Справа № 804/7735/16
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Білак С. В.
Головуючий у 1 інстанції - Ляшко О.Б.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 квітня 2017 рокусправа № 804/7735/16
Приміщення суду за адресою: 49083, м. Дніпро, пр.Слобожанський, 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Шальєвої В.А. Олефіренко Н.А. , секретар судового засідання - Федосєєва Ю.В., з участю представника позивача - Круглової О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" Додусенка Володимира Івановича на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року у справі №804/7735/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Норіус Компані" до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" Додусенка Володимира Івановича, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Норіус Компані" (далі -позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" Додусенка Володимира Івановича (далі - відповідач), третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просило визнати протиправним та скасувати наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" № 285/1 від 29.12.2015 року про визнання нікчемним Договору застави майнових прав б/н від 01.09.2014 року, який було укладено між ПАТ "Банк Камбіо" та ТОВ "Норіус Компані".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно оскарженого наказу підставою нікчемності правочину є прийняття ПАТ "Банк Камбіо" на себе зобов'язання щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки та банківську діяльність". Відповідачем помилково ототожнено зміст кредитної операції з порядком її здійснення, яким є сукупність певних дій банку, які є складовими процесу, зокрема оформлення, супроводження та закриття кредитної операції, спрямовані на здійснення кредитної операції. В оскаржуваному наказі не було встановлено який саме порядок кредитних операцій було начебто порушено при укладенні даного договору із посиланням на нормативно-правовий акт, яким такий порядок було затверджено, незважаючи на те, що це є обов'язковим для визнання правочину недійсним. Наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" № 285/1 від 29.12.2015 року є невмотивованим, безпідставним та необ'єктивним, таким, що не ґрунтується на встановлених фактах, а отже підлягає визнанню неправомірним з одночасним застосуванням наслідків такого визнання, шляхом його скасування.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" Додусенко В.І., № 285/1 від 29.12.2015 року "Про визнання правочину нікчемним" про визнання нікчемним Договору застави майнових прав б/н від 01.09.2014 року, який було укладено між ПАТ "Банк Камбіо" та ТОВ "Норіус Компані".

Стягнуто на користь ТОВ "Норіус Компані" за рахунок бюджетних асигнувань Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" Додусенко В.І. сплачений судовий збір у розмірі 1378,00 грн. за подання адміністративного позову.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що Договір застави майнових прав є нікчемним в силу п.5 ч.3 ст.38 Закону України «Про банки і банківську діяльність», оскільки Банк прийняв на себе зобов'язання щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до зазначеного закону.

Договір застави є нікчемник не в зв'язку з порушенням порядку його укладання, а у зв'язку із укладанням його в забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність», перелік яких визначено п.3 ч.3 ст.47, ч.1 ст.49. Договором застави забезпечено зобов'язання Банку за Договором про надання послуг зі стягнення боргу, якому не притаманні ознаки кредитної операції.

У наказі чітко сформульовано підстави нікчемності Договору застави з посиланням на норми Закону, якими передбачено нікчемність такого правочину.

Договір застави є нікчемним в силу закону, згідно з ч.2 ст.215 ЦК України, отже не потребує доведення його невідповідності вимогам ст..203 ЦК України, а тому відповідач, діючи належним чином та в межах своєї компетенції, вчинив усі необхідні дії щодо визнання його нікчемним, що беззастережно доводить правомірність наказу.

Ухвалами суду від 20.12.2016 року судом першої інстанції було відмовлено відповідачу та третій особі у зупиненні провадження по справі до вирішення Конституційним Судом України подання Верховного суду України з приводу конституційності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та у клопотанні про закриття провадження у справі в зв'язку з тим, що відповідний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, проте зазначені клопотання, на думку відповідача, є актуальними до реалізації апеляційною інстанцією.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено судом апеляційної інстанції, 01.09.2014 року між ПАТ "Банк Камбіо" та ТОВ "Норіус Компані" було укладено Договір б/н про надання послуг відповідно до умов якого ТОВ "Норіус Компані", як виконавець зобов'язалось надати ПАТ "Банк Камбіо", як замовнику юридичні послуги та здійснити інші дії, направлені на стягнення заборгованості з юридичних осіб, які є боржниками ПАТ "Банк Камбіо" та/або їх поручителів за кредитними договорами, перелік яких було наведено у Додатку № 1 даного Договору. В свою чергу, відповідач зобов'язався оплатити послуги, надані позивачем та відшкодувати витрати згідно умов, встановлених Договором.

З метою забезпечення належного та своєчасного виконання ПАТ "Банк Камбіо" умов Договору про надання послуг б/н від 01.09.2014 року між позивачем та відповідачем 01.09.2014 року було укладено Договір застави майнових прав, згідно умов якого, відповідач передав у заставу позивачу усі свої майнові права за кредитними договорами, укладеними між ПАТ "Банк Камбіо" та юридичними особами-боржниками, перелік яких визначено Додатком № 1 вказаного Договору. Про обтяження майнових прав ПАТ "Банк Камбіо" було внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис за №15284357 від 31.03.2015 року.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 04.12.2014 року № 782 "Про віднесення ПАТ "Банк Камбіо" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 04.12.2014 року № 140 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Камбіо", згідно з яким з 05.12.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Банк Камбіо" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Бондаря Ю.М. Тимчасову адміністрацію в ПАТ "Банк Камбіо" запроваджено строком на три місяці з 05.12.2014 року по 04.03.2015 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 160 з 25.12.2014 року відсторонено від виконання обов'язків уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Камбіо" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Бондаря Ю.М.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 161 з 25.12.2014 року уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Камбіо" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Додусенка В.І.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 27.02.2015 року № 144 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року № 46 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк Камбіо" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Банк Камбіо" та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Додусенка В.І. строком на 1 рік з 02.03.2015 року до 01.03.2016 року включно.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 212 від 22.02.2016 року продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ "Банк Камбіо" на два роки до 01.03.2018 року включно.

Згідно з ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частина третя статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України „Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Уповноважена особа у листі від 30.12.2015 року повідомила ТОВ "Норіус Компані", що Договір застави майнових прав б/н від 01.09.2014 року, укладений між ПАТ "Банк Камбіо" та ТОВ "Норіус Компані" є нікчемним відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" № 285/1 від 29.12.2015 року "Про визнання правочину нікчемним", керуючись приписами п. 5 ч. 3 ст. 38 "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визнано нікчемним Договір застави майнових прав б/н від 01.09.2014 року, укладений між ПАТ "Банк Камбіо" та ТОВ "Норіус Компані", оскільки ПАТ "Банк Камбіо" було прийнято на себе зобов'язання щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки та банківську діяльність".

З оскаржуваного наказу вбачається, що Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" Додусенко В.І. не визначено конкретні підстави для нікчемності Договору застави майнових прав б/н від 01.09.2014 року, укладеного між позивачем та відповідачем, не зазначено обставин, які свідчать про нікчемність правочину та не наведено ознак нікчемності правочину.

Загальні підстави для визнання правочину недійсним встановлені ст. 215 ЦК України, якими є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України, підставами для визнання правочину недійсним є: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Враховуючи зазначені норми цивільного законодавства, Договір застави майнових прав укладений між позивачем та відповідачем з дотриманням передбачених законом вимог на його укладання, за взаємною згодою сторін та за відсутності законодавчих заборон на укладення такої угоди. Судове рішення про визнання Договору застави майнових прав б/н від 01.09.2014 року відсутнє.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків регулюються Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Таким чином, Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальним для застосування до правовідносин, в яких стороною виступає неплатоспроможний банк чи банк, який ліквідується.

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України передбачено певний правовий механізм виявлення договорів, укладених неплатоспроможним банком, які можуть вважатися нікчемними, який за своєю процедурою та підставами відрізняється від загального порядку визнання недійсними договорів, передбаченого ст.ст. 203, 215 ЦК України, та який передбачає наявність певних умов для віднесення виявлених договорів до нікчемних .

Так, частиною 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку договорів, укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів, що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Договір застави майнових прав укладено між ПАТ "Банк Камбіо" та ТОВ "Норіус Компані" в забезпечення виконання зобов'язань банку за договором про надання послуг від 01.09.2014 року.

Згідно з ч.1 ст. 574 Цивільного кодексу України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про заставу" заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.

Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог.

Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання.

Таким чином, закон не встановлює вичерпного переліку договорів, на підставі яких виникають заставні відносини; застава, як вид забезпечення виконання зобов'язання, може виникнути на підставі різних видів договорів.

Спеціальним Законом, що визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків є Закон України "Про банки і банківську діяльність".

Статтею 47 зазначеного Закону, якою визначено види діяльності банку, передбачено, що банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті.

Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг.

Згідно з ч. 10 ст. 47 Закону "Про банки і банківську діяльність" (з урахуванням виключених Законом України № 3394-VI від 19.05.2011 року шостої та сьомої частин статті) банк має право вчиняти будь-які правочини, необхідні для надання ним банківських та інших фінансових послуг та здійснення іншої діяльності.

Статтею 48 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено виключний перелік обмежень щодо діяльності банку, відповідно до якого банкам забороняється здійснювати ризикову діяльність, що загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, забороняється діяльність у сфері матеріального виробництва, торгівлі (за винятком реалізації пам'ятних, ювілейних і інвестиційних монет) та страхування, крім виконання функцій страхового посередника. Спеціалізованим банкам (за винятком ощадного) забороняється залучати вклади (депозити) від фізичних осіб в обсягах, що перевищують 5 відсотків капіталу банку.

З огляду на викладене, діяльність банків не обмежена лише здійсненням кредитної діяльності, а законом не встановлено обмежень або прямої заборони на укладення банками договорів про отримання послуг та договорів застави в забезпечення виконання своїх зобов'язань за такими договорами.

Крім того, ст. 586 Цивільного кодексу України передбачено право заставодавця користуватися предметом застави відповідно до його призначення, а згідно з ч. 4 зазначеної статті заставодержатель має право користуватися переданим йому предметом застави лише у випадках, встановлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі ліквідації юридичної особи - заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов'язання, забезпеченого заставою.

Таким чином, як свідчать положення закону та умови спірного договору, предмет застави за спірним договором залишається у володінні і користуванні заставодавця, а заставодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави у разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов'язання.

Тобто, ПАТ "Банк Камбіо", укладаючи договір застави майнових прав, не відмовлялось від належних йому майнових прав, оскільки такі майнові права залишались у його користуванні та володінні, а лише передав їх у забезпечення позивачу у разі порушення ним зобов'язань за основним договором надання послуг.

З огляду на викладене Договір застави майнових прав б/н від 01.09.2014 року не може вважатися нікчемним на підставі п. 5 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки укладення договорів застави в забезпечення виконання зобов'язань за договорами про надання послуг не суперечить закону. За спірним договором у банку не виникло додаткових грошових зобов'язань при вже існуючому зобов'язанні здійснити оплату послуг позивача, як виконавця за договором про надання послуг від 01.09.2014 року. При цьому обставини порушення порядку здійснення кредитних операцій при укладенні Договору застави майнових прав від 01.09.2014 року в оскарженому наказі не зазначено, як і посилання на відповідний нормативно-правовий акт, яким такий порядок встановлено.

Окрім того, у результаті оскарження ПАТ "Банк Камбіо" договору застави майнових прав у судовому порядку, рішенням господарського суду м. Києва від 26.05.2016 року у справі № 910/129/16 було частково задоволено позовну заяву ПАТ "Банк Камбіо" визнано недійсним договір застави майнових прав від 01.09.2014 року, у задоволенні інших позовних вимог було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2016 р. у справі № 910/129/16 було задоволено апеляційну скаргу ТОВ "Норіус Компані" на рішення Господарського суду м. Києва від 26.05.2016 р. у справі № 910/129/16, скасовано дане рішення в частині задоволення позовних вимог ПАТ "Банк Камбіо" та прийнято в цій частині нове, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.11.2016 р. у справі № 910/129/16 було відмовлено у задоволенні касаційної скарги ПАТ "Банк Камбіо" та залишено постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2016 р. у справі № 910/129/16 без змін.

З огляду на вищевикадене, з урахуванням відсутності підстав для визнання Договору застави майнових прав б/н від 01.09.2014 року недійсним, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про помилковість застосування Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" Додусенко В.І. приписів п.5 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", наслідком чого стало винесення неправомірного наказу № 285/1 від 29.12.2015 року про визнання нікчемним Договору застави майнових прав б/н від 01.09.2014 року, який було укладено між ПАТ "Банк Камбіо" та ТОВ "Норіус Компані".

За наведених обставин, спростовуються доводи відповідача щодо прийняття оскаржуваного наказу у відповідності до ч.2 ст.215 КАС України, відповідно до якої недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) та визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до п. 10.2. Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 року "Про судове рішення в адміністративній справі" із змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

Враховуючи факт помилковості застосування Уповноваженою особою приписів ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та відсутності підстав для визнання спірного правочину недійсним, наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Камбіо" Додусенко В.І. № 285/1 від 29.12.2015 року "Про визнання правочину нікчемним" про визнання нікчемним Договору застави майнових прав б/н від 01.09.2014 року, який було укладено між ПАТ "Банк Камбіо" та ТОВ "Норіус Компані" підлягає скасуванню у порядку ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо клопотання відповідача про зупинення провадження по справі до вирішення Конституційним Судом України подання Верховного суду України з приводу конституційності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою Конституційного Суду України від 10.0.2016 року № 9-у/2016 відкрите конституційне провадження у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року № 4452-VІ зі змінами.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 156 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Тобто, підставою для зупинення провадження у справі є саме неможливість вирішення цієї справи до набрання законної сили судовим рішенням у іншій справі, що розглядається, як в даному випадку, в порядку конституційного судочинства.

Факт відкриття конституційного провадження щодо конституційності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не зупиняє дію цього Закону, не є підставою для незастосування норм цього Закону до правовідносин, які є предметом судового спору, тому колегія суддів не вбачає правових підстав для зупинення провадження в справі.

Щодо клопотання відповідача про закриття провадження у справі, у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів зазначає наступне.

При розгляді адміністративними судами даної категорії справ склалась певна судова, яка викладена у поставі Верховного суду України від 16.02.2016 року по справі №826/20410/14 та постанові Верховного суду України від 15.06.2016 року по справі №826/2043/15.

З постанови Верховного Суду України від 15 червня 2016 року вбачається, що в цій справі суд послався на правову позицію, викладену в постанові від 16 лютого 2016 року про підвідомчість судам господарської юрисдикції спору між управлінням Пенсійного фонду України та банком, у якого є обов'язок щодо перерахування бюджетних коштів за вимогою пенсійного органу, оскільки банк не виконав свій обов'язок щодо перерахування на рахунок пенсійного органу коштів зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції відчуження легкових автомобілів протягом трьох операційних днів. Тобто це рішення ухвалено у спорі щодо правовідносин, які не є подібними.

Аналогічний висновок міститься в ухвалі Верховного суду України від 20.09.2016 року у справі №819/2132/15.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

За змістом ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Згідно із частиною першою статті 4 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділений відповідними функціями, що визначені частиною другою статті 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Серед таких функцій є здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом; здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організація відчуження всіх або частини активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку і навіть застосування до банків та їх керівників відповідно фінансових санкцій і накладення адміністративні штрафів.

До того ж, відповідно до статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд для забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку протягом дії тимчасової адміністрації зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті, та протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Таким чином, функції Фонду та Уповноваженої особи Фонду пов'язані із здійсненням владних управлінських повноважень, тобто в розумінні пункту 7 частини першої статті 3 КАС України Фонд та Уповноваженої особи Фонду є суб'єктами владних повноважень.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що спір у даній справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки він не стосується банкрутства, а предметом даного позову є визнання протиправним та скасування наказу (рішення) Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" Додусенка Володимира Івановича, який є суб'єктом владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів укладення Договору застави майнових прав з порушенням вимог ст.203 Цивільного кодексу України, з огляду на відсутність підстав для визнання Договору застави майнових прав б/н від 01.09.2014 року нікчемним на підставі п. 5 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та помилковість застосування Уповноваженою особою даних приписів, в той час як Уповноваженою особою не доведено правомірність та обґрунтованість підстав для визнання нікчемним спірного Договору застави майнових прав, колегія суддів погоджується з тим, що адміністративний позов ТОВ "Норіус Компані" підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" Додусенка Володимира Івановича - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року у справі №804/7735/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Норіус Компані" до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" Додусенка Володимира Івановича, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 05 квітня 2017 року, в повному обсязі ухвала складена 07 квітня 2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складання рішення відповідно до ст.160 КАС України - з дня складання рішення в повному обсязі.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді Н.А.Олефіренко

В.А.Шальєва