Справа № 809/1890/16
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2017-04-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року Справа № 876/3097/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря Федчук М.Р.,

представника позивача Варинського З.А.,

представника відповідача Іванюка К.М.,

представника відповідача Кошика О.І.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Івано-Франківської автомобільної школи Товариства сприяння обороні України на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року у справі за позовом Івано-Франківської автомобільної школи Товариства сприяння обороні України до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Івано-Франківській області, Департаменту містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради про визнання дій, бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

Івано-Франківська автомобільна школа Товариства сприяння обороні України звернулася в суд з адміністративним позовом до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Івано-Франківській області, Департаменту містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради про визнання дій, бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити дії.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції Івано-Франківська автомобільна школа Товариства сприяння обороні України оскаржила її, подавши до Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана постанова є незаконна і необґрунтована та прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, при невідповідності висновків суду обставинам справи і підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення адміністративного позову, оскільки відповідачем Департаментом містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради безпідставно відмовлено у видачі їм містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки площею 1,2627 га, посвідчену державним актом на право постійного користування землею І-ІФ №001342 15/04-000235, розташованої по вул.Гетьмана Мазепи,144 в м.Івано-Франківську для будівництва багатоквартирного житлового комплексу з вбудованими приміщенням спортивно-громадського призначення, перша і друга черга та трансформаторну підстанцію з блокованими гаражами, а Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Івано-Франківській області безпідставно відмовлено в проведенні перевірки вказаного незаконного рішення відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Івано-Франківської автомобільної школи Товариства сприяння обороні України задовольнити повністю.

Представник Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Івано-Франківській області в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, просить постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року залишити без змін.

Представник Департаменту містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, просить постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Івано-Франківської автомобільної школи Товариства сприяння обороні України підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що функціональне призначення земельної ділянки не відповідає нормам забудови, оскільки даний об'єкт проектування заплановано розмістити на території громадської забудови та зелених насаджень загального користування.

Проте колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими з огляду на наступне.

Івано-Франківська автомобільна школа Товариства сприяння оборони України, засновником якої є Івано-Франківська обласна організація Товариства сприяння оборони України 16.11.2016 звернулася із заявою до Департаменту містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради про надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки площею 1,2627 га, посвідчену державним актом на право постійного користування землею І-ІФ №001342 15/04-000235, яка розташована в м.Івано-Франківську по вул.Гетьмана Мазепи 144, для будівництва багатоквартирного житлового комплексу з вбудованими приміщеннями спортивно-громадського призначення, перша та друга черги, а також трансформаторної підстанції з блокованими гаражами.

Листом за №2735/51-08/15 від 23.11.2016 року Департамент містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради відмовив позивачу в наданні містобудівних умов та обмежень для будівництва багатоквартирного житлового комплексу з вбудованими приміщеннями спортивно-громадського призначення, перша та друга черги, а також трансформаторної підстанції з блокованими гаражами, з причин невідповідності намірів будівництва генеральному плану міста (території зелених насаджень загального користування, громадські будинки.

Відповідно до п. 8 ст. 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", забудова територій здійснюється шляхом розміщення об'єктів будівництва.

Суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва. Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі. Спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури визначає відповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні. Розгляд заяви і надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх наданні здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом семи робочих днів з дня реєстрації заяви.

Відповідно до п. 2.4 Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, затвердженим Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №109 від 07.07.2011 (надалі - Порядок №109), визначено, що розгляд заяви, надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх видачі здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури у порядку, встановленому Законом №3038-VI.

При цьому, єдиною підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень є невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні. (ч. 5 ст. 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів звертає увагу на норму ст. 20 Земельного кодексу України, згідно якої віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Івано-Франківської міської Ради народних депутатів від 03.12.1997 року №379 Івано-Франківській автомобільній школі надано на праві постійного користування, для розміщення і експлуатації будівель і споруд, земельну ділянку площею 3,1066 га, що знаходиться за адресою м.Івано-Франківськ, вул.Гетьмана Мазепи,144, що підтверджується копією державного акта І-ІФ №001342 15/04-000235.

Згідно рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 28.09.2006 року №376 засновнику позивача надано дозвіл на проведення проектно-пошукових робіт (збір матеріалів погодження місця розташування земельної ділянки) - для будівництва спортивно-готельного комплексу з вбудованими приміщеннями соціально-побутового призначення на наданій у постійне користування земельній ділянці по вул.Гетьмана Мазепи,144, при умові укладення угоди з виконавчим комітетом міської ради про участь у соціально-економічному розвитку міста.

Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 21.08.2007 року №417 надано дозвіл засновнику позивача на будівництво спортивно-готельного комплексу з вбудованими приміщеннями соціально-побутового призначення загальною площею 7500 кв.м в межах земельної ділянки, наданої у постійне користування на вул.Гетьмана Мазепи,144.

Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю 29.12.2007 року видано засновнику Івано-Франківської автомобільної школи Товариства сприяння оборони України дозвіл за №228 на виконання будівельних робіт з будівництва спортивно-готельного комплексу з вбудованими приміщеннями соціально-побутового призначення на вул.Гетьмана Мазепи, 144.

Згідно рішення виконавчого комітету від 14.04.2010 року №191 внесено зміни в п.3.11 рішення виконавчого комітету міської ради від 28.09.2006 №376 та викладено даний пункт в такій редакції "Дозволити проведення проектно-пошукових робіт Івано-Франківській обласній організації товариства сприяння обороні України для будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями фізкультурно-спортивного призначення на наданій у постійне користування земельній ділянці на вул.Гетьмана Мазепи, 144, при умові укладення угоди з виконавчим комітетом міської ради про участь у соціально-економічному розвитку міста".

На звернення засновника позивача, Департамент містобудування та архітектури 11.04.2014 року не заперечив стосовно можливої зміни функціонального призначення земельної ділянки з території громадських будинків на територію багатоквартирних житлових будинків при умові обов'язкового врахування забезпеченості майбутнього житлового кварталу установами та підприємствами обслуговування з межах нормативної пішохідної доступності (в тому числі дитячими дошкільними закладами, школою тощо.

Листом №736/12-1 від 26.11.2014 року Державне підприємство Державний інститут проектування міст повідомив засновника позивача про виконання інститутом "Містопроект" робіт "Коригування (внесення змін до) Генерального плану м.Івано-Франківська". Крім того, зазначено, що інститут не заперечує щодо зміни функціонального призначення земельної ділянки по вул.Гетьмана Мазепи, 144 з громадської забудови та житлову багатоквартирну забудову. В графічні матеріали роботи "Коригування (внесення змін до) Генерального плану м.Івано-Франківська" внесені відповідні правки (а.с.20).

В 2015 році Департаментом комунального господарства і зв'язку видано ПП "Прикарпаття і К" ордер №7 від 08.10.2015 року на видалення зелених насаджень по вул.Гетьмана Мазепи,144 м.Івано-Франківськ. Вказаний ордер виданий згідно з актом обстеження зелених насаджень №58 від 08.10.2015 року.

Як видно з матеріалів справи, генеральний план м. Івано-Франківська було затверджено в 2001 році, відтак при наданні дозволу на проведення проектно-пошукових робіт, дозволу на будівництво, орган місцевого самоврядування, який затверджує генеральний план міста Івано-Франківська вже вирішив питання цільового використання спірної земельної ділянки, фактично внісши корективи у генеральний план міста.

Проте, позивачу відмовлено у наданні містобудівних умов та обмежень незважаючи на те, що цільовим призначенням земельної ділянки є саме будівництво та обслуговування будівель громадської забудови.

Надаючи правову оцінку вказаній вище відмові, колегія суддів, відповідно до п. 2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, відповідно до ст. 1 Першого протоколу про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до рішення ЄСПЛ в справі "EAST/WEST ALLIANCE LIMITED" ПРОТИ УКРАЇНИ" (Заява № 19336/04) згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах "Іммобіліаре Саффі проти Італії" [ВП], заява N 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та "Вістіньш і Перепьолкінс проти Латвії" [ВП], заява N 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

В п. 167 вказаного рішення зазначено, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Відповідно до п. 168 зазначеного рішення ЄСПЛ, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Таким чином, визначення органом місцевого самоврядування позивачеві цільового використання земельної ділянки для розміщення і експлуатації будівель і споруд та ненадання йому містобудівних умов та обмежень, на підставі яких і реалізується цільове використання земельної ділянки, однозначно є порушенням права позивача на мирне володіння його власністю, що полягає у перешкоджанні у цільовому використанні земельної ділянки.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що підстава відмови, наведена відповідачем, а саме невідповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам генерального плану міста, не відповідає фактичним обставинам та є неправомірною.

Відмова, винесена відповідачем є необґрунтованою, оскільки в такій не вказано яким саме положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні не відповідають наміри забудовника, який раніше вже отримав дозвіл на будівництво. Колегія суддів зазначає, що лише видавши містобудівні умови і обмеження, і встановивши такі для спірного будівництва, відповідач зможе надати можливість перевіряти на відповідність таких інспекцією ДАБК, вирішувати питання даному органу на відповідність будівництва державним будівельним правилам та нормам.

Також, статтею 16 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них, а містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях.

Згідно частини 2 статті 22 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Крім того, режим створення, експлуатації та охорони зон зелених насаджень регулюється Правилами утримання зелених саджень у населених пунктах України, які затверджені наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006, в яких визначено, що зелені насадження загального користування - це зелені насадження, які розташовані на території загальноміських і районних парків, спеціалізованих парків, парків культури та відпочинку; на територіях зоопарків та ботанічних садів, міських садів і садів житлових районів, міжквартальних або при групі житлових будинків; скверів, бульварів, насадження і схилах, набережних, лісопарків, лугопарків, гідропарків і інших, які мають вільний доступ для відпочинку.

Проте, жодними із вищеперерахованих характеристик зона вказаної спірної земельної ділянки не наділена, оскільки це не є парк, сквер, луг чи вільнодоступне місце для відпочинку, а тому навіть за своїми ознаками спірна земельна ділянка не може бути віднесена до земель зелених насаджень загального користування та жодної шкоди внаслідок забудови (реконструкції) торгового об'єкту не буде завдано ні навколишньому середовищу, ні зеленим насадженням.

Таким чином, посилання відповідачів на те, що вказана земельна ділянка є зоною зелених насаджень є також безпідставними та не враховується судом апеляційної інстанції.

Щодо способу захисту порушеного права, колегія суддів звертає увагу на те, що вимога позивача - зобов'язати Департамент містобудування, архітектури та культурної спадщини виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради надати Івано-Франківській автомобільній школі Товариства сприяння оборони України містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки площею 1,2627 га, посвідчену державним актом на право постійного користування землею І-ІФ №001342 15/04-000235, розташованої по вул.Гетьмана Мазепи,144 в м.Івано-Франківську не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Виходячи з того, що Порядок №109 передбачає лише єдину підставу для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень - невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні, а факту такої невідповідності встановлено не було, то підстави для відмови у наданні позивачу містобудівних умов та обмежень забудови вказаної земельної ділянки були відсутні.

Під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючий рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У спірних правовідносинах відповідач не має права відмовити у видачі містобудівних умов та обмежень, якщо відсутня підстава для такої відмови, яка передбачена у п. 2.4 Порядок №109, що свідчить про відсутність у відповідача можливості вибору конкретного рішення з певного кола варіантів на власний розсуд.

При цьому колегія суддів не втручається в повноваження відповідача щодо визначення комплексу планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією, визначення яких є компетенцією відповідача.

Вказана правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року №К/800/13317/15.

Додатково, колегія суддів зазначає, що зобов'язання відповідача щодо видачі містобудівних умов та обмежень забудови не є дозволом на проведення будівельних робіт, як про це стверджували в судовому засіданні представники відповідачів в суді апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції не з'ясував вищевказані обставини та не надав їм належної правової оцінки.

Що стосується позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області у непроведенні перевірки та наданні припису у відповідності до звернення позивача, то колегія суддів зазначає, що 15.12.2016 року управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області, листом за № 2778/1009/1.2/2016 року розглянуто звернення позивача і в разі незгоди з такою відповіддю, позивач вправі оскаржувати її в судовому порядку. Крім того, до компетенції відповідача - управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області, не входять питання порушені позивачем у зверненні, а тому в задоволенні позову щодо визнання протиправною бездіяльності управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області у непроведенні перевірки та наданні припису, згідно звернення позивача, слід відмовити.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення заявленого позову з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст. 195,198,202,205,207,254 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Івано-Франківської автомобільної школи Товариства сприяння обороні України задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06лютого 2017 року у справі № 809/1890/16 - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Івано-Франківської автомобільної школи Товариства сприяння обороні України задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Департаменту містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради щодо надання містобудівних умов та обмежень Івано-Франківській автомобільній школі Товариства сприяння оборони України, яка відображена в листі за №2735/51-08/15 від 23.11.2016 року.

Зобов'язати Департамент містобудування, архітектури та культурної спадщини Івано-Франківської міської ради надати Івано-Франківській автомобільній школі Товариства сприяння оборони України містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки площею 1,2627 га, посвідчену державним актом на право постійного користування землею І-ІФ №001342 15/04-000235, розташованої по вул.Гетьмана Мазепи,144 в м.Івано-Франківську.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий А.Р.Курилець

Судді М.П.Кушнерик

О.І.Мікула

Повний текст постанови виготовлений 06 квітня 2017 року.