Справа № 681/47/17
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 681/47/17

Головуючий у 1-й інстанції: Горщар А.Г.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

05 квітня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Гонтарука В. М. Білої Л.М.

за участю:

секретаря судового засідання: Стаднік Л.В.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Полонському районі Хмельницької області на постанову Полонського районного суду Хмельницької області від 08 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Полонському районі Хмельницької області про визнання дій протиправним та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Полонському районі Хмельницької області, в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Полонському районі Хмельницької області щодо відмови в призначенні їй пенсії за вислугу років, зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Полонському районі Хмельницької області зарахувати їй, включивши до спеціального стажу роботи перебування її в частково оплачуваних відпустках по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку та призначити, нарахувати та сплатити їй пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 02 листопада 2016 року.

Постановою Полонського районного суду Хмельницької області від 08 лютого 2017 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок - невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

В судовому засіданні представники позивачки заперечили стосовно задоволення апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явивсь.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивачки, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, давши правову оцінку обставинам у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду - скасувати, виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів справи, 02.11.2016 року ОСОБА_4 звернулася до УПФУ із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом №218/02 від 13.01.2017 року позивачці відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років у зв'язку з відсутністю необхідного спеціального стажу, однак ОСОБА_4, вважаючи дану відмову незаконною та такою, що порушує її права, звернулася з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неправомірно відмовлено у призначенні пенсії позивачці, з чим не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Згідно пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема, з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців. При цьому особи, які народились по 30.06.1966 року, право на призначення пенсії за вислугу років мають після досягнення віку 50 років та за умови наявності необхідної вислуги років. Право на пенсію за вислугу років незалежно від віку мають особи, які набули спеціального стажу станом на 01.04.2015 року - не менше ніж 25 років або станом на 01.01.2016 року - не менше, ніж 25 років 6 місяців.

Перепік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909.

Так, згідно вказаної Постанови, право на призначення пенсії за вислугу років мають, зокрема, вихователі дошкільних навчальних закладів та вчителі шкіл.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_4 працювала з 01.09.1990 року по 31.10.2016 року вихователем у дитячому садку колгоспу ім. Петровського, який 03.12.1992 року перейменовано в КСП селянську спілку «Мрія», 26.12.2000 року - в СТОВ «Каленецьке», а з 01.03.2003 року дитячий садок переданий з балансу СТОВ «Каленецьке» в комунальну власність Великокаленицької сільської ради, який 30.03.2016 року перейменовано у дошкільний навчальний заклад «Калинка» с. Великі Каленичі Полонського району.

31.10.2016 року ОСОБА_4 звільнено з посади вихователя у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачці не зараховано до спеціального стажу роботи періоди догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку з 01.01.1992 року по 31.12.1992 року, з 01.01.1997 року по 31.12.1998 року, оскільки відсутні протоколи загальних зборів та протоколи правління колгоспу ім. Петровського та реорганізованого колгоспу в КСП селянську спілку «Мрія» за вищевказаний період щодо перебування в декретній відпустці.

Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховують роботу, яку виконували на підставі членства в колгоспах, незалежно від характеру та тривалості роботи і тривалості перерв, при цьому під час обчислення стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин установленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховують час роботи за фактичною тривалістю.

Колегія суддів зазначає, що основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка. Якщо колгоспник не виробив обов'язкового мінімуму трудової участі у громадському господарстві з причин, які правління чи загальні збори колгоспників визнали поважними, адміністрація колгоспу має внести відповідні записи у трудову книжку.

Якщо немає рішення правління колгоспу або загальних зборів колгоспників, або правонаступника про зарахування певного року до стажу роботи, через невиконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві з поважної причини (у тому числі у зв'язку з народженням дитини) обчислення страхового стажу потрібно проводити за фактичною тривалістю відповідно до статті 56 Закону «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, колегія суддів вважає, що зважаючи на відсутність протоколів загальних зборів та протоколів правління колгоспу, а також записів у трудовій книжці позивачки щодо періодів перебування останньої у декретній відпустці, даний період не зараховується до спеціального трудового стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, а тому обчислення страхового стажу у вказаному періоді потрібно проводити за фактичною кількістю днів, відпрацьованих ОСОБА_4, що становить менше 25 років 6 місяців.

Аналогічна позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22 грудня 2016 року у справі №К/800/30793/16.

Провівши аналіз норм чинного законодавства та дослідивши обставини справи в повному обсязі, колегія суддів дійшла висновку щодо правомірності дій відповідача та обґрунтованості відмови позивачці у призначенні пенсії згідно пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідачем надано суду достатньо належних доказів, які свідчать про неправомірність заявлених позовних вимог, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції не правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права, апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст.ст. 71, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Полонському районі Хмельницької області задовольнити повністю.

Постанову Полонського районного суду Хмельницької області від 08 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Полонському районі Хмельницької області про визнання дій протиправним та зобов'язання вчинити дії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 10 квітня 2017 року.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Гонтарук В. М. Біла Л.М.