Справа № 816/1271/16
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 р.Справа № 816/1271/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.

за участю: секретаря судового засідання - Мороз Є.В.

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Пилипенка С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 28.12.2016р. по справі № 816/1271/16

за позовом ОСОБА_3

до Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_3 (надалі - ОСОБА_3, позивач), звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Новосанжарського відділення Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 31.05.2016 №40885-0000, яким визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати в розмірі 54814,72 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_3 - задовлено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (Новосанжарське відділення) від 31.05.2016 № 40885-0000.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, відповідач просить постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2016 року скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції приписів ст.ст. 4, 12, 288 Податкового кодексу України, ст.ст. 11, 86, 159 Кодексу адміністративного судочинства України, що призвело до неправильного вирішення справи, а також на доводи та обставини викладені в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що позивач - ОСОБА_3, на підставі договору дарування від 03.12.2013 є власником 447/5000 часток нежитлових будівель, що знаходяться за адресою: Полтавська область, Новосанжарський район, смт. Нові Санжари, вулиця Полтавська, будинок 4 (а.с.6). Право власності на об'єкт нерухомого майна зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.7).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.06.2014 ОСОБА_3 є власником 17/100 часток нежитлових будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-9). Право власності на об'єкт нерухомого майна зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.10).

31.05.2016 Новосанжарським відділенням Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області винесено податкове повідомлення-рішення №40885-0000, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб у розмірі 54814,72 грн (а.с.20).

Позивач, не погоджуючись з правомірністю прийняття спірного податкового повідомлення-рішення від 31.05.2016 №40885-0000, звернувся до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та протиправності прийнятого відповідачем спірного рішення.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з таких підстав.

Як свідчать матеріали справи, спірним податковим повідомленням-рішенням від 31.05.2016 №40885-0000 позивачу визначено суму податкового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 54814,72 грн. на підставі п. 288.7 ст. 288, п. 286.5 ст. 286, п. 287.5 ст. 287 Податкового кодексу України.

Відповідно до ст. 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки; може перевищувати граничний розмір орендної плати, встановлений у підпункті 288.5.2, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах.

Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

Відповідно до п.286.5 ст.286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Як свідчать матеріали справи та визнається сторонами у справі, між позивачем та Новосанжарською селищною радою не було укладено договорів оренди земельних ділянок на яких розташовані нежитлові приміщення належні ОСОБА_4, а отже позивач не є платником орендної плати в розумінні п. 288.2 ст. 288 ПК України, а а земельні ділянки, на яких розташовані належні позивачеві на праві власності частки нежитлових приміщень в АДРЕСА_1, не є об'єктом оподаткування у відповідності до п. 288.3 ст. 288 ПК України.

Таким чином, підстави для нарахування позивачеві податкового зобов'язання саме з орендної плати у податкового органу були відсутні.

Водночас, колегія суддів зазначає, що за підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК земельним податком визнається обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до п.269.1 ст.269 платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

База оподаткування земельним податком встановлюється ст.271 ПК України, згідно п.271.1 якої базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Згідно п.286.1 ст.286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою (п.287.1 ст.287 ПК України).

Згідно п.287.2 ст.287 ПК України облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться щороку до 1 травня.

Пунктом 287.5 вказаної статті встановлено, що податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

В силу вимог п.287.8 ст.287 ПК України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що фізична особа - власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно та зобов'язаний сплачувати до бюджету податок за площі під такими приміщеннями з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 07 липня 2015 року у справі №826/12388/13-а за позовом ОСОБА_5 до ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення в якому зазначено, що незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у п.5.2 ст.5 ПК, обов'язок зі сплати земельного податку виник у ОСОБА_5 з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Таким чином, позивач після набуття права власності на вищезазначені частки нежитлових приміщень повинна сплачувати земельний податок за площі під такими приміщеннями, з урахуванням прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а не орендну плату, як помилково вважає податковий орган, оскільки як вже було зазначено, договорів оренди на земельні ділянки між позивачем та органом місцевого самоврядування не укладались.

Згідно з підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належить, зокрема, податок на майно.

Водночас відповідно до статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Пункт 10.3 статті 10 Податкового кодексу України передбачено, що місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Статтею 12 Податкового кодексу України визначені, зокрема повноваження сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів.

Пунктом 12.3. статті 12 Податкового кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом /підпункт 12.3.1 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України/.

Матеріали справи свідчать, що рішенням № 9 п'ятої сесії сьомого скликання Новосанжарської селищної ради Новосанжарського району Полтавської області від 29.01.2016 "Про встановлення податку на майно в частині плати за землю на території Новосанжарської селищної ради на 2016 рік" установлено на території Новосанжарської селищної ради податок на майно в частині плати за землю та затверджено Положення про плату за землю на території Новосанжарської селищної ради (а.с.55 з.б.-60).

Рішенням № 20 п'ятої сесії сьомого скликання Новосанжарської селищної ради Новосанжарського району Полтавської області від 29.01.2016 "Про затвердження ставок земельного податку на 2016 рік" затверджено ставки земельного податку відповідно до виготовленої нормативно-грошової оцінки земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації 5,7277 на 2016 рік по п'яти економіко планувальних зонах (а.с.55).

У відповідності до пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Приписи п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України визначають, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Системний аналіз наведених норма дає підстави для висновку, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року; при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення певного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно п. 284.1 ст. 284 Податкового кодексу України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що для застосування рішення про встановлення місцевих податків у 2016 році, таке рішення мало бути прийнято до 15.07.2015 та до 25 грудня 2015 року повинно було бути подано до відповідного податкового органу.

Оскільки рішення п'ятої сесії сьомого скликання Новосанжарської селищної ради Новосанжарського району Полтавської області № 20 від 29.01.2016 "Про затвердження ставок земельного податку на 2016 рік" прийняте 29.01.2016 та не оприлюднене до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період), як того вимагає підпункт 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, то застосування контролюючим органом його положень з метою оподаткування може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2017 року.

В іншому випадку застосування контролюючим органом положень вказаного рішення у 2016 році при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення не відповідає положенням статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 акцентується увага на тому, що вищевказана конституційна норма допускає зворотну дію в часі лише нормативно-правових актів, які стосуються скасування чи пом'якшення відповідальності за правопорушення фізичних осіб.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення п'ятої сесії сьомого скликання Новосанжарської селищної ради Новосанжарського району Полтавської області № 20 від 29.01.2016 "Про затвердження ставок земельного податку на 2016 рік" не може слугувати підставою для обрахування розміру плати за землю за 2016 рік.

Підпунктом 12.3.5 п.12.3 ст.12 ПК України встановлено, що у разі якщо сільська, селищна, міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Згідно ст. 274 Податкового кодексу України, ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Ставка податку встановлюється у розмірі не більше 12 відсотків від їх нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб'єктів господарювання (крім державної та комунальної форми власності).

Натомість, під час судового розгляду справи встановлено, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем на підставі вищезазначеного рішення п'ятої сесії сьомого скликання Новосанжарської селищної ради Новосанжарського району Полтавської області № 20 від 29.01.2016 за ставкою податку у розмірі 10 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок згідно з п. 5.5 Положення про плату за землю на території Новосанжарської селищної ради, що є додатком 1 цього рішення.

Крім того, як вбачається з наявного у матеріалах справи розрахунку (а.с. 21), податковим органом розраховано орендну плату позивачу виходячи з площі 9023 кв.м., водночас, як свідчать матеріали справи, ОСОБА_3, на підставі договору дарування від 03.12.2013 є власником 447/5000 часток нежитлових будівель загальною площею 245,9 кв.м. та відповідно до договору купівлі-продажу від 27.06.2014 ОСОБА_3 є власником 17/100 часток нежитлових будівель загальною площею 434,8 кв.м., тобто у власності позивача перебуває 680,7 кв.м. нежитлових приміщень, однак вказані обставини також не були враховані податковим органом під час прийняття спірного рішення.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Заперечуючи проти позову, відповідач, який відповідно до норм Податкового кодексу України та за визначенням КАС України є суб'єктом владних повноважень, правомірність прийнятого ним рішення належним чином не довів.

З огляду на встановлені у справі обставини та беручи до увига вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що приймаючи спірне податкове повідомлення-рішення від 31.05.2016 № 40885-0000, яким визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати в розмірі 54814,72 грн. відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення - рішення та наявність підстав для визнання його протиправним і скасування, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 11 КАС України.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області - залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 28.12.2016р. по справі № 816/1271/16 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Дюкарєва С.В.
Судді(підпис) (підпис) Жигилій С.П. Перцова Т.С.
Повний текст ухвали виготовлений 03.04.2017 р.