 14 березня 2016 року в частині призначення ОСОБА_1 , інспектором відділу протидії кіберзлочинам у Львівській області Карпатського управління кіберполіції Департаменту кіберполіції. Поновлено ОСОБА_1 в Національній поліції України на посаді інспектора відділу протидії кіберзлочинам у Львівській області Карпатського управління кіберполіції Департаменту кіберполіції Національної поліції України з 20 квітня 2016 року. Стягнено з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 10597,39 грн. без урахування сум обов`язкових до сплати податків та внесків.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач - Національна поліція України оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінку тому факту, що на момент призначення позивача на посаду поліцейського 14 березня 2016 року і під час перебування на службі в поліції, останній проходив службу у Збройних силах України, отримував грошове забезпечення та користувався усіма правами, визначеними Законом України Про військовий обов`язок і військову службу та Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, що суперечить вимогам ст.66 Закону України Про Національну поліцію та ст.25 Закону України Про запобігання корупції. Апелянт звертає увагу на те, що грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби Департаменту кіберполіції НП України виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення, тому, враховуючи той факт, що позивач проходив службу на посаді інспектора відділу протидії кіберзлочинам у Львівській області Карпатського управління кіберполіції, середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню з Департаменту кіберполіції НП України. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Представник апелянта (відповідача) Національної поліції України Здинянчин Р.Т. у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник відповідача Департаменту кіберполіції Національної поліції України - Здор Н.М. подала письмові пояснення, у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача Тимчук С.І. подали заперечення на апеляційну скаргу, у судовому засіданні не погодилися з доводами апеляційної скарги і вважають, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 13 січня 2015 року по 05 березня 2016 року позивач проходив службу в Збройних силах України.

В період з 28 березня 2015 року по 05 березня 2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичні операції, забезпечення її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Восени 2015 року відповідно до поданого командуванню Збройних сил України рапорту, позивач відбув у відрядження в м.Львів для здачі тестів на вступ до Національної поліції України.

Згідно з наказом МВС України від 15 жовтня 2015 року №1251 Про проведення конкурсу на заміщення вакантних посад старших інспекторів, інспекторів і спеціальних агентів інформаційних технологій міжрегіонального територіального органу Департаменту кіберполіції Національної поліції України, наказом Національної поліції України від 14 березня 2016 року №156 о/с ОСОБА_1 призначений на посаду інспектора відділу протидії кіберзлочинам у Львівській області Карпатського управління кіберполіції Депараменту кіберполіції Національної поліції України, йому установлено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 посадовий оклад у розмірі 2500 грн. та присвоєно спеціальне звання лейтенант поліції.

Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 30 березня 2016 року №78 о/с, на підставі листа Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України від 01 березня 2016 року №633/12/3/01-2016 Про організацію первинної професійної підготовки (спеціалізації) працівників підрозділів Департаменту кіберполіції НП та наказу Харківського національного університету внутрішніх справ від 30 березня 2016 року №195 Про затвердження Положення про організацію навчального процесу на курсах первинної професійної підготовки (спеціалізації) працівників Департаменту кіберполіції ХНУВС позивача зараховано слухачем центру післядипломної освіти Харківського національного університету внутрішніх справ за програмою первинної професійної підготовки (спеціалізації) працівників підрозділів Департаменту кіберполіції.

Згідно з витягом з Наказу Міністерства оборони України №110 від 19 квітня 2016 року ОСОБА_1 , заступника командира мінометної батареї по роботі з особовим складом 3 механізованого батальйону, звільнено Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №43 від 26 березня 2016 року, вважати таким, що з 19 квітня 2016 року справи та посаду здав; з 19 квітня 2016 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини.

17 травня 2016 року позивач звернувся у бухгалтерію Департаменту кіберполіції для оформлення документів для виплати заробітної плати, проте зі слів бухгалтера дізнався, що його звільнено наказом Національної поліції України.

16 червня 2016 року Департамент кіберполіції на запит ОСОБА_1 повідомив його про те, що з метою недопущення порушення Закону України Про запобігання корупції Національною поліцією України винесено наказ від 20 квітня 2016 року №250 о/с, яким скасовано пункт наказу Національної поліції України від 14 березня 2016 року №156 о/с у частині призначення ОСОБА_1 інспектором відділу протидії кіберзлочинам у Львівській області Карпатського управління кіберполіції Департаменту кіберполіції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при призначенні позивача на посаду інспектора відділу протидії кіберзлочинам у Львівській області Карпатського управління кіберполіції Депараменту кіберполіції Національної поліції України жодних законодавчо встановлених застережень чи обмежень щодо ОСОБА_1 у відповідачів не було, оскільки було прийнято наказ про призначення, крім того, останній зарахований слухачем центру післядипломної освіти Харківського національного університету внутрішніх справ за програмою первинної професійної підготовки (спеціалізації) працівників підрозділів Департаменту кіберполіції, крім того, 25 березня 2016 року вступив в дію Указ Президента України №115/2016 Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року №607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15, на підставі якого наказом №43 від 26 березня 2016 року командира Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, позивача було звільнено в запас, а тому оскаржуваний наказ Національної поліції України від 20 квітня 2016 року №250 о/с про скасування пункту наказу Національної поліції України №156 о/с від 14 березня 2016 року в частині призначення ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню, а належним способом захисту порушеного права позивача є його поновлення на посаді інспектора відділу протидії кіберзлочинам у Львівській області Карпатського управління кіберполіції Депараменту кіберполіції Національної поліції України з 20 квітня 2016 року та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України Про Національну поліцію №580-VІІІ визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Згідно зі ст.47 Закону України Про національну поліцію призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України. У разі проведення конкурсу для визначення кандидата для призначення на відповідну посаду призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції згідно з номенклатурою посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України, та відповідно до результатів конкурсу. Призначення на посади курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, здійснюють керівники таких закладів.

Ст.48 Закону України Про Національну поліцію передбачає порядок призначення на посади поліцейських, а саме: призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у ст.47 цього Закону. Накази про зарахування поліцейських курсантами, слухачами денної форми навчання до вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, є підставою для звільнення таких осіб зі штатних посад, які вони займають в органах (закладах, установах) поліції. Випускники вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, після закінчення навчання призначаються на посади в органах (закладах, установах) поліції наказами посадових осіб поліції, зазначених у ст.47 цього Закону. Перед вибуттям до нового місця служби поліцейський має здати посаду: здати всю службову документацію, спеціальні засоби, зброю, матеріальні цінності, закріплені за поліцейським, не пізніше ніж через місяць від дня одержання органом (закладом, установою) витягу з наказу про переміщення по службі. До зазначеного строку не зараховується час перебування поліцейського у відпустці, відрядженні, на лікарняному.

Відповідно до ч.2 ст. 56 Закону України Про Національну поліцію службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.61 Закону України Про Національну поліцію на поліцейських поширюються обмеження, визначені Законом України Про запобігання корупції, цим та іншими законами України.

Не може бути поліцейським: 1)особа, визнана недієздатною або обмежено дієздатною особою; 2)особа, засуджена за умисне вчинення тяжкого та особливо тяжкого злочину, у тому числі судимість якої погашена чи знята у визначеному законом порядку; 3)особа, яка має непогашену або незняту судимість за вчинення злочину, крім реабілітованої; 4)особа, щодо якої було припинено кримінальне провадження з нереабілітуючих підстав; 5)особа, до якої були застосовані заходи адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією; 6)особа, яка відмовляється від процедури спеціальної перевірки під час прийняття на службу в поліції або від процедури оформлення допуску до державної таємниці, якщо для виконання нею службових обов`язків потрібен такий допуск; 7)особа, яка має захворювання, що перешкоджає проходженню служби в поліції. Перелік захворювань, що перешкоджають проходженню служби в поліції, затверджується Міністерством внутрішніх справ України спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я; 8)особа, яка втратила громадянство України та/або має громадянство (підданство) іноземної держави, або особа без громадянства; 9) особа, яка надала завідомо неправдиву інформацію під час прийняття на службу в поліції.

Відповідно до ст.66 Закону України Про національну поліцію, поліцейський не може під час проходження служби займатися іншою оплачуваною діяльністю, крім науково-педагогічної, наукової або творчої.

Згідно зі ст.25 Закону України Про запобігання корупції особам, зазначеним у пункті 1 ч.1 ст.3 цього Закону, забороняється: займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України; входити до складу правління, інших виконавчих чи контрольних органів, наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку (крім випадків, коли особи здійснюють функції з управління акціями (частками, паями), що належать державі чи територіальній громаді, та представляють інтереси держави чи територіальної громади в раді (спостережній раді), ревізійній комісії господарської організації), якщо інше не передбачено Конституцією або законами України.

Обмеження, передбачені частиною першою цієї статті, не поширюються на депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатів місцевих рад (крім тих, які здійснюють свої повноваження у відповідній раді на постійній основі), членів Вищої ради юстиції (крім тих, які працюють у Вищій раді юстиції на постійній основі), народних засідателів і присяжних.

Як вбачається з матеріалів справи, при призначенні позивача на посаду інспектора відділу протидії кіберзлочинам у Львівській області Карпатського управління кіберполіції Депараменту кіберполіції Національної поліції України жодних застережень чи обмежень визначених Законом України Про запобігання корупції не було, що підтверджується наказом Національної поліції України від 14 березня 2016 року №156 о/с.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач був зарахований слухачем центру післядипломної освіти Харківського національного університету внутрішніх справ за програмою первинної професійної підготовки (спеціалізації) працівників підрозділів Департаменту кіберполіції.

Відповідно до ст.77 Закону України Про Національну поліцію поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6)у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7)за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Колегія суддів звертає увагу на те, що жодна з вищевказаних підстав звільнення зі служби в поліції не зазначена як підстава звільнення позивача в оскаржуваному наказі Національної поліції України від 20 квітня 2016 року №250 о/с, як і не зазначено підстави прийняття оскаржуваного наказу взагалі.

Підставою прийняття наказу Національної поліції України від 20 квітня 2016 року №250 о/с про скасування пункту наказу Національної поліції України №156 о/с від 14 березня 2016 року в частині призначення ОСОБА_1 , інспектором відділу протидії кіберзлочинам у Львівській області Карпатського управління кіберполіції Департаменту кіберполіції стало те, що на час призначення на посаду поліцейського, позивач проходив службу у Збройних Силах України.

Разом з тим, 25 березня 2016 року вступив у дію Указ Президента України №115/2016 Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року №607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15.

На підставі цього Указу Президента України, наказом №43 від 26 березня 2016 року командира Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, позивача ОСОБА_1 звільнено в запас.

У ході судового розгляду у суді першої інстанції встановлено, що службове розслідування за фактом проходження служби ОСОБА_1 у Збройних силах України на час подачі документів для проходження конкурсу та призначення на посаду поліцейського не було проведено, жодних осіб не було притягнуто до відповідальності; цього ж факту не спростовано в суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що ОСОБА_1 відраховано зі складу слухачів Харківського національного університету внутрішніх справ з 08 червня 2016 року наказом №158 о/с від 10 червня 2016 року на підставі наказу Національної поліції України від 20 квітня 2016 року №250 о/с, тобто до 08 червня 2016 року позивач рахувався слухачем Харківського національного університету внутрішніх справ, хоча ще наказом від 20 квітня 2016 року №250 о/с був звільнений з органів поліції.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність прийняття наказу Національної поліції України від 20 квітня 2016 року №250 о/с про скасування пункту наказу Національної поліції України №156 о/с від 14 березня 2016 року в частині призначення ОСОБА_1 та його скасування, а тому належним способом захисту порушеного права позивача є поновлення його з 20 квітня 2016 року (дати протиправного звільнення) на посаді інспектора відділу протидії кіберзлочинам у Львівській області Карпатського управління кіберполіції Департаменту кіберполіції.

Ч.1 ст.71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як встановлено судом першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, відповідач не довів правомірність своїх дій щодо звільнення ОСОБА_2 з займаної посади, покликання відповідача на дотримання ним вимог законодавства, яке регулює порядок проходження служби в Національній поліції України спростовані позивачем та не знайшли свого підтвердження в ході розгляду цієї справи.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Судом першої інстанції здійснено правильний розрахунок суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати, наказу МВС України від 06 квітня 2016 року № 260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання» з врахуванням Наказу Національної поліції України від 20 квітня 2016 року №250 о/с та довідки про грошове забезпечення позивача від 07 листопада 2016 року №49/16 (кількість календарних днів становить- 248 (з 20 квітня 2016 року по 23 грудня 2016 року) х 101,05 грн. (середньоденний розмір грошового забезпечення позивача) = 25060, 40 грн.; від цієї суми відраховано соціальну допомогу в сумі 909,00 грн. та 773,33 грн., виплачену Пустомитівським районним центром зайнятості, та грошові виплати у розмірі 12780,68 грн., виплачені Військовою частиною НОМЕР_2 / НОМЕР_3 ); тому правильно визначено розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу - 10597,39 грн. без урахування сум обов`язкових до сплати податків та внесків.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції помилково стягнув на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 10597,39 грн. з іншої юридичної особи - Національної поліції України, хоча грошове забезпечення здійснювалося безпосередньо Департаментом кіберполіції Національної поліції України, що стверджується довідкою про доходи ОСОБА_1 від 07 листопада 2016 року №49/16, виходячи з наступного.

Так, ст.13 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції.

Відповідно до п.1 р.І Положення про Департамент кіберполіції Національної поліції України, затвердженого наказом Національної поліції України від 10 листопада 2015 року №85, Департамент кіберполіції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції України.

Згідно з п.5 р.V Положення Департамент є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України та банківських установах, має печатку із зображенням Державного Герба України, своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, інші печатки та штампи (за потреби), бланки зі своєю повною та скороченою назвами, необхідні для здійснення поточної діяльності.

Відповідно до п.7 р.І наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання» грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.

Враховуючи те, що позивач проходив службу на посаді інспектора відділу протидії кіберзлочинам у Львівській області Карпатського управління кіберполіції Департаменту кіберполіції НП України, грошове забезпечення йому нараховувалося Департаментом кіберполіції НП України, а не Національною поліцією України, що також підтверджується довідкою про доходи ОСОБА_1 від 07 листопада 2016 року № 49/16, долученою до матеріалів справи, тому середній заробіток за час вимушеного прогулу необхідно стягнути саме з Департаменту кіберполіції Національної поліції України, у зв`язку з чим колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги в цій частині підставними.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи, правильно застосував норми матеріального права, за винятком норм матеріального права щодо органу, з якого необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, а тому відповідно до вимог ч.1 п.1 ст.201 КАС України апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а оскаржувану постанову в цій частині змінити.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, ч.1 п.1 ст.201, ст. 205, 206, 254 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Національної поліції України задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2016 року у справі № 813/1998/16 змінити, виклавши абзац четвертий резолютивної частини в такій редакції:

«Стягнути з Департаменту кіберполіції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 10597 (десять тисяч п`ятсот дев`яносто сім) грн. 39 коп. без урахування сум обов`язкових до сплати податків та внесків».

У решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді: А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик

Повний текст постанови виготовлено 10 квітня 2017 року.