Справа № 813/418/17
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 року справа № 813/418/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Братичак У.В.,

секретар судового засідання Бугара М.Р.,

за участю:

представника позивача Марків Х.Р.,

представників відповідача Боднар Л.Б., Жеребецького Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Родина" до Стрийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

позивач звернувся в суд з позовом до Стрийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області та з врахуванням уточнення позовних вимог просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення № від 16.01.2017 р. в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 776703 грн. разом із нарахованою сумою штрафних санкцій 388351 грн.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач покликається на надуманість висновків контролюючого органу, що викладені в акті перевірки зазначаючи, при цьому, що підприємством не допущено порушень податкового законодавства під час господарських операцій з контрагентами, які мали реальний характер та підтверджені первинними документами бухгалтерського обліку. Вважає, що за наявності всіх первинних документів, оформлених належним чином, доводи податкового органу про безтоварність господарських операцій та про неможливість контрагентів реально виконати зобов'язання за договорами, з підстав, які стосуються відомостей про фіктивність підприємництва, відсутність необхідних ресурсів для здійснення діяльності є лише припущенням. Відтак, вважає висновки відповідача по не включенню ним до бази оподаткування ПДВ коштів отриманих за наслідками здійснення господарських операцій з ТзОВ «Аделакс», ТОВ «Еко-сервіс» та ТОВ «Смартфілд» є неправомірними, через, що оскаржене рішення підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав наведених у ньому, просив позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив. Позицію виклав у письмових запереченнях, які подав до суду, суть яких зводиться до того, що при проведенні перевірки встановлено відсутність факту господарських операцій як таких, що не підтверджені необхідними первинними бухгалтерськими документами. У зв'язку з чим просить в позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають значення для справи суд встановив таке.

Відповідачем проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТзОВ "Родина" з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «Максвел Торг», ТОВ «Програм Інвест», ТОВ «Реал Гарант», ТОВ «Аделакс», ТОВ «Філмар», ПП «Добрянка 2007», ПП «Лісоповал», ТОВ «ВЕНЗОР», ТОВ «Кейс Менеджмент», ТОВ «Фалком Сервіс», ТОВ «Ю Стрім», ТОВ «Альтмен», та іншими контрагентами і своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених законодавством податків та зборів, дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з найманими особами за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року.

За результатами перевірки складено акт № 2434/14-00/31206598 від 23.12.2016 року.

Згідно Акту перевірки позивача, податковий орган дійшов висновку, що підприємство в порушення п.187.1, ст.187, п.198.2, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу занижено податок на додану вартість на загальну суму 779134 грн.

На підставі акту перевірки № 2434/14-00/31206598 від 23.12.2016 року податковим органом, прийнято податкове повідомлення-рішення № від 16.01.2017 року яким збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 779134 грн. та нараховані штрафні санкції в розмірі 389 567 грн.

Позивач не погоджуючись із вищевказаним рішенням в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 776703 грн. та штрафних санкцій в сумі 388 351 грн., звернувся з адміністративним позовом до суду.

У відповідності до положень ч.1 п. 187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Водночас, статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV, з наступними змінами та доповненнями визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З врахуванням даної позиції судом досліджуються обставини реальності господарських операцій позивача та його контрагентів.

Так, проведеній перевірці передували наступні правовідносини між позивачем та ТОВ «Аделакс», ТОВ «Еко-сервіс», та ТОВ «Смартфілд».

Так по відносинам з ТОВ «Аделакс» суд встановив укладення 01.04.2015 року договору купівлі-продажу №22а, згідно умов котрого позивач передає у власність замовлений ТОВ «Аделакс» товар, а останній зобов'язується оплатити його та забрати зі складу продавця.

Згідно п.3.2 Договору №22 а поставка товару здійснюється шляхом самовивозу товару покупцем зі складу продавця.

Згідно п.3.3 Договору №22 а передача товару оформляється видатковою накладною, підписанням котрої покупцем підтверджує факт отримання товару.

В підтвердження факту укладення та реальності виконання зазначеного договору позивач надав до перевірки та суду копії банківських виписок, податкові та видаткові накладні, відомості зі складського обліку щодо руху товарів.

По взаємовідносинам позивача та ТОВ «Еко-сервіс» суд встановив таке.

02.12.2014 року позивач та ТОВ «Еко-сервіс» уклали Договір купівлі-продажу №95.

Згідно п.3.2 Договору №95 поставка товару здійснюється шляхом самовивозу товару покупцем зі складу продавця.

Згідно п.3.3 Договору №95 передача товару оформляється видатковою накладною, підписанням котрої покупцем підтверджує факт отримання товару.

Доводячи реальність господарських відносин за даним договором, позивач надав копії банківських виписок, податкові та видаткові накладні, відомості зі складського обліку щодо руху товарів.

Щодо відносин позивача з ТОВ «Смартфілд», суд встановив укладення 04.05.2015 року Договору купівлі-продажу №31-1 за умовами котрого ТзОВ "Родина" передає у власність замовлений ТОВ «Смартфілд» товар, а останній зобов'язується оплатити його та забрати зі складу позивача.

Відповідно до п.3.2 Договору №95 поставка товару здійснюється шляхом самовивозу товару покупцем зі складу продавця.

Згідно п.3.3 Договору №95 передача товару оформляється видатковою накладною, підписанням котрої покупцем підтверджує факт отримання товару.

В підтвердження реальності операцій за даним Договором позивача також надав копії банківських виписок, податкові та видаткові накладні, відомості зі складського обліку щодо руху товарів.

Як вбачається з Акту перевірки, в основу позиції відповідача про заниження позивачем ПДВ, лягло не представлення останнім товарно-транспортних накладних, актів прийому передачі товару, а також відсутність зазначення в наданих до перевірки документах місця відвантаження/навантаження ТМЦ, а також не зазначення у видаткових накладних реквізитів особи що отримувала товар. Поруч з тим, в основу таких висновків покладено встановлення податковим органом розриву ланцюга постачання ТМЦ, через не подання його контрагентами податкової звітності. Відтак податковий орган прийшов висновку про відсутність факту здійснення позивачем господарських операцій з постачання товарів контрагентам.

Вирішуючи спір суд виходить з наступних міркувань.

Виходячи з вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Із положень ч. 1, 3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизація інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відтак, господарські операції повинні підтверджуватися належними первинними документами і лише ті документи, які відповідають зазначеним вище вимогам, можуть бути визнані допустимими засобами доказування відповідної господарської операції.

Долучені до матеріалів справи копії первинних документів за своїм змістом та оформленням в повній мірі підтверджують факт проведених господарських операцій. З досліджених судом договорів, розрахункових документів (банківських виписок), податкових накладних, платіжних доручень, не вбачається їх невідповідності вимогам, встановлених ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та в цілому долучені позивачем докази повністю відображають зміст та перебіг господарських операцій позивача, а також їх вартісні показники.

Щодо не представлення документів, що підтверджують факти транспортування товарів (товарно-транспортні накладні), то суд зазначає, що обов'язок по представленню таких виключається умовами договорів, так як згідно умов усіх укладених позивачем договорів з його контрагентами, транспортування ТМЦ здійснюється покупцем, котрими були ТОВ «Аделакс», ТОВ «Еко-сервіс», та ТОВ «Смартфілд». А відтак обов'язок по оформленню ТТН лежав саме на них, а не на позивачу.

Щодо фактів порушення контрагентам позивача податкового законодавства, то суд відзначає, що один платник податків не несе і не може нести відповідальності за іншого платника, навіть, якщо вони перебували між собою у господарських взаємовідносинах.

Позивач не повинен нести відповідальності за виконання своїми контрагентами обов'язків платників податків. Платник податку на додану вартість не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням контрагентами вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності та дотримання вимог податкового законодавства.

Стосовно не зазначення в представлених документах місця завантаження ТМЦ, та не зазначення у видаткових накладних реквізитів особи котра приймала товар, то це є лиш окремим недоліком первинних документів, та дана обставина не може спростовувати наявності у підприємства відповідних господарських операцій. Зазначена позиція викладена у Ухвалі ВАС України від 23.06.2014 року №К800/16765/14.

Щодо не надання актів прийому-передачі товарів, суд зазначає, що згідно умов договорів передача товару засвідчувалась підписанням сторонами видаткових накладних. А тому обов'язку оформляти передачу ТМЦ актами прийому-передачі, у позивача не виникало.

Відтак висновки акта перевірки про відсутність господарських операцій позивача з ТОВ «Аделакс», ТОВ «Еко-сервіс», та ТОВ «Смартфілд» не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Належні та допустимі докази в спростування факту здійснення господарських операцій позивачем у матеріалах справи відсутні.

Отже, відповідачем неправомірно застосовані норми Податкового кодексу України, тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте необґрунтовано та не на підставі закону, а тому підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, відповідач як суб'єкт владних повноважень, на якого частиною 2 статті 71 КАС України покладено обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, не довів суду правомірності прийнятого рішення, що є підставою для задоволення адміністративного позову.

Оскільки позивачем документально підтверджено сплату судового збору в розмірі 17494,05 грн. такий відповідно до ст. 94 КАС України слід стягнути з відповідача.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Адміністративний позов задовольнити повністю.

2.Визнати протиправним та скасувати винесене Стрийською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області податкове повідомлення-рішення № від 16.01.2017 р. в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 776703 грн. та штрафних санкцій в сумі 388351 грн.

3.Стягнути з Стрийської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Родина" (ЄДРПОУ - 31306598) 17494,05 грн. судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складений та підписаний 10.04.2017 року.

Суддя Братичак У.В.