Справа № 756/15833/16-а
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2017-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 квітня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Житомирі Департаменту патрульної поліції на постанову Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Житомирі Департаменту патрульної поліції, інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Житомирі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Мороза Андрія Сергійовича про скасування постанови від 02.12.2016 р. про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року, ОСОБА_2 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Управління патрульної поліції у м. Житомирі Департаменту патрульної поліції, інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Житомирі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Мороза Андрія Сергійовича про скасування постанови від 02.12.2016 р., в якому просить визнати дії інспектора роти № 3 батальйону УПП у м. Житомирі ДПП лейтенанта поліції Мороза А.С. щодо складання постанови від 02.11.2016 р. незаконними та скасувати її, а також зобов'язати УПП у м. Житомирі внести зміни до бази даних про здійснення ним правопорушень передбачених ч. 2 ст. 36, ч. 5, ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Свої вимоги мотивує тим, що постановою серії АР № 721601 від 02.12.2016 р. інспектора роти № 3 батальйону УПП в м. Житомирі ДПП лейтенанта поліції Мороз А.С. по справі про адміністративне правопорушення від 02.12.2016 р., і його було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п.п. 2.9в та 2.4а ПДР за ч. 1 ст. 126, ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 36 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 425 грн., так як приблизно о 19 год. 40 хв. рухався на автомобілі «Toyota - RAV 4» д/н НОМЕР_1, на 115 км. автодороги «Київ-Чоп» в напрямку м. Києва та був зупинений інспектором Мороз А.С. При цьому інспектор поліції звинуватив у порушенні користування зовнішніми освітлювальними приладами, а саме керуванням автомобілем в темну пору доби з не освітленим номерним знаком. Після того як позивач дізнався про недолік, керуючись п. 2.3 (б) ПДР , усунув причини несправності (відійшов контакт), та виправив його.

Також позивач вказує, що відносно нього у оскаржуваній постанові серія АР № 721601 від 02.12.2016 р. ІПП Морозом А.С. вказано, що позивач скоїв правопорушення передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП «Порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами». Але він не їхав в автомобілі у мотошоломі та на момент зупинки інспектором, був пристебнутий ременем безпеки. При цьому з'ясувавши, що позивач «нібито не виконує вимоги інспектора», останній вимагав надати поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та у подальшому до вписав порушення ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 позов задоволено частково.

Визнано дії інспектора роти № 3 батальйону УПП у м. Житомирі ДПП лейтенанта поліції Мороза А.С. щодо складання постанови серії АР № 721601 від 02.12.2016 р. незаконними.

Скасувано постанову інспектора роти № 3 батальйону УПП у м. Житомирі ДПП лейтенанта поліції Мороза А.С. серії АР № 721601 від 02.12.2016 р. про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 425 грн. за адміністративні правопорушення, що передбачене ч. 2 ст. 36, ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 36, ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП- закрито.

В іншій частині - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а постанова суду - скасуванню з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що 02.12.2016 року інспектором роти № 3 батальйону УПП у м. Житомирі ДПП Морозом А.С. було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 721601 від 02.12.2016 р., згідно якої ОСОБА_2 02.12.2016 року о 19:40 год. на 115 км автодороги Київ-Чоп рухався на автомобілі «Toyota RAV 4» з неосвітленим номерним знаком, а також без полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.п. 2.9.в та 2.4.а ПДР України, у зв'язку з чим його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП, ч. 1 ст. 126 КУпАП, ч. 2 ст. 36 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129,

статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Інструкції, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що системний аналіз вищевказаних норм чинного законодавства України дає підстави для висновку про те, що відповідач діяв у межах та у спосіб передбачені чинним законодавством України, а постанова про адміністративне правопорушення серії ПС2 №897563 за формою відповідає вимогам ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ст. 32 вказаного Закону поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: 1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) якщо особа перебуває на території чи об'єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; 5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; 6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об'єктом вчинення правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупинити транспортний засіб, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.12.2016 року об 19:40 позивач по автодорозі Київ - Чоп на 115 км. напрямку м. Києва керував автомобілем Toyota RAV 4 д.н.з НОМЕР_2 з неосвітленим у темну пору доби державним номерним знаком та не надав поліс обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно п. 2.9 п.п. «в» ПДР України водієві забороняється: керувати транспортним засобом, не зареєстрованим у Державтоінспекції, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов'язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений номерний знак (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що інспектор поліції звинуватив позивача у порушенні користування зовнішніми освітлювальними приладами, а саме керуванням автомобілем в темну пору доби з не освітленим номерним знаком.

Після чого позивач дізнавшись про недолік, керуючись п. 2.3 (б) ПДР , усунув причини несправності (відійшов контакт), та виправив його.

На підставі вище зазначеного колегія суддів зазначає, що позивачем не заперечується та підтверджується порушення п. 2.3 (б) ПДР.

Окрім зазначеного вище, згідно п.2.4 «а» ПДР України на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих правил, а також передати для перевірки документи, зазначені в п.2.1.

Відповідно до п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв'язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків і (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий Державтоінспекцією МВС; г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил; ґ) поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Таким чином, оскільки приписи ч. 1 ст. 126 КУпАП визначають керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки поліс (договір) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), самостійним складом правопорушення.

Щодо посилання позивача на те , що він є учасником бойових дій, посвідчення серія НОМЕР_3 від 25.09.2015 року та згідно п.1 ст. 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звільнений від обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності на території України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.2 ч. 21.2 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якими визначено, що контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Відповідно до ч.ч. 21.3, 21.4 зазначеного вище Закону України, при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий адміністративний суд у справі № 753/457/16-а.

Окрім зазначеного вище колегія суддів звертає увагу на положення ст. 13 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV, передбачено, що учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Відповідно до реєстраційних документів на транспортний засіб Toyota RAV 4 д.н.з НОМЕР_2, власником даного транспортного засобу являється ОСОБА_4, а позивач лише керував даним транспортним засобом і не являється власником даного транспортного засобу.

Таким чином, позивач відповідно до п. 2.1 ПДР повинен був мати при собі поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та відповідно до п 2.4 ПДР мав пред'явити для перевірки зазначений документ.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем на підтвердження зазначеного вище надано копію диску з відеофіксацією зазначеної вище події від 02.12.2016 року, а саме: відеозапис від 02.12.2016 року час початку фіксації 19 год. 40 хв. (12 хв. 53 с.), від 02.12.2016 рку час почастку 19 год. 53 хв. (01 хв. 01 с.), від 02.12.2016 року час початку 19 год. 55 хв. (1 хв. 40 с.).

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на посилання відповідача, що у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності серії АР №721601 від 02.12.2016 допущено описку, а саме зазначено п.5 замість п.6 ст. 121 КУпАП

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують Правила.

Дія учасників дорожнього руху не повинна створювати перешкоду дш руху інших учасників. Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 3353-ХІІ (зі змінами та доповненнями) та п. 1.3 Правил дорожнього руху передбачено, ще учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватись вимог Закону України «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 2.3 Правил передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього рух; водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміни і не відволікатись від керування транспортним засобом. Особи, які порушують Правила, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством (п. 1.9 Правил).

Відповідачем в діях позивача було встановлено наявність адміністративного правопорушення.

За результатами розгляду адміністративної справи та з метою припинення вказаного правопорушення, а також забезпечення дотримання вимог Правил дорожнього руху до позивача було застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 425 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.

Згідно ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення - акт органів адміністративної юрисдикції, яким вирішується питання про наявність в діях правопорушника складу адміністративного правопорушення та застосування до нього мір адміністративного стягнення, тобто постанова повинна містити прийняте по справі рішення. Також постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; викладення обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Статтею 284 КУпАП передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення є рішення, яким встановлюється вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, в скоєнні правопорушення та призначається міра адміністративного стягнення.

На підставі вище зазначеного колегія суддів приходить до висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення від 02.12.2016 відповідає вище переліченим вимогам, а тому позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до діючого законодавства, адміністративне стягнення накладено уповноваженою посадовою особою на підставі встановлення в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції невповній мірі досліджено всі обставини справи у зв'язку з чим суд першої інстанці дійшов до помилкового висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому постанова Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Житомирі Департаменту патрульної поліції - задоволити.

Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Житомирі Департаменту патрульної поліції, інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Житомирі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Мороза Андрія Сергійовича про скасування постанови від 02.12.2016 р. про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 11 квітня 2017 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Твердохліб В.А.

Бужак Н.П.