Справа № 2-а-4586/11
Суддя: Спінчевська Н. А.
Дата ухвалення: 2011-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2 - а- 4586/11 р.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 червня 2011 р. 09 год. 07 хвилин в м. Миколаєві суддя Ленінського районного суду м. Миколаєва Спінчевська Н.А., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Миколаєва про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

29 вересня 2008 року позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Миколаєва про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказує на те, що є пенсіонером, отримує пенсію за віком та має статус дитини війни, а тому у відповідності до ст..6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком..

Посилаючись на те, що відповідач не проводив передбачене цим Законом нарахування підвищення до пенсії у 2006 - 2007 році у звязку з тим, що Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік» була призупинена дія ст..6 Закону та на наявність рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 р., яким визнано неконституційним положення вказаного Закону щодо зупинення дії ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» позивачка просила зобовязати Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Миколаєва нарахувати на її користь недоплачену їй як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу за 2006 2007 роки в сумі 2733 грн. 30 коп..

Дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності наявні у справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка є отримувачем пенсії, яку їй сплачує управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва, а також має статус «дитини війни».

Згідно ст..6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року дітям війни пенсії підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом про Державний бюджет України на відповідний рік, який застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» не є перешкодою для застосування величини мінімального розміру пенсії за віком до обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого крім передбаченого частиною 1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Пунктом 17 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року № 3235-ІV, дію ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2006 рік зупинено. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 19 січня 2006 року № 3367-ІV, п.17 ст.77 вказаного Закону України виключено, а ст..110 викладено в новій редакції, згідно якої пільги дітям війни, передбачені ст..6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» запроваджується у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної ОСОБА_1 України з питань бюджету. Однак протягом 2006 року Верховною Радою України та Кабінетом Міністрів відповідних нормативно-правових актів не видавалося і положення ст.. 110 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» в зазначеній частині не реалізовані.

Вказані положення Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рік не були визнані неконституційними.

Таким чином, позивач у 2006 році не мав правових підстав для нарахування підвищення до пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком як дитина війни, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Згідно з п.12 ч.1 ст.71 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік дію ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни призупинено на 2007 рік, з урахуванням ст. 111 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік.

Статтею 111 Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік встановлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

09 липня 2007 року рішенням Конституційного суду України № 6-рп/2007 визнано таким, що не відповідають Конституції України п.12 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст..111 цього Закону.

Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з дати ухвалення рішення Конституційного суду України, вище вказані норми Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» втратили чинність, а отже, з цього часу відновлено дію ст.. 6 Закону України в повному обсязі.

Відповідно до резолютивної частини вказаного рішення Конституційного суду України, воно має преюдиціальне значення для судів загальною юрисдикції при розгляді ним позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей законів, що визнані неконституційними.

Отже, протягом періоду з 29 вересня 2007 року по 31 грудня 2007 року позивачка мала право отримувати щомісячне підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії. Відповідач такі виплати не здійснював, а тому протягом цього періоду права позивачки на соціальний захист відповідачем були порушені.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей законів, що визнані неконституційними та виходячи з принципу верховенства права, який забороняє суду відмовляти в захисті порушеного права людини і зобовязує суд поновити порушене право, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та зобовязати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії, встановлене ст..6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 09 липня 2007 р. по 31 грудня 2007 року.

Що стосується стягнення конкретної суми недотриманої суми доплати, адміністративний суд не наділений правом призначення та визначення розміру виплати допомоги замість субєкту владних повноважень відповідача, а відтак відсутні підстави для задоволення вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача конкретно визначеної суми недотриманої допомоги.

Керуючись ст.ст.71, 162, 183-2 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Миколаєва про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва щодо виплати у неповному обсязі ОСОБА_1 підвищення до пенсії як дитині війни.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії, передбаченого ст..6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розрахунку прожиткового мінімуму для осіб, яки втратили працездатність, визначеного ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», за період з 29 вересня 2007 року по 31 грудня 2007 року з урахуванням фактично виплачених сум.

Позовні вимоги в іншій частині залишити без розгляду.

Постанова підлягає негайному виконанню відповідачем.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Н.А. Спінчевська