Справа № 826/4492/17
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2017-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

03 квітня 2017 року м. Київ № 826/4492/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрянської Я.І., ознайомившись із позовною заявою і доданими до неї матеріалами

за позовомОСОБА_1,
доГоловного управління Національної поліції у м. Києві, атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у м. Києві, апеляційної атестаційної комісії північного регіону,
проскасування наказу та поновлення на роботі,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві, атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у м. Києві, апеляційної атестаційної комісії північного регіону про скасування наказу та поновлення на роботі.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1, суд дійшов висновку, що адміністративний позов подано після закінчення строків, установлених законодавством України.

Так, відповідно до статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, позивач просить визнати незаконним звільнення з посади, поновити на посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути моральну шкоди.

Вказує, що 26.02.2016 його звільнено з посади поліцейського батальйону, відповідно до наказу № 175 о/с від 26.02.2016.

Разом з тим, до матеріалів справи долучено копію трудової книжки, зі змісту якої вбачається, що 01.03.2016 позивач звільнений зі служби в поліції.

Із адміністративним позовом позивач звернувся до суду 07.12.2016. Отже, позивачем пропущено строк звернення до суду встановлений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Клопотання про поновлення строку звернення до суду позивач надав зазначивши, що в період з 30.02.2016 по 20.03.2017 перебував поза межами м. Києва, а саме в с. Івановичі Черняхівського району Житомирської області, де здійснював догляд за своєю матір'ю ОСОБА_2, оскільки остання дуже хворіє та потребує стороннього догляду.

Згідно зі статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

У розумінні цієї статті поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об'єктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.

Однак, навіть з урахування того, що з 30.02.2016 по 20.03.2017 позивач доглядав за своєю матір'ю вказані обставини не є належним доказом пропущення строку з 20.03.2017 по день звернення до суду.

В той же час, судом встановлено, що в провадженні суду перебувала справа № 826/19233/16 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про скасування наказу та поновлення на роботі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2016 адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі статей 99, 100, 107 Кодексу адміністративного судочинства України.

В той же час, у вказаному вище рішенні судом встановлено, що відповідно до копії атестаційного листа від 30.12.2015 вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений з результатами тестування 13.01.2016, про що свідчить його підпис на атестаційному листі (тобто на той момент позивач був вже обізнаний зі змістом наказу про звільнення).

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду м. Києва від 06.02.2017 аеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2016 року - без змін.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до атестаційного листа позивач 13.01.2016 був ознайомлений із результатами висновку атестаційної комісії, відповідно до якого він визнаний таким, що не відповідає займаній посаді та підлягає звільненню, через службову відповідність, про що є відповідний підпис.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.03.2017 відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2017 у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в місті Києві про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В той же час, суд зазначає, що відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. (ч.1)

Відповідно до Науково-практичного коментаря Кодексу адміністративного судочинства України (О. М. Пасенюк (кер. авт. кол.), О. Н. Панченко, В. Б. Аверянов [та ін.]; за заг. ред. О. М. Пасенюка. - К.: Юрінком Інтер, 2009. - 704 с.) відповідно до частин першої і четвертої коментованої статті 72 КАС України за визначених ними умов не належить доказувати обставини, встановлені в іншому судовому рішенні, що набрало законної сили. Обставини вважаються встановленими в іншому судовому рішенні, якщо про це зазначено у мотивувальній чи резолютивній частинах цього рішення.

Існування такої підстави звільнення від доказування обумовлено тим, що особа, яка мала можливість спростовувати ту чи іншу обставину в іншому (адміністративному, цивільному, господарському) процесі і не зробила цього, не може спростовувати цю обставину і при розгляді адміністративної справи.

Тобто, оскільки ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2016 встановлено той факт, що ОСОБА_1 був ознайомлений з результатами тестування 13.01.2016, про що свідчить його підпис на атестаційному листі (тобто на той момент позивач був вже обізнаний зі змістом наказу про звільнення).

А тому позивачем, в межах адміністративної справи № 826/4492/17 навести обставини, які б слугували на обґрунтування порушеного строку, однак ОСОБА_1 не навів достатніх підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Отже, в силу приписів статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем пропущений строк звернення до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Суд також звертає увагу на те, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, позовна заява підлягає залишенню без розгляду на підставі статей 99, 100, 107 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що він не позбавлений можливості повторно звернутися до суду із вказаним позовом, обґрунтувавши причини пропуску встановленого Кодексом адміністративного судочинства України строку звернення до суду.

З огляду на викладене, керуючись статтями 99, 100, 107 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.

2. Позовну заяву із додатними до неї матеріалами надіслати позивачеві.

3. Повідомити позивача, що особа, позовна заява якої залишена без розгляду, після усунення підстав, з яких заява була залишена без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Я.І. Добрянська