Справа № 808/8730/13-а
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2017-03-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 року м. Київ К/800/4839/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого: судді Мороза В.Ф.

Суддів: Донця О.Є.

Шведа Є.Ю.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Запорізької митниці Міндоходів на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16 січня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Юнітон" до Запорізької митниці Міндоходів про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень форми "Р",

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнітон" звернулось з позовом в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення форми «Р» від 12.06.2013 року: №79, яким позивачу визначено податкове зобов'язання за платежем ввізне мито у розмірі 142,74 грн., з яких 104,31 грн. за основним платежем та 38,43 грн. штрафні санкції; №80, яким позивачу визначено податкове зобов'язання за платежем податку на додану вартість у загальній сумі 132 816,45 грн., з яких 110 884,87 грн. за основним платежем та 21 931,58 грн.

Позов мотивовано відсутністю в діях позивача фактів порушень митного законодавства, оскільки відсутність диференціації вартості транспортних перевезень в актах виконаних робіт до та після митного кордону України, жодним чином не свідчить про невідповідність вартості транспортних витрат, яка заявлена у ВМД.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 16 січня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року, позов задоволено.

Рішення судів мотивовано тим, що надані позивачем документи надали митному органу можливість ідентифікувати та виділити витрати на транспортування імпортованого товару після ввезення, не включених до ціни, з загального розміру витрат на транспортування товару. Витрати на експедиційне обслуговування не включені до складу транспортних витрат, оскільки дана послуга надавалась лише на території України.

Не погоджуючись з прийнятими судами попередніх інстанцій рішеннями митниця звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та відмовити у задоволені позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що митницею проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання ТОВ «Юнітон» вимог законодавства України з питань державної митної справи. За результатами перевірки відповідачем складено акт №0034/13/112000006/ від 31.05.2013 року, яким зафіксовано виявлені перевіркою порушення, а саме порушення вимог ст.ст. 81, 259, 260, 264, п. 5 ч. 2 ст. 267 Митного кодексу України від 11.07.2002 № 92 (чинного на час митного оформлення), ст.ст. 49,51,52,53, п. 5 ч. 10 ст. 58, ст.ст. 257, 289 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495 (чинного на час митного оформлення), внаслідок включення декларантом до митної вартості товарів витрат на транспортування оцінюваних товарів не в повному обсязі, що призвело до заниження податкового зобов'язання на загальну суму 123 662,08 грн. й підлягає перерахуванню до Державного бюджету, з яких: ввізне мито у сумі 104,31 грн; ПДВ у сумі 123 557,77 грн.

Висновки митного органу щодо невірного визначення митної вартості товару внаслідок неповного включення витрат на транспортування ТМЦ ґрунтувались на тому, що відповідно до актів виконаних робіт, якими у власному бухгалтерському обліку позивачем відображено виконання угод з транспортування товарів, вартість послуги транспортування є більшою ніж та, що заявлена під час митного оформлення даного імпортованого товару, а надані Товариством довідки-калькуляції перевізників, що підтверджували заявлену вартість транспортування з розрахунку від пункту відправки до митного кордону України, не є первинними документами та не можуть підтвердити заявлені витрати.

За результатом акту перевірки митним органом прийнято наступні податкові повідомлення: податкове повідомлення форми «Р» № 79 від 12.06.2013 року яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем ввізне мито (з урахуванням штрафних санкцій) у розмірі 142, 74 грн., у тому числі за основним платежем - 104,31 грн., штраф - 38, 43 грн.; податкове повідомлення форми «Р» № 80 від 12.06.2013 року яким визначено суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій) за платежем податок на додану вартість - 132 816, 45грн., у тому числі за основним платежем - 110 884, 87 грн., штраф - 21 931,58 грн.

Не погодившись з висновками та винесеними рішенням, вважаючи їх безпідставними та такими, що порушують права та законні інтереси суб'єкта господарювання, позивач звернувся із даним позовом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за перевіряємий період ТОВ «Юнітон» здійснювало імпортні операції, товар за якими поставлявся на базових умовах Інкотермс 2000 EXW («франко-завод») та FCA («франко-перевізник»).

Для поставки товарів у міжнародному сполученні позивач залучав перевізників, зокрема: ТОВ «Укрзовніштранс», ПП «ІЛК АВЕРС- ТРАНС», ТОВ «Дельта 5», ТОВ «Шельв Ойл Лтд», ТОВ «Атлант Транс».

Розрахунки з перевізниками, які надавали транспортно-експедиторські послуги позивачу, проводились відповідно до пред'явлених перевізником замовнику рахунків та актів виконаних робіт за надання послуг на перевезення вантажу.

Під час митного оформлення вантажу ТОВ «Юнітон» позивачем було надано документи, перелік яких зазначений в графі 44 митних декларацій, що підтверджується актом перевірки. Відповідачем не заперечувалось, що надані позивачем документи є достатніми для митного оформлення.

Нарахування та сплата позивачем ПДВ, мита та митних платежів підтверджується записами у графі «Нарахування мита та митних платежів» на всіх вантажних митних деклараціях та відбитком печатки Запорізької митниці - «Сплачено».

Відповідно до п. 5 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495- при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Частина 3 ст. 267 Митного Кодексу України від 11.07.2002 № 92 передбачала, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, в даному випадку це витрати на транспортування товарів до місця ввезення на митну територію України.

При визначенні митної вартості, згідно п.2 ч.11 ст. 58 Митного кодексу України № 4495-VI, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у вказаних вище статтях Митного кодексу України. До митної вартості не включаються витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню, зокрема витрати на транспортування після ввезення на територію України.

Відповідно, витрати на транспортування після ввезення не включаються позивачем до митної вартості за умови дотримання ним вимог виділення з ціни, документального підтвердження та можливості обчислення.

Відповідно акту перевірки, висновки про заниження позивачем митної вартості імпортованих товарів обґрунтовані неподанням відомостей при митному оформленні даних про витрати на їх транспортування, які виразились у недекларуванні вартості експедиційних послуг та невключені до митної вартості товарів витрати на їх транспортування після ввезення на митну територію України у випадках відсутності документального підтвердження та можливості обчислення таких витрат.

В ході перевірки документів Товариства, які підтверджують факт оплати послуг з перевезення товару встановлено, що перераховані позивачем суми на транспортно-експедиційні послуги, відрізняються від витрат, заявлених позивачем під час митного оформлення імпортних товарів.

Так, аналіз актів здачі-приймання робіт та аналіз здійснення фінансових розрахунків позивача з перевізниками при переміщенні імпортованих товарів свідчить, що в актах здачі-приймання робіт зазначено, що транспортно-експедиторські послуги надавались, однак без визначення за межами території України або в її межах.

Під час митного оформлення товарів імпортованих позивачем в Україну, митному органу Товариством надані документальні підтвердження вартості перевезення товару до місця ввезення на митну територію України, а саме: транспортні (перевізні) документи (міжнародні товарно-транспортні накладні) з зазначенням маршруту перевезення від місця за межами України до пункту на території України; документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, а саме, довідки/калькуляції, видані нашими перевізниками, про вартість перевезення до місця ввезення на митну територію України; договори та рахунки-фактури на послуги перевезення, документи про сплату послуг перевезення, якщо на момент митного оформлення розрахунки з перевізником були здійснені.

Довідки про вартість перевезення до місця ввезення на митну територію України, які надані відповідачу та які надані перевіряючим, містять всю необхідну інформацію: вказаний адресат довідки (Запорізька митниця); чітко прописаний зміст довідки (надання інформації про вартість перевезення до місця ввезення на митну територію України), описаний маршрут, приведені дані про транспортні засоби, на яких здійснювалося перевезення; дата складання довідки; підпис керівника, який має право вчиняти юридичні дії від імені підприємства.

З урахуванням довідок перевізників про вартість перевезення до митного кордону України позивачем задекларовано митну вартість товару, про що внесено відповідні відомості у відповідних графах митних декларацій. В свою чергу, митним органом визнано таку митну вартість під час митного оформлення імпортованих позивачем товарів, про що в них проставлено відповідні відмітки.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що розмір вартості транспортування імпортованого позивачем товару митною територією України документально підтверджений довідками та піддавався обчисленню, й відповідно, позивачем правомірно нараховано транспортні витрати у відповідності до сум зазначених в довідках перевізників, які були надані при митному оформленні товарів.

Позиція митного органу про те, що транспортні витрати та їх вартість мають бути підтверджені виключно такими первинними документами як акт виконаних робіт, платіжні документи, з обов'язковим відображенням в зазначених первинних документах розподілу транспортних витрат на витрати до митного кордону та після, а довідки про надані транспортні послуги та довідки про вартість послуг з транспортування не є первинними документами, на підставі яких може встановлюватись така вартість, оскільки не містять реквізитів товаротранспортних документів, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Згідно ст.58 Митного кодексу України №4495 та ст. 267 Митного кодексу України № 92 дає підстави для висновку, що не включення витрат на транспортування після ввезення до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, можливе тільки за умови документально підтвердженої диференціацію витрат на витрати, що понесені за транспортування товару до митної території України та витрати, що понесені після ввезення товару на митну територію України.

Згідно до ч. 3 ст. 260 Митного кодексу України для цілей визначення митної вартості використовується інформація, підготовлена у спосіб, сумісний з принципами бухгалтерського обліку, прийнятими у відповідній країні і доцільними для певного методу визначення митної вартості.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що нормами митного законодавства не встановлено якими саме документами необхідно підтверджувати заявлені витрати. Наданий позивачем документ містив усі необхідні відомості, що підтверджують витрати на транспортування товару до митного кордону України.

Крім того, довідка перевізника, хоча і не є первинним документом в розумінні положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», проте є належним чином складеним та оформленим документом, що містить інформацію щодо витрат понесених суб'єктом господарювання під час транспортування товару та надає змогу відокремити витрати понесені за транспортування до митного кордону від витрат понесених за транспортування імпортованого товару після перетину митного кордону України та обчислити їх.

При цьому, довідки перевізників про транспортні витрати містять відомості про маршрут перевезення, розмір плати за надання відповідних послуг та підписи уповноважених осіб. В довідках відсутні реквізити товаротранспортного документу, однак порівняння номерів транспортних засобів, що визначені у довідках, із номерами засобів, визначених у вантажних митних деклараціях та інших документах, дає підстави дійти до висновків щодо можливості ідентифікації кожної довідки до вантажної митної декларації, та можливості встановлення належності послуг до товарів. Враховуючи вищезазначене, суд попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, висновки митниці щодо неможливості підтвердження довідками сум транспортних витрат спростовано.

Щодо не включення до митної вартості товару витрат на експедиційні послуги, слід зазначити наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з первинних документів, наданих ТОВ «Юнітон» як під час митного оформлення так і під час перевірки, а саме: з актів виконаних робіт, рахунків-фактур вбачається диференціація вартості наданих транспортно-експедиційних послуг на власне транспортні послуги, тобто безпосередньо послуги перевезення та послуги експедирування (організація перевезення вантажу). Зміст та обсяг наданих послуг експедирування вантажу підтверджено умовами договорів про надання транспортно-експедиційних послуг, актами приймання виконаних робіт. надані первинні документи надають змогу відокремити вартість отриманих позивачем послуг експедирування з загальної вартості витрат на транспортування імпортованого товару та обчислити її.

Надання експедиційних послуг лише на території України, тобто після перетину митного кордону, підтверджуються первинними документами, зокрема, довідкою перевізника - ТОВ «Укрзовніштранс» від 11.11.2011 року.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивачем правомірно визначено митну вартість товару з урахуванням витрат на його транспортування до митного кордону України.

Доводи касаційної скарги його не спростовують та не свідчать про допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до закону можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. 220, 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу Запорізької митниці Міндоходів без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16 січня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через 5 днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянуте Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст. 237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: В.Ф. Мороз

Є.Ю. Швед

О.Є Донець